Справа № 808/1675/18
Суддя: Лукманова О.М.
Дата ухвалення: 2018-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

25 вересня 2018 рокусправа № 808/1675/18

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача: Лукманова О.М.,

суддів: Божко Л.А., Дурасова Ю.В.,

при секретарі: Сонник А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 23.06.2018 року (суддя Садовий І.В., м. Запоріжжя, повний текст рішення виготовлено 23.06.2018 року) у справі №808/1675/18 за позовом Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення адміністративно-господарської санкції та пені,-

в с т а н о в и л а:

У травні 2018 року Запорізьке обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів (далі по тексту - позивач) звернулося до суду з позовом до ФОП ОСОБА_2 (далі по тексту - відповідач), в якому просило стягнути з відповідача на його користь суму адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2017 році у розмірі 20047,92 грн.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 23.06.2018 року позовні вимоги задоволено.

З рішенням суду першої інстанції не погодився ФОП ОСОБА_2 та подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Апелянт зазначав, що судом винесено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права. Апелянт зазначав, що судом першої інстанції було розглянуто справу у порядку письмового провадження без належного повідомлення його про розгляд справи, у зв'язку з чим він був обмежений у праві надання доказів, які свідчать про необґрунтованість позовних вимог. Апелянт зазначав, що ним було створено робоче місце для працевлаштування інваліда згідно вакансії продавець-консультант у відділі роздрібної торгівлі; на виконання норм діючого законодавства ним позивачу було надано звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2017 рік; протягом 2017 року надавав до державної служби зайнятості інформацію про попит на робочу силу (вакансії) за формою 3-ПН; у зв'язку з тим, що ужив усіх залежних від нього заходів щодо створення робочих місць для працевлаштування інвалідів, на нього не може бути покладена відповідальність за не направлення уповноваженими органами необхідної кількості інвалідів для працевлаштування. Апелянт вважав, що оскільки не допустив порушення законодавства то пеня також не підлягає стягненню.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Справа розглянута згідно ч. 4 ст. 229 КАС України, за відсутності осіб, які беруть участь у її розгляді. У разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що ФОП ОСОБА_2 не надав суду доказів про вжиття заходів щодо працевлаштування інвалідів протягом 2017 року, а також створення робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2017 році в кількості, визначеній нормативом. Суд першої інстанції зазначив, що ФОП ОСОБА_2 відповідно до законів України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», «Про зайнятість населення» не створив одне робоче місце згідно нормативу робочих місць, не надавав державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, направивши звіт Фонду соціального захисту інвалідів за 2017 рік, не сплатив у добровільному порядку адміністративно-господарську санкцію, визначену ним самостійно у звіті.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_2 зареєстрований як фізична особа-підприємець.

Згідно із наданим 23.02.2018 року ФОП ОСОБА_2 звітом про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2017 рік за формою №10-ПІ середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу підприємства у 2017 році становила 11 осіб, з них середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до законодавства встановлена інвалідність у підприємства - 0 осіб, кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до нормативу робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів, встановленого статтею 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», становила 1 особу, середньорічна заробітна плата штатного працівника - 39690,91 грн.

Відповідно до рядка 06 Звіту за 2017 рік сума адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів складає 19845,46 грн.

Встановлено, що 06.04.2018 року листом за №03-263/537-05 Запорізьке обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів зверталося до ФОП ОСОБА_2 з вимогою щодо сплати адміністративно-господарських санкцій у розмірі 19845,45 грн., попередило, що за порушення строків сплати буде нарахована пеня у розмірі 120 відсотків річних облікової ставки НБУ за кожний календарний день прострочення.

Докази сплати ФОП ОСОБА_2 адміністративно-господарської санкції добровільно у матеріалах справи відсутні.

У зв'язку з несплатою ФОП ОСОБА_2 суми адміністративно-господарських санкцій (19845,45грн.) та пені (202,47грн.) за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2017 році у загальному розмірі 20047,92грн. у добровільному порядку Запорізьке обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулось із даним позовом до суду.

Відповідно частин 1, 2 ст.18, частин 1, 3 ст.18-1, статей 19, 20 Закону України «Про основи захищеності інвалідів в Україні» забезпечення прав осіб з інвалідністю на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості. Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів. Особа з інвалідністю, яка не досягла пенсійного віку, не працює, але бажає працювати, має право бути зареєстрованою у державній службі зайнятості як безробітна. Державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у особи з інвалідністю кваліфікації та знань, з урахуванням її побажань. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця. Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування осіб з інвалідністю. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення. Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування осіб з інвалідністю у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог статті 18 цього Закону. Виконанням нормативу робочих місць у кількості, визначеній згідно з частиною першою цієї статті, вважається працевлаштування підприємством, установою, організацією, у тому числі підприємством, організацією громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичною особою, яка використовує найману працю, осіб з інвалідністю, для яких це місце роботи є основним. Порядок реєстрації у Фонді соціального захисту інвалідів, його відділеннях, строки подання йому звітів про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю, зарахування кількості робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, контролю за виконанням нормативу робочих місць та перевірки підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, щодо їх реєстрації у Фонді соціального захисту інвалідів, його відділеннях, подачі щорічного звіту, а також надання державній службі зайнятості інформації, необхідної для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, визначаються Кабінетом Міністрів України. Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, в яких за основним місцем роботи працює 8 і більше осіб, реєструються у відповідних відділеннях Фонду соціального захисту інвалідів за своїм місцезнаходженням і щороку подають цим відділенням звіт про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю. Керівники підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, у разі незабезпечення виконання нормативів робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, неподання Фонду соціального захисту інвалідів звіту про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю несуть відповідальність у встановленому законом порядку. Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, де працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів. Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Відповідно п.4 ч.3 ст.50 «Про зайнятість населення» роботодавці зобов'язані, зокрема, своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про попит на робочу силу (вакансії). Наказом Міністерства соціальної політики України №316 від 31.05.2013 затверджено форму звітності № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» та Порядок її подання.

Суд першої інстанції виходячи з того, що на підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю покладено обов'язки виділити та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, якщо середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, сплатити відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, зазначив, що ФОП ОСОБА_2 відповідно до законів України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», «Про зайнятість населення» не створив одне робоче місце згідно нормативу робочих місць, не надавав державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, направивши звіт Фонду соціального захисту інвалідів за 2017 рік, не сплатив у добровільному порядку адміністративно-господарську санкцію, визначену ним самостійно у звіті.

Суд першої інстанції також зазначив, що ФОП ОСОБА_2 не надав суду доказів про вжиття заходів щодо працевлаштування інвалідів протягом 2017 року, а також створення робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2017 році в кількості, визначеній нормативом.

Однак, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.4 ст.9 КАС України суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Встановлено, що суд першої інстанції розглянув справу у порядку письмового провадження. З матеріалів справи не вбачається, що ФОП ОСОБА_2 знав про наявність у провадженні суду даної справи, оскільки позовна заява Запорізьким обласним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів направлена простою поштовою кореспонденцією, з квитанції про відправлення не вбачається, що саме було відправлено. Судова повістка, направлена ФОП ОСОБА_2 рекомендованою поштою, повернулася з поміткою про невручення у зв'язку із закінченням терміну зберігання. Враховуючи вказані обставини ФОП ОСОБА_2 був позбавлений надати докази суду першої інстанції.

Відповідно до ч.8 ст.79 КАС України докази, не подані у встановлений законом або судом строк до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Встановлено, що разом з подачею апеляційної скарги, ФОП ОСОБА_2 було надано наступні докази: Інформації про попит на робочу силу (вакансії) щомісячні за період з січня по грудень 2017 року, направлені ним Харківському центру зайнятості та одержані посадовими особами центру; копію наказу від 03.01.2017 року №1-04-01-17 про створення робочого місця для працевлаштування інвалідів: продавця-консультанта у відділі роздрібної торгівлі, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 ТЦ «Україна»; копії листів Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів від 14.09.2017 року №03-750/1621 та від 08.12.2017 року №03-885/2014 про участь у заході (міні-ярмарку вакансій) за участю роботодавців та осіб з інвалідністю м. Запоріжжя та Запорізької області.

З наданих вище перелічених доказів вбачається, що ФОП ОСОБА_2 інформував Харківський міський центр зайнятості за місцем створення робочого місця для працевлаштування інваліда, про наявність у нього вакансії: продавця-консультанта, приймав участь у заходах, організованих Запорізьким обласним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів, тобто не порушував законів України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», «Про зайнятість населення».

З аналізу законодавства, що регулює спірні правовідносини, колегія суддів зазначає про відсутність обов'язку підприємства, фізичної особи-підприємця здійснювати пошук інвалідів для працевлаштування. Законодавством передбачено такий обов'язок у Державної служби зайнятості здійснювати пошук робочих місць для інвалідів.

Запорізьке обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів не надало доказів направлення інвалідів для працевлаштування до ФОП ОСОБА_2 та відмову останнім у працевлаштуванні інвалідів у 2017 році.

Вирішуючи питання про стягнення адміністративно-господарських санкції та пені, колегія суддів виходить з відсутності вини у здійсненні правопорушення ФОП ОСОБА_2 відповідно до ч.8 ст.69, ст.218 ГК України.

Відповідно до вимог частин 1, 2 ст.77 КАС України, Запорізьке обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів не надало докази обґрунтованості свої позовних вимог.

Згідно ч. 1, ч. 6 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Новий розподіл судових витрат здійснюється у разі задоволення апеляційної скарги.

При поданні апеляційної скарги ФОП ОСОБА_2 сплатив судовий збір у розмірі 2643,00 грн., що підтверджується квитанцією № 289960777 від 25.07.2018 року.

Враховуючи задоволення апеляційної скарги, понесені судові витрати ФОП ОСОБА_2 підлягають поверненню.

Непередбачено повернення судових витрат, здійснених суб'єктом владних повноважень у разі відмови в задоволенні позовної заяви.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції слід скасувати, як прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права та прийняти нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись статтями 315, 317, 321, 322 КАС України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Фізично особи - підприємця ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 23.06.2018 року у справі №808/1675/18 - скасувати.

Прийняти нове рішення.

У задоволенні позовних вимог Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення адміністративно-господарської санкції та пені - відмовити.

Здійснити новий розподіл судових витрат.

Стягнути на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 здійснені судові витрати у розмірі 2643,00 грн. (дві тисячі шістсот сорок три гривні 00 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів.

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів відповідно до ст.,ст.328, 329 КАС України.

Суддя-доповідач: О.М. Лукманова

Суддя: Л.А. Божко

Суддя: Ю.В. Дурасова