Справа № 815/2931/18
Суддя: Харченко Ю. В.
Дата ухвалення: 2018-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/2931/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2018 року м.Одеса

У залі судових засідань №29

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Судді Харченко Ю.В.

При секретарі Савулій В.О.

Розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом громадянина республіки Молдова - ОСОБА_1 (Jucov Ivan) до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання противоправним та скасування Наказу №108 від 08.06.2018року щодо відмови в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або собою яка потребує додаткового захисту, зобовязання прийняти рішення, шляхом оформлення відповідного наказу, щодо оформлення документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту,-

ВСТАНОВИВ:

Громадянин республіки Молдова - ОСОБА_1 (Jucov Ivan) звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом, у якому, з урахуванням уточнень (від 23.06.2018р. вхід.№17968/18), просить суд визнати противоправним та скасувати Наказ Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області №108 від 08.06.2018року про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або собою яка потребує додаткового захисту, зобовязати Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області прийняти рішення, шляхом оформлення відповідного наказу, про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання громадянина ОСОБА_2 Молдова - ОСОБА_1 біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він є громадянином ОСОБА_2 Молдова. На батьківщині займає активну громадянську позицію, у тому числі, виступав проти майбутнього президента ОСОБА_3. Неодноразово приймав участь у мітингах проти ОСОБА_3, відкрито висловлював свою позицію в соціальних мережах та агітував проєвропейський напрямок розвитку ОСОБА_2 Молдова. Однак, на початку листопада 2016року ОСОБА_3 був обраний Президентом, після чого на території ОСОБА_2 Молдова розпочалися переслідування осіб, які виступали проти останнього. Також, позивач зазначає, що у січні та березні 2017року до будинку його батьків приходили співробітники служби інформації та безпеки ОСОБА_2 Молдова із запитаннями щодо ОСОБА_1, та повідомили, що відносно нього через його політичну позицію може бути відкрито кримінальне провадження. Окрім того, батькам позивача погрожували, та неодноразово у 2017 році викликали до поліції. У звязку з чим, ОСОБА_1 може бути звинувачено у кримінальних злочинах, до яких він не має жодного відношення, однак повязано це із його громадянською позицією. Крім того, позивач стверджує, що 17 квітня 2017року, повертаючись з роботи додому, його біля будинку побили, повідомивши, що це привіт від соціалістів. У звязку з чим, 30.04.2017року ОСОБА_1 був змушений переїхати до України. До того ж, позивач наголошує, що питання політичного переслідування в ОСОБА_2 Молдова обговорювалось 16.06.2017року на 35 сесії ООН в Женеві; 28.06.2017р. політичні переслідування в ОСОБА_2 Молдова осудила ОСОБА_4 Європи; 26.06.2017р. питання політичних переслідувань в ОСОБА_2 Молдови обговорювалось в ПАРЕ.

Відповідач Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області з позовними вимогами не погоджується, та вважає їх необґрунтованими з підстав, викладених у письмовому відзиві на адміністративний позов (від 02.08.2018р. вхід.№22341/18), наголошуючи, зокрема, що співробітниками міграційної служби проведено всебічний аналіз заяви громадянина республіки Молдова - ОСОБА_1 щодо відповідності викладених у ній обставин вимогам п.1 ч.1 ст.1 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту", за результатами якого встановлено відсутність підстав вважати, що позивач має обґрунтовані побоювання стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань. Також, під час вирішення питання щодо оформлення документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, фахівцями контролюючого органу встановлено відсутність умов передбачених п.13 ч.1 ст.1 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту", які можуть бути розглянуті в контексті надання позивачу додаткового захисту через недоведеність фактів побоювання застосування до нього смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність поводження чи покарання.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 09.07.2018р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі №815/2931/18 за позовом громадянина республіки Молдова - ОСОБА_1 (Jucov Ivan) до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання противоправним та скасування Рішення, оформленого Наказом №108 від 08.06.2018року щодо відмови в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або собою яка потребує додаткового захисту, зобовязання прийняти рішення, шляхом оформлення відповідного наказу, щодо оформлення документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Враховуючи наявність передбачених приписами ч.9 ст.205 КАС України підстав, та зважаючи на відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, судом ухвалено рішення щодо розгляду даної адміністративної справи в порядку письмового провадження.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в сукупності, та системно проаналізувавши приписи чинного законодавства, суд встановив наступне.

Як встановлено судом, та вбачається з матеріалів особової справи №2018ОD0069 громадянина республіки Молдова - ОСОБА_1, 08.04.1984року народження, позивач є уродженцем ІНФОРМАЦІЯ_1 (м.Кишинів), за національністю - молдаванин, віросповідання православний християнин. До України ОСОБА_1 виїхав 30.04.2017р. автомобільним транспортом з ОСОБА_2 Молдова. Під час перетину державного кордону України (КПП «Паланка») позивача затримано через перебування у міжнародному розшуку каналами Інтерполу («Червона картка» №А-2088/4-2013) за клопотанням РФ для притягнення до кримінальної відповідальності за скоєння злочину, передбаченого ч.3 ст.158 Кримінального кодексу РФ (крадіжка). Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 05.05.2017року до ОСОБА_1 застосовано тимчасовий арешт строком на 40 діб. Ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 08.06.2017року до позивача застосовано екстрадиційний арешт в Одеській установі виконання покарань №21. 28.07.2017року особу ознайомлено з постановою Генеральної прокуратури України від 21.07.2017року про видачу особи. Ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 04.08.2017року застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, визнано обґрунтованим та визначено розмір застави у вигляді 129920грн. Ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 06.04.2018року на особу покладено додаткові обовязки в рамках застосування запобіжного заходу у вигляді застави. З метою отримання додаткового захисту громадянин республіки Молдова - ОСОБА_1 звернувся до Управління з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції ГУ ДМС в Одеській області із заявою щодо визнання біженцем, або особою яка потребує додаткового захисту, у якій зазначив, що причиною виїзду з країни постійного проживання ОСОБА_2 Молдова слугувала наявність обґрунтованого побоювання зазнати переслідування за ознаками політичних переконань. Зокрема, під час проживання в країні громадянської належності він висловлював активну громадську позицію проти діючого президента країни ОСОБА_3 шляхом участі в антипрезидентських мітингах, у звязку з чим вважає, що на території ОСОБА_2 Молдова щодо нього існує можливість фабрикування кримінальної справи.

Судом встановлено, що за результатами розгляду справи №2018ОD0069 громадянина республіки Молдова - ОСОБА_1, заступником начальника Управління з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції начальником відділу по роботі з шукачами захисту ГУДМС в Одеській області ОСОБА_5 08.06.2018р. складено Висновок про відмову в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, у якому зазначено, що відносно ОСОБА_1 не здійснювались дії, які можливо визначити як акти переслідування за конвенційними ознаками статусу біженця, а саме повязані ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань як в країні громадянської належності (ОСОБА_2 Молдова), так і на території Російської Федерації, що в свою чергу не створює умов для визнання особи біженцем у відповідності до п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту». Також, в означеному висновку зазначено про відсутність умов, які можуть бути розглянуті в контексті надання заявнику додаткового захисту в Україні, відповідно до вимог ст.3, 14 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, ст.3 Конвенції ООН проти катувань та інших жорстоких, нелюдських або таких, що принижують гідність, видів поводження та покарання 1984року, п.13 ч.1 ст.1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», через відсутність доведених фактів загрози його життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо нього смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання або загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини як на території країни його громадянської належності (ОСОБА_2 Молдова), так і на території Російської Федерації у разі екстрадиції.

08.06.2018р. відповідно до п.п.4,6 ст.8 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», п.п.4.3, 4.4 Правил Наказу МВС від 07.09.2011р. №649, з урахуванням Висновку заступника начальника Управління з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції начальника відділу по роботі з шукачами захисту ГУДМС в Одеській області ОСОБА_5, Управлінням з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції ГУ ДМС України в Одеській області видано Наказ «Про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту» №108, яким громадянину республіки Молдова - ОСОБА_1 відмовлено в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Не погодившись із означеним Наказом Управління з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції ГУ ДМС в Одеській області «Про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту» №108 від 08.06.2018р., позивач громадянин республіки Молдова - ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з даним адміністративним позовом.

Так, на думку суду, уточнені позовні вимоги громадянина республіки Молдова - ОСОБА_1 щодо визнання противоправним та скасування Наказу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області №108 від 08.06.2018року про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або собою яка потребує додаткового захисту, зобовязання Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області прийняти рішення, шляхом оформлення відповідного наказу, про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання громадянина ОСОБА_2 Молдова - ОСОБА_1 біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, підлягають частковому задоволенню, з урахуванням наступного.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Порядок регулювання суспільних відносин у сфері визнання особи біженцем, особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, втрати та позбавлення цього статусу, а також встановлення правового статусу біженців та осіб, які потребують додаткового захисту і яким надано тимчасовий захист в Україні, визначено Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» від 08.07.2011р. №3671-VI (зі змінами та доповненнями), відповідно до п.1 та п.13 ст.1 якого біженець - особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань; особа, яка потребує додаткового захисту, - особа, яка не є біженцем відповідно до Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 1967 року та цього Закону, але потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання.

Відповідно до ч.ч.1, 7 ст.7 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, проводиться на підставі заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Така заява особисто подається іноземцем чи особою без громадянства або її законним представником до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, за місцем тимчасового перебування заявника. До заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, додаються документи, що посвідчують особу заявника, а також документи та матеріали, що можуть бути доказом наявності умов для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. У разі якщо у заявника відсутні документи, що посвідчують його особу, або такі документи є фальшивими, він повинен повідомити про цю обставину в заяві про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, а також викласти причини виникнення зазначених обставин.

Згідно з ч.1 ст.8 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, який прийняв до розгляду заяву іноземця чи особи без громадянства про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, видає заявникові довідку про звернення за захистом в Україні та реєструє заявника. Протягом п'ятнадцяти робочих днів з дня реєстрації заяви центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, проводить співбесіду із заявником, розглядає відомості, наведені в заяві, та інші документи, вимагає додаткові відомості та приймає рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, або про відмову в оформленні документів для вирішення зазначеного питання.

Частинами 4, 6, 7 статті 8 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» передбачено, що рішення про оформлення або відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймається на підставі письмового висновку працівника, який веде справу, і оформлюється наказом уповноваженої посадової особи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту. Рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питань щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймаються за заявами, які є очевидно необґрунтованими, тобто якщо у заявника відсутні умови, зазначені пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, а також якщо заяви носять характер зловживання: якщо заявник з метою визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, видає себе за іншу особу, а так само за заявами, поданими особами, яким було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, у зв'язку з відсутністю підстав, передбачених для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, встановлених пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, якщо зазначені умови не змінилися. У разі прийняття рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, протягом трьох робочих днів з дня його прийняття надсилає заявнику або його законному представнику письмове повідомлення з викладенням причини відмови і роз'ясненням порядку оскарження такого рішення.

Згідно з частинами 1, 2, 5 статті 12 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, протягом п'яти робочих днів з дня отримання повідомлення про відмову можуть бути оскаржені в установленому законом порядку до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, а також до суду у строки, встановлені цим Законом. Рішення, що приймаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, щодо визнання іноземця або особи без громадянства біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, а також рішення про втрату чи позбавлення статусу біженця або додаткового захисту, про скасування рішення про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, можуть бути оскаржені в установленому законом порядку та в установлені цим Законом строки до суду. Рішення за скаргою приймає центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, протягом місяця з дня отримання особової справи. Строк прийняття рішення може бути продовжено керівником центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, але не більш як на три місяці.

Зокрема, як встановлено судом, та вбачається з матеріалів справи, позивач громадянин республіки Молдова - ОСОБА_1 в обґрунтування заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, зазначив, що свої побоювання повертатися до країни громадської належності пов'язує з обґрунтованими побоюваннями зазнати переслідування за ознаками політичних переконань, оскільки під час проживання в країні громадянської належності позивач висловлював активну позицію проти діючого президента країни ОСОБА_3 шляхом участі в антипрезидентських мітингах, у звязку з чим вважає, що на території ОСОБА_2 Молдова щодо нього існує можливість фабрикування кримінальної справи.

Підтвердження обґрунтованості побоювань переслідування (через інформацію про можливість таких переслідувань у країні походження біженця) можуть отримуватися від особи, яка шукає статусу біженця, та незалежно від неї - з різних достовірних джерел інформації, наприклад, із резолюцій ОСОБА_4 Безпеки ООН, документів і повідомлень Міністерства закордонних справ України, інформації, зібраної та проаналізованої Державною міграційною службою України, Управління Верховного Комісара ООН у справах біженців, Правил розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затверджених Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 7 вересня 2011року №649, інших міжнародних, державних та неурядових організацій, із публікацій у засобах масової інформації, а також з інформаційних носіїв, які розповсюджуються Регіональним представництвом Управління Верховного Комісара ООН у справах біженців у Білорусі, Молдові, Україні. Для повноти встановлення обставин у таких справах, як правило, слід використовувати більш ніж одне джерело інформації про країну походження.

При цьому, ненадання документального доказу усних тверджень не повинно бути перешкодою в прийнятті заяви чи прийнятті об'єктивного рішення щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, з урахуванням принципу офіційності, якщо такі твердження збігаються з відомими фактами та загальна правдоподібність яких є достатньою.

Так, судом з»ясовано, що питання політичного переслідування в ОСОБА_2 Молдова обговорювалось 16.06.2017року на 35 сесії ООН в Женеві; 28.06.2017р. політичні переслідування в ОСОБА_2 Молдова осудила ОСОБА_4 Європи; 26.06.2017р. питання політичних переслідувань в ОСОБА_2 Молдова обговорювалось в ПАРЕ.

При цьому, з урахуванням положень пунктів 1.2, 5.1 Правил розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затверджених Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.09.2011р. №649, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.10.2011р. за №1146/19884, Державна міграційна служба України зобов'язана використовувати означену інформацію.

Крім того, розбіжності, котрі виявлені фахівцями Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області під час проведення співбесіди з громадянином республіки Молдова - ОСОБА_1, не можуть, на думку суду, слугувати безумовною підставою для відмови в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

До того ж, суд вважає за доцвільне зауважити, що у цілому "обґрунтоване побоювання стати жертвою переслідування" є лише припущенням, яке має об'єктивні підстави, водночас, перевірити його без ризику для життя чи особистої свободи людини майже неможливо. Тому на підставі принципу гуманізму, який закладено перш за все в основу Конвенції про статус біженців 1951 року, цей вислів слід тлумачити у широкому сенсі, тобто на користь того, хто звернувся за наданням статусу біженця.

Окрім того, як зясовано судом, та зазначено вище, під час перетину державного кордону України в міжнародному пункті пропуску для автомобільного сполучення Білгород-Дністровського прикордонного гарнізону Південного регінального управління ДПС України громадянина республіки Молдова - ОСОБА_1 було затримано у звязку з перебуванням у міжнародному розшуку каналами Інтерполу за клопотанням Російської Федерації для притягнення до кримінальної відповідальності за скоєння злочину, передбаченого ч.3 ст.158 Кримінального кодексу Російської Федерації.

У звязку з чим, 02.05.2017р. співробітниками Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області, в порядку ст.ст.208, 582 КПК України, складено протокол затримання ОСОБА_1, та у подальшому, Ухвалою слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 05.05.2017р. по справі №495/3261/17 відносно ОСОБА_1 застосовано тимчасовий арешт строком на 40 діб, починаючи з 02.05.2017року.

Ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м.Одеси від 08.06.2017р. по справі №521/8682/17-к (провадження №1-м/521/79/17) до ОСОБА_1, до вирішення питання про його видачу (екстрадицію) та фактичну передачу компетентним органам Російської Федерації, застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою (екстрадиційний арешт) в Одеській установі виконання покарань №21, але не більше строку, встановленого ч.10 ст.584 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м.Одеси від 04.08.2017р. по справі №521/12447/16-к (провадження №1-кс/521/2173/16) визнано обгрунтованим застосування відносно ОСОБА_1 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (екстрадиційного арешту) до вирішення питання про видачу особи (екстрадицію) та його фактичної передачі, але не більше строку, встановленого ч.10 ст.584 КПК України, та визначено розмір застави, як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання ОСОБА_1 обовязків, передбачених КПК України у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб - 129920грн.

У звязку з внесенням застави у сумі 129920грн. ОСОБА_1 було звільнено з-під варти.

Судом встановлено, що наразі триває судовий розгляд скарги ОСОБА_1 на Постанову заступника Генерального прокурора України від 21.07.2017р. про його видачу (екстрадицію).

Так, у Рішенні ЄСПЛ у справі Мацюхіна та Мацюхін проти Швеції (Matsiukhina and Matsiukhin v. Sweden), 31260/04, 21 червня 2005 р. суд визнає, що, у звязку з особливою ситуацією, в якій шукачі притулку часто знаходяться, буває необхідним розтлумачити сумніви на їх користь, коли справа стосується оцінки достовірності їх тверджень і документів, наданих на їх підтримку.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, судом встановлено, що при прийнятті спірного Наказу Про відмову в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту від 08.06.2018р. №108 Головним управлінням ДМС України в Одеській області всебічно не досліджено інформацію заявника щодо загрози його життю, безпеці чи свободі в країні походження, у звязку з чим спірний Наказ Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області Про відмову в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту від 08.06.2018р. №108 є протиправним, та підлягає скасуванню.

При цьому, судом відхиляються, та не приймаються до уваги посилання відповідача Головного управління ДМС України в Одеській області на несвоєчасність звернення громадянина республіки Молдова - ОСОБА_1 до міграційної служби із заявою щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, оскільки відповідно до довідки про звільнення серії ОДВ №15450 у період з 02.05.2017року по 31.08.2017року ОСОБА_1 перебував в ДУ «Одеська установа виконання покарань №21», що відповідно позбавляло його можливості раніше звернутися за міжнародним захистом.

Між тим, не є обгрунтованою, та відповідно не підлягає задоволенню позовна вимога ОСОБА_1 щодо зобовязання Головного управління ДМС України в Одеській області прийняти рішення, шляхом оформлення відповідного наказу, про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання громадянина ОСОБА_2 Молдова - ОСОБА_1 біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, виходячи з наступного.

Як вбачається із змісту Рекомендації Комітету ОСОБА_4 Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом ОСОБА_4 11.03.1980року на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не в забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є здійснення правосуддя, а відтак завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення.

Таким чином, беручи до уваги вищевикладене вимога громадянина республіки Молдова - ОСОБА_1 про зобовязання Головного управління ДМС України в Одеській області прийняти рішення, шляхом оформлення відповідного наказу, про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання громадянина ОСОБА_2 Молдова - ОСОБА_1 біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, не підлягає задоволенню, оскільки є формою втручання в дискреційні повноваження відповідача, та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Натомість, з метою повного захисту прав, свобод, та охоронюваних законом інтересів позивача громадянина республіки Молдова - ОСОБА_1, суд, з урахуванням ч.2 ст.9 КАС України, вважає за доцільне вийти за межі позовних вимог, та зобов'язати Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області повторно розглянути питання про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання громадянина ОСОБА_2 Молдова - ОСОБА_1 біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, з урахуванням окреслених у Рішенні висновків, та правової оцінки суду.

Згідно з ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтю 73 КАС України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до статей 74-76 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах субєкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно зі ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відтак, беручи до уваги вищевикладене, та оцінюючи наявні в матеріалах справи письмові докази в сукупності, суд дійшов висновку, що уточнені позовні вимоги громадянина республіки Молдова - ОСОБА_1 (Jucov Ivan) до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання противоправним та скасування Наказу №108 від 08.06.2018року щодо відмови в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або собою яка потребує додаткового захисту, зобовязання прийняти рішення, шляхом оформлення відповідного наказу, щодо оформлення документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, підлягають задоволенню частково, з вищенаведених підстав.

Керуючись ст.ст.72-76, 139, ч.9 ст.205, ст.ст.241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов громадянина республіки Молдова - ОСОБА_1 (Jucov Ivan) до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання противоправним та скасування Наказу №108 від 08.06.2018року щодо відмови в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або собою яка потребує додаткового захисту, зобовязання прийняти рішення, шляхом оформлення відповідного наказу, щодо оформлення документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати Наказ Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області Про відмову в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту від 08.06.2018р. №108.

3. Зобовязати Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області (65014, м.Одеса, вул.Преображенська,44, ) повторно розглянути питання щодо оформлення документів для вирішення питання про визнання громадянина республіки Молдова - ОСОБА_1 (Jucov Ivan) (65042, АДРЕСА_1) біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, з урахуванням окреслених у Рішенні висновків, та правової оцінки суду.

4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст.ст.293,295 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Суддя Харченко Ю.В.

.