Справа № 448/1525/18
Суддя: Торська І. В.
Дата ухвалення: 2018-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Єдиний унікальний номер:448/1525/18
Провадження № 2-а/448/194/18
РІШЕННЯ

Іменем України

28.09.2018 року Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Торської І.В.,

за участю секретаря - Рушеляк Г.С.,

за участю представника позивача Хомяка Є.Л.,

відповідача - ОСОБА_2 (ОСОБА_2)

та перекладача - Бадзиляк Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Мостиська справу за адміністративним позовом Мостиського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина Іраку ОСОБА_2 (ОСОБА_2) про примусове видворення за межі території України, а також про затримання з метою забезпечення видворення за межі території України,

В С Т А Н О В И В:

Начальник Мостиського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України Говорущак І.А. звернувся до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що громадянин Іраку ОСОБА_2, відповідач у справі, був затриманий 27.09.2018 року на напрямку 546-547 прикордонного знаку прикордонним нарядом від Відділу прикордонної служби «Краківець» за спробу незаконного, поза пунктом пропуску, перетину державного кордону з України до Республіки Польща.

Зазначає, що за результатами фільтраційних заходів встановлено, що відповідач громадянин Іраку ОСОБА_2 законно потрапив на територію України по дійсному паспортному документу.

Вказує, що відповідач уже затримувався за спробу незаконного перетину державного кордону України та його 25.09.2018р. Яворівським районним судом Львівської області притягнуто до відповідальності за ч.1 ст.204-1 КУпАП. Покликається, що 24.09.2018р. начальником Мостиського прикордонного загону було прийнято рішення про примусове повернення відповідача - громадянина Іраку ОСОБА_2 та зобов'язано його покинути територію України в строк до 28.09.2018р., однак останній повторно вчинив спробу незаконного перетину державного кордону.

Стверджує, що в своєму поясненні відповідач покликався на те, що з метою покращення умов життя мав намір незаконно потрапити на територію ЄС. Однак, знаючи про можливість легально в'їхати до Європейських країн, відповідач вибрав незаконний спосіб досягнення своєї мети, усвідомлюючи, що при цьому він неодноразово буде грубо порушувати та ігнорувати законодавство України на своєму шляху.

Покликається на те, що матеріали про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.204-1 КУпАП направлено до Яворівського районного суду Львівської області.

Стверджує, що відповідач здійснив повторну спробу незаконного перетину державного кордону України; не бажає виконувати рішення начальника Мостиського прикордонного загону про примусове повернення від 24.09.2018р., не має родинних зв'язків на території України, не володіє ні українською, ні російською мовою, із заявою про статус біженця не звертався.

З огляду на вищенаведені обставини, просить суд примусово видворити відповідача громадянина Іраку ОСОБА_2 (ОСОБА_2),ІНФОРМАЦІЯ_1,за межі території України, а також затримати такого з метою забезпечення видворення за межі території України.

В судовому засіданні представник позивача Хомяк Є.Л. підтримав позовні вимоги, покликаючись на обставини, зазначені в позовній заяві та додатково зазначив, що постановою Яворівського районного суду Львівської області від 28.09.2018р. відповідача повторно притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.204-1 КУпАП. Просив суд примусово видворити відповідача за межі території України, а також затримати його з метою забезпечення примусового видворення.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому зсіданні щодо позовних вимог заперечив. Пояснив, що в Республіці Польщі проживає його дружина з дитиною, а відтак намагався потрапити в дану країну, однак при реалізації наміру перетнути державний кордон України кожного разу його затримували прикордонники. Зазначив, що бажає повернутись на свою батьківщину Ірак самостійно, оскільки у нього є наявний закордонний паспорт та грошові кошти. Ствердив, що в країні його походження не існує жодних обставин, які б загрожували його життю, здоров'ю та свободі. Зазначив, що в Україні не звертався із заявою про надання йому статусу біженця чи з заявою про надання йому захисту.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до висновку, що заявлений позов підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Судом встановлено, що громадянин Іраку ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, - відповідач у справі прибув на територію України 12.09.2018р. в законному порядку по дійсному паспортному документу.

В подальшому відповідач ОСОБА_2, перебуваючи на території України, 22.09.2018 року незаконно перетнув державний кордон України в Республіку Польща поза пунктом пропуску на напрямку 574 прикордонного знаку на території Яворівського району Львівської області та 22.09.2018р. о 15 год. 40 хв. був затриманий в пункті пропуску «Краківець» під час прийому-передачі з Республіки Польща на підставі Угоди між Україною та Європейським Співтовариством про реадмісію осіб, яку ратифіковано Законом №116-VI від 15.01.2008р.

Рішенням начальника Мостиського прикордонного загону від 24.09.2018р. відповідача - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зобов'язано примусово повернути за межі території України у термін до 28.09.2018р. Вищевказане рішення відповідачем виконано не було.

Разом з тим, відповідач ОСОБА_2 повторно 27.09.2018р. здійснив спробу незаконного перетину державного кордону України з Республікою Польща поза пунктом пропуску через державний кордон України в напрямку 547 прикордонного знаку на ділянці Відділу прикордонної служби «Краківець» Мостиського прикордонного загону, що на території Яворівського району Львівської області, однак був затриманий прикордонним нарядом «Група реагування» спільно з «ДІПС» прикордонної служби на відстані 250 метрів від лінії державного кордону України, чим порушив ст.9 Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.1991року.

Вищевказане підтверджується протоколом про адміністративне затримання від 27.09.2018р.

Із пояснень відповідача ОСОБА_2, наданих ним у судовому засіданні, відомо, що вищевказане рішення останнім не виконано, оскільки хотів потрапити до Республіки Польща, де перебувають його дружина та дитина. Бажає повернутись на територію Іраку, але самостійно.

Представлені позивачем докази та пояснення відповідача ОСОБА_2 свідчать про те, що реалізуючи свої права та свободи, останній міг у встановленому порядку іммігрувати в Європейську країну на постійне місце проживання, не завдавши шкоди національним інтересам України. Проте, знаючи про можливість легального в'їзду до Європейський країн, відповідач двічі вчинив спробу незаконного перетину державного кордону, у зв'язку із чим неодноразово порушив чинне законодавство України та завдав шкоди національним інтересам держави.

У відповідності до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ч.7 ст.5 КАС України іноземці, особи без громадянства користуються в Україні таким самим правом на судовий захист, що і громадяни України.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, їх основні права, свободи та обов'язки, порядок вирішення питань, пов'язаних з їх в'їздом в Україну або виїздом з України, визначається Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Відповідно до ч.2 ст.14 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства в разі незаконного перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України затримуються та в разі, якщо порушення ними законодавства України не передбачає кримінальної відповідальності, повертаються до країни попереднього перебування у встановленому порядку.

Порядок примусового видворення іноземців та осіб без громадянства встановлений ст.30 вищевказаного закону. Разом з цим, зазначений порядок примусового видворення застосовується у випадку, передбаченому ч.3 ст.29 вказаного закону, а саме іноземці та особи без громадянства, прийняті відповідно до міжнародного договору про реадмісію, які не мають законних підстав для перебування на території України, підлягають примусовому видворенню у разі, якщо між Україною і країною громадянської належності чи країною постійного проживання таких іноземців або осіб без громадянства відсутній договір про реадмісію.

Згідно ч.1 ст.30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Як вбачається із матеріалів справи, а саме постанов Яворівського районного суду Львівської області від 25.09.2018р. та від 28.09.2018р. відповідача двічі було притягнено до адміністративної відповідальності, а саме за ч.1 ст.204-1 КупАП та ч.2 ст.204-1 КУпАП, що свідчить про неодноразове грубе порушення та ігноруванняя законодавства України, тобто відповідач намагався виїхати (вибути) з території України незаконно, не бажає добровільно виконувати рішення про повернення на батьківщину, до міграційної служби із заявою про набуття статусу біженця відповідач не звертався, беручи до уваги наявність рішення компетентного органу про примусове повернення відповідача, суд визнає переконливими твердження позивача про існування обґрунтованих підстав вважати, що відповідач ОСОБА_2 ухилятиметься від виконання рішення про повернення до країни походження.

Підсумовуючи, суд дійшов висновку, що існують підстави для примусового видворення відповідача ОСОБА_2 за межі території України.

З урахуванням встановлених обставин у справі, аналіз наведених норм з точки зору послідовності їх викладення, внутрішнього взаємозв'язку та наслідків застосування дає обґрунтовані правові підстави для задоволення даного позову в цій частині.

Окрім цього, суд вважає за необхідне зазначити, що особа в будь-якому разі не підлягає видворенню, якщо підпадає під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", відповідно до якої іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворенні або видані чи передані до країн: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров'ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Відносно відповідача - громадянина Іраку ОСОБА_2 обставин, які вказані в статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", та унеможливлюють примусове видворення за межі території України, не встановлено.

Немає жодного доказу, який би свідчив, що відповідач залишив країну свого національного походження у зв'язку з побоюванням стати жертвою переслідувань зі сторони екстриміських збройних формувань та не може користуватися захистом цієї країни і не може повернутися внаслідок зазначених побоювань.

Також не встановлено обставин, відповідно до яких на відповідача ОСОБА_2 поширюється дія Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту".

Щодо позовних вимог в частині затримання відповідача ОСОБА_2 з метою забезпечення видворення, то з даного приводу слід зазначити таке.

Згідно із п.1 ч.1 ст.289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України.

Відповідно до ч.11 ст.289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що є всі правові підстави для затримання відповідача - громадянина Іраку ОСОБА_2 з поміщенням такого до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з метою забезпечення його видворення, а тому позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню.

У відповідності до пункту 3 частини 2 статті 371 КАС України дане рішення в частині примусового видворення, як вважає суд, слід звернути до негайного виконання.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.12, 241, 244, 246, 257, 288, 289, 371 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Примусово видворити громадянина Іраку ОСОБА_2 (ОСОБА_2), ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та жителя м.Ербіль Республіки Іраку, за межі території України.

Затримати громадянина Іраку ОСОБА_2 (ОСОБА_2), ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та жителя м.Ербіль Республіки Іраку, із метою забезпечення видворення за межі території України, з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, на строк, визначений ч.11 ст.289 КАС України, достатній для виконання судового рішення, але який не може перевищувати шість місяців, починаючи з часу фактичного затримання, а саме з 05.30 год. 27.09.2018р.

Рішення в частині примусового видворення звернути до негайного виконання.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення в порядку, визначеному ст.289, п.п.15.5 п.15 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На час апеляційного оскарження іноземці або особи без громадянства, у яких відсутні документи, що дають право на виїзд з України, продовжують утримуватися у спеціально обладнаних для цих цілей приміщеннях органів (підрозділів) охорони державного кордону чи Служби безпеки України або в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Суддя І.В.Торська

Рішення набрало законної сили: «___»___________ 20 р.

Суддя І.В.Торська