Справа № 263/16223/17
Суддя: Кулик С. В.
Дата ухвалення: 2018-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/263/125/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2018 року місто Маріуполь

Жовтневий районний суд м.Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Кулика С.В.,

за участю секретаря судового засідання Ребеко О.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Маріуполі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Маріупольської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення та зобовязання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач у грудні 2017 року звернулася до суду з позовом про визнання протиправною бездіяльності Маріупольської міської ради щодо не розгляду її клопотання від 07.08.2017 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для індивідуального житлового будівництва, яка розташована за адресою: місто Маріуполь, вулиця Маркелова та про зобовязання відповідача надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для індивідуального житлового будівництва.

Під час розгляду справи позивач змінила позовні вимоги та просила визнати протиправним та скасувати рішення Маріупольської міської ради №7/28-2537 від 28.02.2018 року щодо відмови у наданні ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по вулиці Маркелова в Приморському районі міста Маріуполя, а також просив зобовязати Маріупольську міську раду надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки.

В обґрунтування вимог зазначено, що ОСОБА_1 є учасником бойових дій, а відповідно до положень Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» має право на першочергове відведення земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва. Надання у власність земельних ділянок здійснюється у порядку, визначеному статтею 118 ЗК України. 07.08.2017 року вона звернулася до відповідача з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для індивідуального житлового будівництва, яка розташована за адресою: місто Маріуполь, вулиця Маркелова. Рішенням Маріупольської міської ради №7/28-2537 від 28.02.2018 року їй відмовлено у задоволенні клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для індивідуального житлового будівництва, яка розташована за адресою: місто Маріуполь, вулиця Маркелова. Вважає, що оскаржуване рішення не містить будь-якого обґрунтування відносно такої відмови, а посилання на висновок Головного управління містобудування та архітектури міської ради є безпідставним, оскільки він не відповідає положенням законодавства. Стверджує, що спірна земельна ділянка є вільною, оскільки не входить до охоронної зони метеомайданчику морської гідрометеорологічної станції міста Маріуполя, оскільки таке рішення не приймалося відповідно до «Порядку встановлення охоронних зон навколо обєктів для гідрометеорологічних спостережень та інших видів гідрометеорологічної діяльності, режими їх використання», який було затверджено постановою КМ України № 2262 від 11.12.1999року. Вказані дії відповідача порушують права позивача.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 13.12.2017 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 24.01.2018 року постановлено справу розглядати в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 03.08.2018 року закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду.

Позивач у судове засідання надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, наполягала на їх задоволенні. Раніше у судовому засіданні позивач та її представники ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зазначали, що безпідставна відмова у наданні ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку грубо порушує конституційні права позивача, яка є учасником АТО. Земельна ділянка, яку просить виділити позивач, не перебуває у межах охоронної зони, оскільки гідрометеорологічна станція не відноситься до обєктів, навколо яких вони мають бути встановлені. Також відсутні докази дотримання порядку встановлення меж охоронної зони. Більш того, з відповіді Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області вбачається, що відомості про перенесення в натуру (на місцевості) меж охоронної зони земельної ділянки, розташованої за адресою: м. Маріуполь, вул. Усурійська, 21, та наданої Донецькому регіональному центру з метеорології, відсутні. Будь-яких клопотань про встановлення межі метеомайданчика морської гідрометеорологічної станції м. Маріуполя до Маріупольської міської ради не надавалось. А тому відсутні правові підстави стверджувати про встановлення охоронної зони метеомайданчика. Окрім того, рішення відповідача про відмову у наданні їй дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не містить обгрунтування такої відмови, що суперечить нормам діючого законодавства. Вважає, що висновок Головного управління містобудування та архітектури про погодження місця розташування обєкту від 13.09.2017р. № 06-03-06/153-05, яким відповідач обґрунтовує свої заперечення проти позову, є безпідставним, і стверджування відповідача про встановлену охоронну зону та неможливість надання дозволу на розробку проекту землеустрою саме з цієї причини. Жданівська міська рада народних депутатів, у будь-якому випадку, не є органом місцевого самоврядування, та згідно з вимогами Порядку не є уповноваженою приймати рішення про встановлення охоронної зони. Земельна ділянка, відносно якої позивач заявив клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою на теперішній час має тільки орієнтовні розміри, не є сформованою та відповідно не має встановлених меж. Відповідач не надав суду доказів ані встановлення меж охоронної зони, ані того, що спірна земельна ділянка дійсно входить до такої зони. Також не надано доказів відносно того, що спірна земельна ділянка знаходиться у приватній власності, оренді або у постійному користуванні у інших осіб. Крім того, земельна ділянка, яку просить виділити позивач, не перебуває у межах охоронних земель, відповідач посилається на постанову КМ України № 2262 від 11.12.1999 року, де п. 6 передбачено заборону будівництва в охоронних зонах, віднесених ДСНС до реперної мережі. У відповіді ДНСН України підтверджено не входження в перелік РКС ДСНС України гідрометеорологічної станції першого розряду по вул.Усурійський, 21, відсутність у державному акті на право постійного користування землею під споруди метереоологічної станції в обрисах земельної ділянки охоронної зони. Відсутні межі охоронної зони метеостанції в натурі та не внесено відповідні відомості до земельно-кадастрової документації, спірна ділянка відноситься до категорії житлових земель, що підтверджується планом міста. Тому відомості в генеральному плані міста та іншої містобудівної документації про охоронну зону метеомайданчику не відповідають дійсності та у міської ради не було законних підстав відмовляти їй у розробці проекту землеустрою.

Представники відповідача в судове засідання не зявилися, раніше у судовому засіданні заперечували проти позовних вимог, зазначивши, що дії відповідача відповідають вимогам чинного законодавства, оскільки земельна ділянка, на яку претендує позивач розташована в охоронній зоні гідрометеорологічної станції міста Маріуполя, де забороняється будівництво. Наявність домоволодінь та будівель на суміжних земельних ділянках не є підставою для задоволення позовних вимог. У наданому суду відзиві на позов зазначили, що підставою для відмови у наданні позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою став висновок Головного управління містобудування і архітектури Маріупольської міської ради від 13.09.2017 року № 06-03-06/155-05, у якому зазначено, що згідно з п. 6.319 Зонінгу в охоронних зонах гідрометеорологічних станцій забороняється будівництво та розміщення будь-яких споруд та інших обєктів, висаджування дерев і чагарників, тощо, а також розташування земельної ділянки в охоронній зоні метеомайданчику морської гідрометеорологічної станції м. Маріуполя. Про вказаний висновок як на підставу відмови йдеться мова в оскаржуваному рішенні, а тому твердження позивача про його необґрунтованість не відповідають дійсності. Стосовно вимоги про зобовязання відповідача надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельною ділянки для індивідуального житлового будівництва, яка розташована за адресою: м. Маріуполь, вул. Маркелова, зазначено, що Маріупольська міська рада є колегіальним органом та в силу ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених законодавством. Питання щодо надання позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою було винесено в зал для голосування і не було підтримано депутатами. Таким чином, позивачем не доведено порушення її прав з боку Маріупольської міської ради з урахуванням ст. 123 ЗК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії МВ № 053363, виданим 16.11.2016 року Головним управлінням Національної гвардії України.

07.08.2017 року ОСОБА_1, посилаючись на Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», звернулася до міського голови міста Маріуполя ОСОБА_4 з клопотанням про відведення земельної ділянки, розташованої по вулиці Маркелова в місті Маріуполі, орієнтовною площею від 0,09 га до 0,1 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, а також про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення зазначеної земельної ділянки.

Рішенням Маріупольської міської ради від 28.02.2018 року №7/28-2537 ОСОБА_1 відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею від 0,09 га до 0,1 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по вулиці Маркелова в Приморському районі м. Маріуполя. У рішенні, з посиланням на статтю 12 Земельного кодексу України та статті 26, 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в України», зазначено, що підставою для відмови є Висновок Головного управління містобудування та архітектури міської ради.

У висновку Головного управління містобудування і архітектури Маріупольської міської ради №06-03-06/155-05 від 13.09.2017 року про погодження місця розташування обєкта: замовник ОСОБА_1; адреса обєкта: вулиця Маркелова, б/н, у Приморському районі міста Маріуполя Донецької області; площа земельної ділянки орієнтовно від 0,09 га до 0,1 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка); територіальна зона: ТР-2п зона транспортної інфраструктури, зазначено, що відповідно до наданих графічних матеріалів прошена земельна ділянка розташована в охоронній зоні метеомайданчику морської гідрометеорологічної станції міста Маріуполя, визначеної рішенням Виконавчого комітету Жданівської міської ради народних депутатів від 18.04.1984 №162/5. Відповідно до п.6.3.19 Зонінгу в охоронних зонах гідрометеорологічних станцій забороняється будівництво та розміщення будь-яких споруд та інших обєктів, висаджування дерев і чагарників, тощо. Тому наміри замовника не відповідають дозволеним видам використання території згідно затвердженого плану зонування міста Маріуполя.

На підставі рішення виконавчого комітету Жданівської міської ради народних депутатів від 18.04.1984 №162/5 встановлено охоронну зону метеомайданчику морської гідрометеорологічної станції міста Жданова (колишня назва міста Маріуполя) по вулиці Усурійській, 21, обмежену замкнутою лінією, яка віддалена від меж метеомайданчику на 200 метрів в усі сторони та заборонено в межах охоронної зони виконання будь-яких будівельних робіт. Архітектурно-планувальному управлінню доручено закріпити в натурі межу вказаної охоронної зони.

Відповідно до Державного акту на право постійного користування землею ІІ-ДН №009198 від 25.07.1997 року Донецькому обласному центру по гідрометеорології Маріупольською міською радою надано у постійне користування 0,1397 га землі для обслуговування споруд метеомайданчика, а також обслуговування будівель та споруд морської гідрометеостанції по вулиці Усурійській, на підставі рішення виконкому Маріупольської міської ради від 21.05.1997 року № 144/1. З Плану зовнішніх меж землекористування вбачається, що метеомайданчик та гідрометеорологічна станція межують з землями Маріупольської міської ради, а також з землями наступних приватних домоволодінь: вулиця Маркелова, 118; вулиця Маркелова, 116; вулиця Усурійська, 19.

Згідно з графічним зображення земельної ділянки, яка знаходиться у користуванні гідрометеорологічної станції, вона має площу 0,0707 га, а також наступні розміри довжина меж: 30,70м/літ.ГД/ (умовно північна сторона) х 22,27м (умовно східна сторона) х 30,42м (умовно південна сторона) х 14,24м/літ.АБ/+5,52м/літ.БВ/+3,79м./літ.ВГ/ (умовно західна сторона). При цьому межа з приватними домоволодіннями проходить по лінії: літ.АБ та літ.БВ з домоволодінням по вулиця Маркелова, 118; літ.ВГ з домоволодінням по вулиці Маркелова, 116; літ.ГД з домоволодінням по вулиці Усурійській, 19.

Згідно відповідей Донецького регіонального центру з гідрометеорології Державної служби з надзвичайних ситуацій від 03.10.2017 року на території міста Маріуполя знаходиться гідрометеорологічна обсерваторія, фахівці якої проводять гідрометеорологічні спостереження на наступних обєктах: метеостанція 1-го розряду (вулиця Усурійська, 21), морський гідрологічний пост МГП 1-го розряду (проспект Адмірала Луніна, 2). Комплексна лабораторія спостережень за забрудненням природного середовища проводить спостереження на 5 стаціонарних постах, які розміщені в різних районах міста. На усі обєкти спостережень оформлені Державні акти на право користування земельними ділянками. Гідрометеорологічні спостереження у місті Маріуполі проводяться згідно Настанови гідрометеорологічним станціям і постам. Згідно Постанови КМУ №2262 від 11.12.1999 року навколо цих обєктів встановлені та документально оформлені охоронні зони на відстані 200 метрів від метеомайданчика та 50 метрів від інших постів спостережень. Суміжні забудовники не завжди дотримуються вказаних та інших вимог, а також не отримують погодження гідрометеослужби. На території охоронної зони дозволяється вести господарську діяльність, якщо вона не суперечить вказаним вище вимогам. Також може здійснюватися приватне будівництво (одноповерхове) не порушуючи вимоги Настанов гідрометеорологічним станціям та Постанови КМУ №2262 від 11.12.1999 року.

Як вбачається із відповіді Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області відділу у місті Маріуполі №277/105-18 від 15.02.2018 року, відомості про перенесення в натуру (на місцевості) меж охоронної зони земельної ділянки, розташованої за адресою: вулиця Усурійська, 21, та наданої Донецькому регіональному центру з метеорології, відсутні.

З відповіді ГУ ДСНС у Донецькій області № 12/03/760 від 14.02.2018р. вбачається, що будь-яких клопотань про встановлення межі метеомайданчика морської гідрометеорологічної станції міста Маріуполя до Маріупольської міської ради не подавалось.

У відповіді Державної служби з надзвичайних ситуацій від 10.07.2018 року за вих. № 02-10584/29 зазначено, що відповідно до Наказу ДСНС від 12.08.2014 року №464 «Про затвердження Переліку реперних кліматичних станцій ДСНС України» відділ метеорологічних і морських спостережень та інформації Маріупольської гідрометеорологічної обсерваторії Донецького РЦГМ, який працює за програмою метеорологічної станції другого розряду та морської гідрометеорологічної станції першого розряду не входить до Переліку реперних кліматичних станцій ДСНС України.

Донецький обласний центр по гідрометеорології має Державний акт на право постійного користування землею ІІ-ДН №009198 від 25.07.1997 року загальною площею 0,1397 га. Землю надано у постійне користування для обслуговування споруд метеомайданчика та обслуговування будівель та споруд морської гідрометеостанції по вулиці Усурійській. В обрисах земельної ділянки зазначеного Державного акта охоронну зону не вказано. Охоронна зона була первинно встановлена у 1985 році, тобто до прийняття Постанови КМУ №2262 від 11.12.1999 року. У 2012 році Донецьким РЦГМ було виконано відновлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та присвоєно кадастрові номери. Межу охоронної зони відновлено не було, відповідні дані до земельно-кадастрової документації не внесено. Донецьким РЦГМ готується клопотання д органу місцевого самоврядування про встановлення охоронної зони, у тому числі навколо морської гідрометеостанції.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам та відповідним доводам сторін, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Постановою КМУ №2262 від 11.12.1999 року затверджено «Порядок встановлення охоронних зон навколо об'єктів для гідрометеорологічних спостережень та інших видів гідрометеорологічної діяльності, та режим їх використання» (далі Порядок).

Порядком визначено, що рішення про встановлення охоронних зон приймає відповідний орган місцевого самоврядування на підставі клопотання ДСНС або її підприємства, установи чи організації відповідно до законодавства. Клопотання має містити відомості про місцезнаходження об'єкта, площу, яку він займає, площу охоронної зони, що встановлюється навколо нього, характер його діяльності, власників (користувачів) суміжних земельних (водних) ділянок. До клопотання додаються викопіювання з кадастрових планів зазначених власників землі та землекористувачів. На підставі рішення органу місцевого самоврядування про встановлення охоронної зони межі охоронних зон переносяться в натуру (місцевість) землевпорядними організаціями разом з підприємствами, установами та організаціями ДСНС з установленням спеціальних знаків, про що складається відповідний акт. Зазначеною правовою нормою передбачено певний порядок встановлення охоронної зони, згідно з яким повинно бути у наявності клопотання ДСНС, рішення органу місцевого самоврядування про встановлення охоронної зони та на підставі такого рішення складається відповідний акт.

Вказаним Порядком також регламентовані вимоги до певних обєктів та умови їх розташування.

Згідно з п.6.3.19 Плану зонування території міста Маріуполя навколо метеорологічних станцій встановлюється охорона зона 200 метрів відповідно до вимог статті 13 Закону України «Про гідрометеорологічну діяльність», «Порядку встановлення охоронних зон навколо обєктів, призначених для гідрометеорологічних спостережень та інших видів гідрометеорологічної діяльності та режим їх використання», затвердженому постановою Кабінету ОСОБА_5 України від 11.12.1999 року №2262, зокрема забороняється будівництво та розміщення будь-яких споруд та інших обєктів.

Відповідно до вимог статі 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Учасникам бойових дій (до яких відносяться особи, визначені статтями 5, 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») надаються відповідно до статті 12 (пункт 14) Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» серед інших, такі пільги: першочергове відведення земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва, садівництва і городництва. Надання у власність земельних ділянок здійснюється у порядку, визначеному статтею 118 ЗК України

Відповідно до ст.118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у тому числі для будівництва та обслуговування жилого будинку, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст.122 цього Кодексу. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст.112 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Повноваження у сфері регулювання земельних відносин та охорони навколишнього природного середовища виконавчих органів сільських, селищних, міських рад, визначені ст.33 Закону України «Про місцеве самоврядування в України».

Так, згідно зі ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в України», рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

При цьому, Земельний кодекс України визначає вичерпний перелік підстав для відмови особі в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, та зобов'язує орган державної влади або орган місцевого самоврядування у випадках ухвалення рішення про відмову в надані такого дозволу належним чином мотивувати причини цієї відмови.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення відповідача, його обґрунтування не містить визначених ст.118 ЗК України підстав для відмови у задоволенні заяви позивача про надання їй дозволу на розробку проекту землеустрою та вмотивованої відмови у його наданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, що і було зроблено позивачем в частині позовних вимог.

Відповідно до вимог ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, чого не було зроблено відповідачем.

Суд вважає, що відповідачем не підтверджено, що морська гідрометеорологічна станція, яка розташована по вулиці Усурійський, 21, в місті Маріуполі не входить до Переліку реперних кліматичних станцій ДСНС України, а відповідно застосування вимог щодо визначення охоронної зони до вказаного обєкту можливо застосувати щодо наявності певних умов та відповідного законодавчого оформлення.

Також, відповідачем не надано доказів визначення та встановлення меж охоронної зони навколо гідрометеостанції.

Посилання відповідача на висновок Головного управління містобудування та архітектури Маріупольської міської ради №06-03-06/155-05 від 13.09.2017 року, як на обґрунтування прийнятого рішення, суд вважає не переконливим, оскільки в ньому не наведено належне мотивування прийнятого рішення у відповідності до вимог ст.118 ЗК України та ст.2 КАС України. При вирішенні справи суд не приймає до уваги твердження відповідача щодо правомірності оскаржуваного рішення, оскільки воно спростовано дослідженими судом доказами, аналіз яких наведено вище.

За таких обставин позовні вимоги позивача про визнання протиправним та скасування рішення відповідача, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Стосовно позовних вимог про зобов'язання відповідача прийняти рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність позивачу, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, суд приходить до наступного.

Стаття 19 Конституції України вказує, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим у ч.2 ст.2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

В Рекомендації Комітету ОСОБА_5 Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом ОСОБА_5 11 березня 1980 року, зазначено, що під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

При цьому, у випадку, коли закон встановлює повноваження субєкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобовязує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коли ж субєкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дій (прийнятті рішення) з урахуванням встановлених судом обставин, оскільки адміністративний суд не вправі перебирати на себе повноваження субєкта публічної адміністрації, реалізуючи за нього процедурні дії, ухвалювати рішення чи проводити адміністративну процедуру.

Це відповідає змісту ст.245 КАС України, якою визначені повноваження суду при вирішенні справи. Так, вимогами ч.3 ст.245 КАС України передбачено, що у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов'язати суб'єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Відповідно до вимог ч.4 ст. 245 КАС України, у випадку, визначеному п.4 частини другої цієї статті, суд може зобов'язати відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Якщо при прийнятті рішення на користь позивача передбачено право суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов'язує суб'єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Повноваження щодо розпорядження землями комунальної власності територіальної громади міста Маріуполя Донецької області є виключною компетенцією відповідача, який реалізує такі повноваження в порядку, встановленому ст.118 ЗК України. Визначений у вказаній статті порядок безоплатної приватизації земельної ділянки наділяє орган місцевого самоврядування певною свободою розсуду під час вирішення питання про надання особі дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, зокрема, повноваженнями відмовляти у наданні такого дозволу з підстав, визначених ч.7 ст.118 ЗК України.

Задовольнивши вимоги позивача у частині зобов'язання відповідача видати дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою, суд фактично підмінив би собою орган місцевого самоврядування, до виключної компетенції якого належить розпорядження земельними ділянками комунальної власності відповідних територіальних громад і співставлення відповідності їх місця розташування з вимогами законів, прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами, генеральними планами населених пунктів та іншої документації.

Таким чином, вимоги позивача про зобов'язання відповідача прийняти рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність задоволенню не підлягають.

Відповідно до вимог ч.2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Приймаючи до уваги дискреційні повноваження відповідача у питаннях розпорядження землями відповідної територіальної громади та враховуючи положення ч.2 ст.9, ч.4 ст.245 КАС України, суд, з метою захисту прав та інтересів позивача, вважає за можливе вийти за межі позовних вимог та зобов'язати відповідача повторно розглянути питання про надання позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність відповідно до вимог чинного законодавства.

Зважаючи на вищевикладене та оцінюючи у сукупності встановлені обставини і перевіривши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково.

Відповідно до ст. 139 КАС України, п.п. 35, 36 Постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» з Маріупольської міської ради в дохід держави підлягають стягненню пропорційно до задоволеної частини позовних вимог витрати по сплаті судового збору у розмірі 352,40 грн.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Маріупольської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення та зобовязання вчинити певні дії, задовольнити частково.

Визнати рішення Маріупольської міської ради №7/28-2537 від 28.02.2018 року щодо відмови у наданні ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею від 0,0900 га до 0,1000 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) по вулиці Маркелова в Приморському районі міста Маріуполя протиправним та скасувати його.

Зобов'язати Маріупольську міську раду повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею від 0,0900 га до 0,1000 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) по вулиці Маркелова в Приморському районі міста Маріуполя.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Маріупольської міської ради в дохід держави витрати по сплаті судового збору у розмірі 352,40 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Донецького апеляційного адміністративного суду або через Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Донецького апеляційного адміністративного суду або через Жовтневий районний суд міста Маріуполя шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з поважних причин.

Суддя С.В.Кулик