Справа № 753/11932/18
Суддя: Мицик Ю. С.
Дата ухвалення: 2018-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2-а/753/373/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" вересня 2018 р.Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді МИЦИК Ю.С.

при секретарі ГОРБЕНКО А.О.

розглянувши за правилами спрощеного провадження без повідомлення учасників справи справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до інспектора ДПС ГУНП в Чернігівській області Манойло Дмитра Андрійовича про визнання дій незаконними та скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до інспектора ДПС ГУНП в Чернігівській області Манойло Дмитра Андрійовича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ВР № 192050 від 16.06.2018 та закриття провадження у справі.

Свої позові вимоги позивач обґрунтував тим, що 16.06.2018 він, керуючи автомобілем марки «Фольксваген Т4», д.н.з. НОМЕР_2, по трасі Е 95 (М01) у напрямку м. Чернігів, у межах населеного пункту Кіпті, був зупинений інспектором патрульної поліції. Даним інспектором було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.ч. 1, 3 ст. 121 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. (з застосуванням ч. 2 ст. 36 КУпАП). Відповідно до даної постанови, позивач керував транспортними засобом, що підлягає обов'язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов, чим порушив вимоги п. 31.3 (б) ПДР та керував транспортним засобом на вітровому склі якого були тріщини в зоні роботи склоочисників, чим порушив п. 31.1 ПДР, п. 6.8.5 ДСТУ 3649:2010. Дії відповідача щодо винесення зазначеної вище постанови про притягнення його до відповідальності вважає неправомірними, вказана постанова не відповідає вимогам закону, є необґрунтованою, а тому підлягає скасуванню.

Зокрема, позивач вказує на те, що відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо усунення надмірного державного регулювання у сфері автомобільних перевезень» №3565-17 від 05.07.2011 року, який набрав чинності 14 серпня 2011 року, було скасовано обов'язковий технічний огляд транспортних засобів, за виключенням транспортних засобів, які підлягають обов'язковому технічному контролю. Позивач вважає, що транспортний засіб під його керуванням не підлягає обов'язковому технічному контролю. Крім цього, позивач вказує, що ДСТУ не заборонено керування транспортними засобами зі сколами та тріщинами, а також заборона експлуатації ТЗ з вказаними недоліками не передбачена жодним із пунктів ПДР, що зазначені в постанові інспектора поліції.

Враховуючи, що оскаржувана постанова виносилася відповідачем з порушенням вимог КУпАП, оцінка доказів не проводилась, об'єктивного та законного розгляду справи не відбувалося, просив скасувати постанову серії ВР № 192050 від 16.06.2018 року у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.ч. 1, 3 ст. 121 КУпАП, а провадження у справі закрити.

Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва від 07.08.2018 відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Крім цього, відповідачу визначено строк для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідачем подано відзив на пред'явлений позов, з якого вбачається, що останній позовні вимоги не визнає та просить відмовити в задоволенні позову, через його необгрунтованість та безпідставність. Так, відповідач вказує, що при перевірці документів встановлено, що транспортний засіб «Фольксваген Т4», д.н.з. НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_2, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу є вантажним фургоном, 1991 року випуску, а тому даний транспортний засіб підлягає обов'язковому технічному контролю, однак останній його не пройшов, чим порушив п.31,3 «б» ПДР України, за що передбачена відповідальність ч.3 ст.121 КУпАП.

При цьому відповідач посилався на п. 31.3(б) Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, зокрема, що забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством, якщо вони не пройшли обов'язковий технічний контроль (для транспортних засобів, що підлягають такому контролю) та ч. 2 ст.16 Закону України «Про дорожній рух», що водій зобов'язаний своєчасно подавати транспортний засіб, що підлягає обов'язковому технічному контролю, на такий контроль.

Крім того, відповідач у відзиві зазначив, що позивачем не надано доказів того, що транспортний засіб «Фольксваген Т4», д.н.з. НОМЕР_2, пройшов обов'язковий технічний огляд на момент винесення постанови. До матеріалів позовної заяви позивачем протокол перевірки транспортного засобу не долучено, будь-яких інших доказів, які б спростовували факт вчинення позивачем порушення ПДР, суду не надано. П. 6.8.5 Національного стандарту України «Колісні транспортні засоби, вимоги щодо безпечності технічного стану та методи контролювання» ДСТУ 3649:2010 на вітровому склі колісних транспортних засобів не дозволено сколи чи тріщини в зоні роботи склоочисників, а згідно п. 7.8.1 відповідність, зокрема, вимогам п.6.8.5 ДСТУ перевіряють візуально. Таким чином, відповідач вважає наведені позивачем факти в адміністративному позові необ'єктивними, надуманими та такими, що не відповідають обставинам справи та просить відмовити в задоволені адміністративного позову, оскільки дії відповідача були правомірними, а оскаржувана постанова відповідає вимогам КУпАП.

Згідно вимог ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Таким чином справа розглядається, у відповідності до ч. 5 ст. 262 КАС України, за наявними у справі матеріалами.

Суд, дослідивши письмові докази у справі, прийшов до висновку про те, що в задоволенні адміністративного позову слід відмовити з наступних підстав.

Обґрунтовуючи позов, позивач вказує на відсутність у його діях складу правопорушення, передбаченого ч.ч. 1, 3 ст. 121 КУпАП, та на порушення відповідачем норм закону при її винесенні.

Судом встановлено, що інспектором ДПС ГУНП в Чернігівській області Манойло Дмитром Андрійовичем 16.06.2018 винесено постанову серії ВР № 192050 та притягнуто позивача ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.ч. 1, 3 ст. 121 КУпАП, зокрема, що він 16.06.2018 о 12 год. 10 хв., керував автомобілем марки «Фольксваген Т4», д.н.з. НОМЕР_2, по А/Д Київ-Чернігів -Нові Яриловичі у с. Кіпті, на вітровому склі якого були тріщини в зоні роботи склоочисників, чим порушив п. 31.1 ПДР, п. 6.8.5 ДСТУ 3649:2010., крім того, вказаний транспортний засіб не пройшов обов'язкового технічного контролю, чим було порушино п. 31.3 «б» ПДР України.

Постанова була складена на бланку, надрукованого типографським способом, шляхом заповнення відповідних даних відповідачем, а її копія була надана позивачеві одразу після розгляду відповідачем справи про адміністративне правопорушення.

Згідно ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними.

Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Частиною 2 ст. 2 цього Кодексу передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені )вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3)обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6)розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення(дія); 9)з урахуванням права особина участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно п.1 ч. 1 ст. 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

У п. 1 ч. 1 ст. 19 згаданого Кодексу України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань: у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно з частиною 5 статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасникам дорожнього руху ставиться в обов'язок знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Статтею 31 Закону України «Про Національну поліцію» зазначено, що поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Згідно ч. 1ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; забезпечення дотриманняправил дорожнього руху.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» визначається Правилами дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001р. №1306 (із змінами та доповненнями).

Згідно п. 1.1. ПДР, ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Відповідно до п. 1.9. ПДР, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 78 КАС України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

ОСОБА_4 у своєму адміністративному позові вказує на те, що дійсно він 16.06.2018 керував автомобілем марки «Фольксваген Т4», д.н.з. НОМЕР_2, по А/Д Київ-Чернігів -Нові Яриловичі у с. Кіпті, та був зупинений інспектором поліції.

Таким чином, факт керування позивачем автомобілем марки «Фольксваген Т4», визнається самим позивачем та не підлягає доказуванню.

Ч. 3 статті 121 КУпАП, передбачає відповідальність, зокрема, за керування водієм транспортним засобом, що підлягає обов'язковому технічному контролю, який своєчасно його не пройшов.

З аналізу Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, встановлено, що забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством, якщо вони не пройшли обов'язковий технічний контроль (для транспортних засобів, що підлягають такому контролю). Відповідно до ч.ч.2-4 ст.35 Закону України «Про дорожній рух» обов'язковому технічному контролю не підлягають: 1) легкові автомобілі усіх типів, марок і моделей, причепи (напівпричепи) до них (крім таксі та автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку), мотоцикли, мопеди, мотоколяски та інші прирівняні до них транспортні засоби - незалежно від строку експлуатації; 2) легкові автомобілі, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажні автомобілі незалежно від форми власності вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепи до них - із строком експлуатації до двох років; 3) технічні засоби для агропромислового комплексу, визначені Законом України "Про систему інженерно-технічного забезпечення агропромислового комплексу України"; Обов'язковий технічний контроль транспортного засобу передбачає перевірку технічного стану транспортного засобу, а саме: системи гальмового і рульового керування, зовнішніх світлових приладів, пневматичних шин та коліс, світло пропускання скла, газобалонного обладнання (за наявності), інших елементів у частині, що безпосередньо стосується безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього природного середовища.

На виконання даної норми Кабінетом Міністрів України винесено Постанову від 30.01.2012 № 137, якою затверджений Порядок проведення обов'язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів.

Відповідно до п.1 даного Порядку № 137 вказаний Порядок визначає процедуру проведення обов'язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів, зареєстрованих уповноваженими органами МВС, за результатами якої встановлюється їх придатність до експлуатації або неможливість експлуатації, крім таких транспортних засобів: 1) легкові автомобілі усіх типів, марок і моделей, причепи (напівпричепи) до них (крім таксі та автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку), мотоцикли, мопеди, мотоколяски та інші прирівняні до них транспортні засоби - незалежно від строку експлуатації; 2) легкові автомобілі, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажні автомобілі незалежно від форми власності вантажопідйомністю до 3,5 тони, причепи до них - із строком експлуатації до двох років.

Згідно положень п.3 Порядку № 137 періодичність проходження обов'язкового технічного контролю становить: для легкових автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, із строком експлуатації більше двох років - кожні два роки; для вантажних автомобілів незалежно від форми власності вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепів до них із строком експлуатації більше двох років - кожні два роки.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про дорожній рух» до участі у дорожньому русі допускаються транспортні засоби, конструкція і технічний стан яких відповідають вимогам діючих в Україні правил, нормативів і стандартів, що мають сертифікат на відповідність цим вимогам, укомплектовані у встановленому законом порядку, а у разі, якщо транспортний засіб згідно з цим Законом підлягає обов'язковому технічному контролю, пройшов такий контроль.

Як вбачається з свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, автомобіль марки «Фольксваген Т4», реєстраційний номер НОМЕР_1, є вантажним фургоном, 1991 року випуску, а тому експлуатується більше двох років.

Таким чином, твердження позивача про те, що вказаний транспортний засіб, не підлягає обов'язкового технічного контролю в даному випадку є повністю безпідставними та не підтвердженими належними доказами.

Відповідно до ч. 1ст. 121КУпАП керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється.

Згідно з п. 31.1 ПДР України технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації.

Технічний стан і обладнання транспортних засобів є однією з першочергових проблем. Не виявлені вчасно або не усунуті несправності транспортних засобів збільшують ймовірність виникнення ДТП.

У відповідності з п. 6.8.5 Національного стандарту України «Колісні транспортні засоби. Вимоги щодо безпечності технічного стану та методи контролювання» ДСТУ 3649:2010 на вітровому склі колісних транспортних засобів не дозволено сколи чи тріщини в зоні роботи склоочисників, а згідно п. 7.8.1 відповідність, зокрема, вимогам п.6.8.5 ДСТУ перевіряють візуально.

З огляду на вищенаведене, а також те, що позивач в самому позові не заперечує наявність тріщини на вітровому склі його автомобіля в зоні роботи склоочисників, а оскаржувана постанова складена у відповідності до ст. 283 КУпАП та вимог «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» затвердженої Наказом МВС 07 листопада 2015 року №1395, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є безпідставними та до задоволення не підлягають.

Керуючись ст.ст. 5, 6, 7, 8, 9, 19, 25, 77, 194, 211, 241, 242, 245, 246, 250, 286 КАС України, на підставі ст. ст. 245, 251, 280 КУпАП, суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до інспектора ДПС ГУНП в Чернігівській області Манойло Дмитра Андрійовича про визнання дій незаконними та скасування постанови - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи безпосередньо до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: