Справа № 813/68/18
Суддя: Хома Олена Петрівна
Дата ухвалення: 2018-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 813/68/18
У Х В А Л А

з питань закриття провадження у адміністративній справі

27 вересня 2018 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Хоми О.П.,

з участю секретаря судового засідання Павлішевського М.В.,

з участю позивача Боб`яка Б.В.,

представника відповідача Ковальського С.Л.,

розглянувши у підготовчому засіданні в м. Львові клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Стрийської районної державної адміністрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 про визнання недійсним розпорядження,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою до Стрийської районної державної адміністрації, в якій просить визнати незаконним та скасувати розпорядження першого заступника голови Стрийської районної державної адміністрації від 20.06.2008 №376 про видання дублікату свідоцтва про право власності ОСОБА_4 на житловий будинок, що знаходиться у АДРЕСА_1

Представником відповідача в судовому засіданні заявлено клопотання про закриття провадження у справі, у зв'язку з тим, що справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Позивач щодо задоволення клопотання про закриття провадження у справі заперечив, зазначив, що ним оскаржувалось спірне розпорядження до Стрийського міськрайонного суду в порядку цивільного судочинства. Ухвалою Стрийського міськрайонного суду від 16.11.2017 провадження у справі закрито та роз'яснено, що справу належить розглядати в порядку адміністративного судочинства. При цьому, клопотання про закриття провадження у справі, що перебувала на розгляді у Стрийському міськрайонному суді в порядку цивільного судочинства, подавалось саме представником відповідача.

При вирішенні клопотання суд керувався наступним

Підстави закриття провадження встановлені статті 238 КАС України.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно пункту 1 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Відповідно до пункту 3 частини першої вказаної статті публічно-правовий спір -спір, у якому:

хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.

Відповідно до частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема:

1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження;

2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби;

3) спорах між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень;

4) спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів;

5) за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб'єкту законом;

6) спорах щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму;

7) спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації;

8) спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності;

9) спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов'язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб;

10) спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб;

11) спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України «Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони», за винятком спорів, пов'язаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі, а також зміною, розірванням і виконанням договорів про закупівлю;

12) спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України «Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень».

Таким чином, за змістом КАС України у публічно-правовому спорі, як правило, хоча б однією стороною є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб'єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій.

Як вбачається зі змісту позовної заяви та доданих до неї матеріалів, спір заявлений з підстав порушення прав позивача, у зв'язку з видачею дублікату свідоцтва про право власності ОСОБА_4 на житловий будинок, що знаходиться у АДРЕСА_1

В даному випадку повноваження щодо видачі розпорядження про видання дублікату свідоцтва про право власності стосуються владно-управлінських повноважень відповідача.

Ураховуючи викладене в сукупності, спір щодо видання дублікату свідоцтва про право власності ОСОБА_4 на житловий будинок, що знаходиться у АДРЕСА_1 є публічно-правовим, розгляд якого повинен відбуватися за правилами адміністративного судочинства.

Вказане зумовлює висновок суду про відсутність підстав для закриття провадження у справі, тому у задоволенні клопотання про закриття провадження у справі слід відмовити повністю.

При цьому, судом встановлено, що даний спір вже перебував на розгляді Стрийського міськрайонного суду Львівської області. Ухвалою Стрийського міськрайонного суду від 16.11.2017 провадження у справі закрито та роз'яснено, що справу належить розглядати в порядку адміністративного судочинства. Вказана ухвала набрала законної сили.

Ураховуючи наведене, закриття провадження у даному випадку порушуватиме право позивача на захист його порушених прав в судовому порядку.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» № 3477-IV від 23.02.2006, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Стаття 6 Конвенції втілює «право на суд», в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження становить один з його аспектів (рішення від 21.02. 1975 у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), пп. 28 - 36, Series A N 18).

Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах «Мултіплекс проти Хорватії» (Multiplex v. Croatia), заява N 58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 року, та «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia), заява N 48778/99, п. 25, ECHR 2002-II).

При цьому, у рішенні від 04.12.1995 по справі «Беллет проти Франції» Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Таким чином, розгляд даної справи є дотриманням судом гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений.

Керуючись ст. ст. 180, 238, 240, 241, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в :

У задоволенні клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі, - відмовити повністю.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення на неї можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення.

Повний текст ухвали складено 01 жовтня 2018 року.

Суддя О.П. Хома