Справа № 0340/1364/18
Суддя: Волдінер Фелікс Арнольдович
Дата ухвалення: 2018-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2018 року ЛуцькСправа № 0340/1364/18

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Волдінера Ф. А.,

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Хмельницькій області про скасування податкових вимог,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (надалі - ФОП ОСОБА_1, позивач) звернувся з позовом до Головного управління ДФС у Хмельницькій області (надалі ГУ ДФС у Хмельницькій області, відповідач) про скасування вимог про сплату боргу (недоїмки) № Ф-4650-17-У від 16.11.2017 року в розмірі 6 336 грн. та № Ф-4650-17-У від 14.02.2018 року в розмірі 2 112 грн.

Ухвалою від 30.07.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі, ухвалено розгляд справи проводити без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем. Одночасно, він є пенсіонером, інвалідом ІІІ групи, а тому звільняється від сплати єдиного соціального внеску. Позивач стверджує, що винесення щодо нього оскаржуваних податкових вимог є безпідставним, за таких обставин, просив позов задовольнити повністю.

Відповідачем надано відзив на позовну заяву, згідно якого проти задоволення адміністративного позову заперечує. Окремо зазначає, що фізичні особи-підприємця звільняються від сплати єдиного внеску за наявності двох умов: якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Тобто критерієм звільнення від сплати єдиного внеску разом із фактом отримання пенсії є наявність у особи, яка обрала спрощену систему оподаткування, статусу пенсіонера за віком. Водночас фізичні особи-підприємці, яким пенсія призначена за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» не є пенсіонерами за віком і повинні нараховувати та сплачувати єдиний внесок. Представник відповідача до відзиву долучив клопотання про розгляд справи з повідомленням сторін.

Дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Судом встановлено, що позивач зареєстрований фізичною особою-підприємцем та перебуває на обліку у Головному управлінні ДФС у Хмельницькій області (а. с. 25-26).

Згідно копії посвідчення серії ААЖ №447514 та довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії №0942510, посвідчення серії Є №061817 позивач отримує пенсію за вислугу років та є інвалідом 3 групи довічно і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни інвалідів війни (а. с. 24, 28).

16.11.2017 року Головним управлінням ДФС у Хмельницькій області у відношенні позивача сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-4650-17-У, в якій зазначено що станом на 08.02.2018 року заборгованість зі сплати єдиного внеску становить 6 336,00 грн. (а. с. 12).

06.03.2018 року старшим державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби міста Хмельницький ГТУЮ у Хмельницькій області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №55923164 про стягнення заборгованості в сумі 6 336,00 грн. на виконання вимоги №Ф-4650-17-У від 16.11.2017 року (а. с. 11).

14.02.2018 року Головним управлінням ДФС у Хмельницькій області у відношенні позивача сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-4650-17-У, в якій зазначено що станом на 23.04.2018 року заборгованість зі сплати єдиного внеску становить 2 112,00 грн. (а. с. 14)

02.04.2018 року старшим державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби міста Хмельницький ГТУЮ у Хмельницькій області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №56301616 про стягнення заборгованості в сумі 1 112,00 грн. на виконання вимоги №Ф-4650-17-У від 14.02.2018 року (а. с. 13).

09.07.2018 року позивач звернувся із заявою до старшого державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби міста Хмельницький ГТУЮ у Хмельницькій області ОСОБА_2 із заявою про ознайомлення із матеріалами виконавчого провадження про стягнення з нього заборгованості за вимогами ГУ ДФС у Хмельницькій області. В той же день ОСОБА_1 ознайомився із вказаними документами і дізнався про оскаржувані вимоги (а. с. 10).

Не погоджуючись з вказаними вимогами, позивач звернувся із даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» №2464-VI від 08.07.2010.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 вказаного Закону єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Стаття 4 цього Закону визначає платників єдиного внеску, згідно з пунктом 4 частини перщої якої платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Частина четверта статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» передбачає, що особи, зазначені у пунктах 4 та 5-1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Аналіз викладених норм свідчить про те, що від сплати єдиного внеску звільняються особи за таких умов: якщо отримують пенсію за віком, або є особами з інвалідністю та отримують пенсію відповідно до закону або соціальну допомогу, або досягли віку встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Отже, законом передбачено три різних умови, наявність однієї з яких дає пільги особам щодо сплати єдиного внеску.

Матеріали справи свідчать, що позивач є пенсіонером, отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» та має третю групу інвалідності, що підтверджується пенсійним посвідченням серії ААЖ №447514,Є довідкою МСЕК №0942510 та посвідченням інваліда війни.

Таким чином, в силу вимог частини четвертої статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», ОСОБА_1 звільнений від сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове соціальне страхування та не має обов'язку щодо його сплати.

Щодо доводів відповідача про те, що фізичні особи-підприємці, яким пенсія призначена за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» не є пенсіонерами за віком і повинні нараховувати та сплачувати єдиний внесок, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Відповідно до частини першої статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-XII від 05.11.1991 року (в редакції чинній на час призначення позивачу пенсії за вислугу років 28.08.2009 року) прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Відповідно до пункту 13 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (в редакції чинній на час призначення позивачу пенсії за вислугу років) у разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до законів України «Про Кабінет Міністрів України», «Про державну службу», «Про Національний банк України», «Про дипломатичну службу», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про прокуратуру» та цього Закону, призначається одна пенсія, щомісячне довічне грошове утримання за її вибором.

Аналіз викладених правових норм свідчить про те, що особи, яким пенсії призначені зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру», є пенсіонерами за віком, і це відповідає Прикінцевим положенням Закону «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Отже, позивач, будучи фізичною особою-підприємцем, який отримує пенсію та має третю групу інвалідності звільняється від сплати за себе єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на підставі частини четвертої статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», проте не позбавлений права сплачувати цей внесок на добровільній основі.

Окрім того, суд звертає увагу на те, що у вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-4650-17-У ГУ про заборгованість станом на 08.02.2018 року винесена ДФС у Хмельницькій області 16.11.2017 року; вимога №Ф-4650-17-У про заборгованість станом на 23.04.2018 року винесена 14.02.2018 року. Тобто, оскаржувані вимоги складені до моменту виникнення заборгованості.

Одночасно з відзивом відповідачем подано до суду клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Клопотання обґрунтовано тим, що важливе значення для розгляду справи є надання пояснень учасників справи, які мають суттєве значення при вирішенні справи, можливість надання в процесі розгляду справи нових доказів.

Відповідно до приписів частин пятої та шостої статті 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін, зокрема, якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Частина сьома статті 262 КАС України передбачає, що клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п'яти днів з дня отримання відзиву.

Відповідачем клопотання подано у визначений законодавством строк, одночасно з подачею відзиву.

Разом з тим, подане відповідачем клопотання не містить жодних конкретних обґрунтувань щодо необхідності проведення судового засідання з викликом сторін, лише посилання на необхідність надання додаткових пояснень та доказів у судовому засіданні.

Відповідно до статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з частиною девятою статті 79 КАС України копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Зазначені положення кореспондуються з приписам статті 162 КАС України, відповідно до яких, у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову; відзив, зокрема, повинен містити заперечення (за наявності) щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, з якими відповідач не погоджується, із посиланням на відповідні докази та норми права та перелік документів та інших доказів, що додаються до відзиву, та зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із відзивом, із зазначенням причин їх неподання; копія відзиву та доданих до нього документів повинна бути надіслана (надана) іншим учасникам справи одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду; до відзиву додаються: 1) докази, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем; 2) документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи.

Таким чином, пояснення представників сторін, надані в ході судових засідань не є доказами в розумінні приписів статті 72 КАС України, в той час як судом рішення приймається на підставі тих доказів, з якими ознайомлені усі учасники справи та відносно яких, у разі сумнівів в їх достовірності, необхідності уточнення будь-яких даних, сторони мають право подати письмові заяви по суті справи.

Частиною шостою статті 12 КАС України визначено перелік справи незначної складності. Відповідно до пункту 10 вказаної норми справами незначної складності є інші справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.

Частиною четвертою статті 257 КАС України встановлено перелік категорій справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження. Дана адміністративна справа не підпадає під вказаний перелік.

Таким чином, з огляду на характер спірних правовідносин, дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому, беручи до уваги, що відповідачем подано відзив на позовну заяву та докази на підтвердження викладених у ньому заперечень, суд не вбачає підстав для проведення судового засідання з повідомленням сторін.

Згідно з частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З урахуванням встановлених обставин та аналізу норм чинного законодавства суд доходить висновку про те, що вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-4650-17-У від 16.11.2017 року та № Ф-4650-17-У від 14.02.2018 року прийняті відповідачем всупереч чинному законодавству, а тому, є протиправними та підлягають скасуванню.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем не доведено належними та допустимими доказами правомірності винесення вимог про сплату боргу (недоїмки) № Ф-4650-17-У від 16.11.2017 року та № Ф-4650-17-У від 14.02.2018 року, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення.

Керуючись статтями статтями 243-246, 257, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України та на підставі Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Скасувати вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-4650-17-У від 16.11.2017 року в розмірі 6 336 грн. та № Ф-4650-17-У від 14.02.2018 року в розмірі 2 112 грн.

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ф. А. Волдінер