Справа № 810/2088/18
Суддя: Головенко О.Д.
Дата ухвалення: 2018-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2018 року м.Київ № 810/2088/18

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Головенко О.Д., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно виробнича корпорація «Інтекс» до Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправною та скасування податкової вимоги та зобовязання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-виробнича корпорація «Інтекс» з позовом до Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправною та скасування податкової вимоги від 18.01.2018 № 137-54, зобов'язання провести коригування облікових показників ІКП, знявши з нарахування в липні 2015 року зайво та помилково проведені 1 325,00 грн., а також пені в розмірі 855,88 грн. та провести дані особового рахунку у відповідності з даними наданої податкової звітності.

В обґрунтування своїх позовних вимог вказує, що відповідачем було направлено податкову вимогу від 18.01.2018 № 137-54 про наявність податкового боргу по податку на додану вартість в розмірі 1 907,88 грн., однак на думку позивача контролюючий орган невірно визначив суму грошового зобовязання, у звязку з чим ТОВ «Інвестиційно-виробнича корпорація «Інтекс» вважає, що спірна вимога є протиправною та підлягає скасуванню.

У судовому засіданні учасники справи просили суд подальший розгляд справи здійснювати у їх відсутності у порядку письмового провадження та подали відповідні заяви.

Частиною 3 ст. 194 КАС України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів. Керуючись приписами даної статті суд, вважає за можливе подальший розгляд справи здійснювати у порядку письмового провадження.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 27.04.2018 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, оглянувши письмові докази, які були надані сторонами, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-виробнича корпорація «Інтекс» 10.04.2018 отримала податкову вимогу Головного управління ДФС у Київській області № 137-54 від 18.01.2018 про наявність податкового боргу по податку на додану вартість у розмірі 1 907,88 грн.

При звірці позивачем даних бухгалтерського обліку стану розрахунків з бюджетом з податку на додану вартість з даними, що містяться в «електронному кабінеті платника податку» було виявлено розбіжності, що виникли при відображенні в особовому рахунку уточнюючих розрахунків до податкової декларації з податку на додану вартість за лютий 2015 року та березень 2015 року, які були надані до Васильківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області в липні 2015 року.

Як зазначає позивач, дані уточнюючі розрахунки були надані з метою перенесення сум, заявлених до бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку в збільшення суми, що підлягає перенесенню в податковий кредит.

Однак, замість того щоб обнулити бюджетне відшкодування в сумі 1 485,0 грн., в особовому рахунку було безпідставно додаткового нараховано 1 325,00 грн., в результаті чого станом на 31.07.2015 у підприємства виникла безпідставна недоїмка в сумі 1 050,37 грн.

Так, зважаючи вказану вимогу такою, що прийнято з порушенням вимог чинного законодавства, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між учасниками справи, суд виходив з такого.

Податковий кодекс України (надалі ПК України) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Підпунктом 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначено, що податковий борг - сума узгодженого грошового зобовязання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Згідно з п. 59.1 ст. 59 ПК України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобовязання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Згідно п. 59.4 ст. 59 ПК України податкова вимога надсилається (вручається) також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобовязань у встановлені Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Керуючись вимогами ст. 59 ПК України оскільки станом на 17.01.2018 сума податкового боргу позивачем за узгодженими зобовязаннями з податку на додану вартість становила 1 907,88 грн., податковим органом було винесено та направлено на адресу позивача податкову вимогу від 18.01.2018 № 137-54.

Як встановлено судом дана заборгованість виникла на підставі декларації з податку на додану вартість № НОМЕР_1 від 12.06.2017 на суму 424,00 грн. та декларації з податку на додану вартість № НОМЕР_2 від 11.12.2017 на суму 628,00 грн.

Крім того, контролюючим органом було нараховано пеню в розмірі - 885,88 грн. (станом на 17.01.2018) на підставі ст. 129 ПК України.

Суд вважає за можливе зазначити, що закон пов'язує факт узгодженості податкових зобовязань, зокрема є наявність належних та допустимих доказів направлення та вручення того чи іншого рішення платнику податків, в порядку встановленому ст.42 ПК України та наявність чи відсутність адміністративного чи судового оскарження, або ж результат оскарження таких рішень. Дане твердження безпосередньо стосується процедури узгодження податкових зобовязань, які виникли на підставі податкових повідомлень-рішень.

Щодо ж стосується самостійно задекларованих сум, то вони вважаються узгодженими, оскільки не потребують попереднього погодження, дослідження правомірності, адже самостійно/одноособово визначаються платником податків.

Таким чином, твердження позивача про відсутності узгоджених податкових зобовязань є безпідставним та необгрунтованим, оскільки на факт узгодженості не впливає внутрішнє переконання чи відношення особи до розміру чи взагалі існування податкової заборгованості. Існування податкового боргу фактично підтверджує і сам позивач.

На думку суду заборгованість виникла не на підставі протиправних дій чи бездіяльності контролюючого органу, оскільки до розбіжностей між обліком платника та контролюючого органу призвела самостійно допущена помилка позивача у заповнені декларацій з податку на додану вартість в 2015 році та яка не виправлена ним, про що зазначає позивач.

Щодо позовних вимоги позивача зобов'язання провести коригування облікових показників ІКП, знявши з нарахування в липні 2015 року зайво та помилково проведені 1 325,00 грн., а також пені в розмірі 855,88 грн. та провести дані особового рахунку у відповідності з даними наданої податкової звітності, то суд вважає її похідною від попередньої, яка задоволенню не підлягає.

Однак суд зазначає, що інтегрована картка платника податків є формою оперативного обліку податків, зборів, митних платежів та єдиного внеску, передоплати (доплати), що включає комплекс облікових показників з інтегрованих підсистем, за повноту, достовірність і своєчасність відображення яких несуть відповідальність структурні підрозділи ДФС.

Згідно положень п. 1.7 Порядку забезпечення контролю за достовірністю відображення в інформаційній системі показників стану розрахунків платників, механізму виявлення, усунення та упередження випадків неповного, неправильного або несвоєчасного відображення облікових показників структурними підрозділами за закріпленими напрямами роботи, некоректного формування зведених і звітних показників центральної бази даних здійснюється у порядку, встановленому ДФС.

Відповідно до п. 13 Порядку занесення/перенесення, виключення/включення операцій в інформаційній системі проводяться структурними підрозділами територіальних органів ДФС, на які покладено функції з введення відповідної інформації. Контроль за достовірністю та повнотою відображення інформації в інформаційній системі забезпечується структурними підрозділами, на які покладено функції з введення відповідної інформації.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

У відповідності до ч. 2 ст. 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд вважає, що відповідач як субєкти владних повноважень довів суду правомірність прийнятої податкової вимоги від 18.01.2018 № 137-54.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - субєкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, повязані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.

Відповідач не надав суду доказів понесення ним судових витрат, тому підстави для присудження на його користь судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 9, 14, 73 - 78, 90, 139, 143, 242- 246, 250, 255 КАС України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Головенко О.Д.