Справа № 0540/7613/18-а
Суддя: Олішевська В.В.
Дата ухвалення: 2018-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 вересня 2018 р. Справа№0540/7613/18-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Олішевської В.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1

до відповідача: Покровського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області

про: визнання протиправною бездіяльність Покровського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо невиплати ОСОБА_1 заборгованості пенсії з 01 лютого 2017 року по 01 липня 2017 року, зобовязання Покровське обєднане управління Пенсійного фонду України Донецької області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсії з 01 лютого 2017 року по 01 липня 2017 року.

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Покровського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправною бездіяльність Покровського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо невиплати ОСОБА_1 заборгованості пенсії з 01 лютого 2017 року по 01 липня 2017 року, зобовязання Покровське обєднане управління Пенсійного фонду України Донецької області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсії з 01 лютого 2017 року по 01 липня 2017 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вона перебуває на обліку в Покровському обєднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області, як внутрішньо переміщена особа. Позивач зазначає, що їй до лютого 2017 року відповідачем щомісячно нараховувалось пенсійне забезпечення. Однак у лютому 2017 року їй без будь яких пояснень було припинено виплату пенсії. В звязку з чим, позивач звернувся до управління з заявою про поновлення виплати пенсії. У серпні 2017 року виплату пенсії позивачу поновлено, проте належні до виплати суми пенсії за період з 01 лютого 2017 року по 01 липня 2017 року позивачу виплачено не було. Позивач зазначає, що у звязку з невиплатою пенсії за період з лютого по липень 2017 року вона звернулась до управління з запитом про розяснення причин не виплати пенсії за вказаний період. Листом від 05.02.2018 року № ГО-7776585 Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повідомила про те, що виплата пенсії з лютого 2017 року мені була припинена на підставі звірки з Єдиною інформаційною базою даних про взяття на облік осіб, крім того зазначалось, що виплата пенсії була поновлена у серпні 2017 року на підставі особистої заяви позивача та відповідно до рішення Комісії з розгляду питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, згідно якого позивач має право на поновлення пенсійної виплати через шість місяців з моменту припинення, тобто за виключенням періоду з лютого по липень 2017 року. Позивач вважає дії позивача щодо невиплати заборгованості пенсії за період з 01 лютого 2017 року по 01 липня 2017 року включно протиправними, оскільки вчиненні з порушенням норм чинного законодавства. А саме позивач зазначає, що Закон України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» визначає перелік підстав для припинення виплати пенсії, які затверджені у статті 49 зазначеного Закону. Однак, жодна із підстав визначених статтею 49 Закону № 1058 для припинення виплати пенсії позивачу не мали місце. Отже, позивач вказує, що відповідач взагалі не мав підстав приймати рішення про припинення виплати пенсії у лютому 2017 року. Крім того, позивач посилається на те, що ст. 46 Закону № 1058 передбачає, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Позивач вважає, що у разі звернення отримувача пенсії з поновленням виплати пенсії, виплата якої була припинена з підстав, які не передбачені законом, тобто, з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплату пенсії має бути поновлено з моменту припинення її виплати. Також, позивач вказує на те, що невиплата їй пенсії з підстав зазначених відповідачем суперечить принципам, які визначені в Конституції України та підставами наведеними в Законі № 1058. Крім того, позивач зазначає, що посилання відповідача на постанову Кабінету Міністрів України від 08.06.2018 року № 365, як на підставу для невиплати пенсії позивачу за період з лютого по липень 2017 року, не є посилання на норми закону, оскільки постанова КМУ є підзаконним нормативно правовим актом, у звязку з чим при вирішенні спору слід керуватися виключно Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Позивач та представник позивача у судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідач через канцелярію суду надав відзив на позовну заяву, відповідно до якого просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування відзиву на позовну заяву посилається на те, що позивач перебуває на обліку в управлінні, як внутрішньо переміщена особа. З лютого 2017 року позивачу призупинено виплату пенсії на підставі звірки з Єдиною інформаційною базою даних про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб. відповідно до положень Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» відновлення усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам громадянами пенсійного віку, особам з інвалідністю та іншим особам, які перебувають у складі життєвих обставин, які зареєстровані як внутрішньо переміщені особи, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до закону України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи. Також, відповідач вказує, що п. 1 Постанови КМУ від 05.11.2014 року № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» визначено, що призначення та продовження виплати пенсії здійснюється за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Відповідач зазначає, що реалізація права на отримання пенсійних виплат повязана з фактом реєстрації пенсіонера як внутрішньо переміщеної особи, що має бути підтверджено відповідною довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Як наслідок цього, виплати пенсії проводиться територіальним органом Пенсійного фонду України за фактичненим місцем проживання внутрішньо переміщеної особи, що підтверджується такою довідкою. Крім того, відповідач посилається на те, що поновлення виплати пенсії здійснюється, відповідно до Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затверджених Постановою КМУ від 08.06.2016 року № 365 виключно, за умови подання особистої заяви на поновлення пенсійної виплати. Регулювання виплати пенсії відбувається на підставі протоколу УСЗН в якому зазначено період з якого поновлюється виплата пенсії. Також, відповідач звертає увагу, що ігнорування діючих правових норм є неприпустимим. З урахуванням вищевикладеного позивач вважає, що ним правомірно припинено виплату пенсії позивачці.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. У відзиві на позовну заяву просив суд розглядати справу без участі представника управління.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 29.08.2018 року відкрито провадження в адміністративній справи та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 24 вересня 2018 року.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 27.09.2018 року поновлено пропущений строк звернення до суду з адміністративним позовом.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не зявилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Згідно ч. 4 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Приписами частини 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

З огляду на те, що позивач, представник позивача та представник відповідача у судове засідання не зявились, а представник відповідача просив розглядати справу без його участі, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи без участі сторін в порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, призначена пенсія за віком, що не заперечується сторонами (а.с. 15).

Відповідач Покровське обєднане управління Пенсійного фонду України Донецької області, створено шляхом злиття Красноармійське обєднане управління Пенсійного фонду України Донецької області та Управління Пенсійного фонду України в м. Димитрові Донецької області на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 08.11.2017 року № 821 «Деякі питання функціонування територіальних органів Пенсійного фонду України».

ОСОБА_1 була взята на облік як особа, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, а саме: з м. Донецька до Донецької області, м. Покровськ, м-р ШахтарськийАДРЕСА_1, що підтверджується відповідною довідкою управління соціального захисту населення від 05 жовтня 2017 року № НОМЕР_1 (а.с. 11).

Місто Донецьк включено до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 № 1275-р та до Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року № 1085-р.

Позивач перебуває на обліку в Покровському обєднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області на підставі електронної пенсійної справи.

З матеріалів справи встановлено, що позивач 24.03.2015 року звернувся до Красноармійського ОУПФУ Донецької області з заявою про виплату пенсії за фактичним місцем проживання (а.с. 28).

З 01.03.2016 року виплату пенсії позивачу припинено до зясування, згідно розпорядження Красноармійського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 01.03.2016 року (а.с. 34).

06.06.2016 року позивач звернувся до Красноармійського ОУПФУ Донецької області з заявою про поновлення виплати пенсії (а.с. 35).

Відповідно до витягу з протоколу комісії з розгляду питань призначення (відновлення) соціальних виплат ВПО за місцем їх фактичного проживання/перебування № 40 від 29.12.2016 року вбачається, що позивачу відмовлено в призначенні (відновленні) соціальних виплат (а.с. 37).

Відповідно до розпорядження 312246 від 27.11.2017 року позивачу здійснено перерахунок пенсії (а.с. 38).

05.10.2017 року позивач звернувся до Красноармійського ОУПФУ Донецької області з заявою про призначення/перерахунок пенсії (а.с. 40).

Згідно витягу до протоколу комісії з розгляду питань призначення (відновлення) соціальних виплат ВПО за місцем їх фактичного проживання/перебування прийнято рішення про призначення (відновлення) соціальних виплат ОСОБА_1 через 6 місяців (а.с. 39).

Згідно довідки Покровського ОУПФУ Донецької області за вих. № б/н від 05.09.2018 року вбачається, що позивачу виплачено пенсії за період з вересня 2014 року по січень 2017 року включно, з серпня 2017 року по серпень 2018 року включно.

Оскільки позивачу не виплачена пенсія за період з 01 лютого 2017 року по 01 лиипня 2017 року, останній звернувся на «Урядову гарячу лінію» та просив надати інформацію стосовно підстав не виплати пенсії за період з 01 лютого 2017 року по 01 липень 2017 року включно.

Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області листом від 05.02.2018 року № ГО-7776585 повідомило позивача про те, що згідно інформації наданою Краматорським обєднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області, що виплата пенсії позивачу було призупинено з лютого 2017 року на підставі звірки з Єдиною інформаційною базою даних про взяття на облік осіб. Виплату пенсії було поновлено управлінням на підставі особистої заяви позивача від 27.07.2017 року і відповідно до рішення Комісії з розгляду питань з призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, згідно якого позивач має право на поновлення пенсійної виплати через місяців з моменту припинення, тобто за виключенням періоду з лютого по липень 2017 року (а.с. 12).

Спірним питанням цієї справи є правомірність дій відповідача щодо невиплати позивачу пенсії за період з 01 лютого 2017 року по 01 липень 2017 року включно.

Статтею 3 Конституції України закріплене визнання найвищою соціальною цінністю в України людини, її життя і здоровя, честі і гідності, недоторканності і безпеки, відповідальність держави перед людиною за свою діяльність та головний обовязок держави щодо утвердження і забезпечення прав і свобод людини.

Право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право відповідно до ч. 2 ст. 46 Конституції України гарантується загальнообовязковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел, і забезпечується ч. 2 ст. 22 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у звязку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту.

Закон України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 року № 1058 (далі по тексту Закон № 1058) розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону № 1058 пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за /днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Приписами статті 47 Закону № 1058 визначено, що пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Закон № 1058 або інший закон з питань пенсійного забезпечення не передбачає будь-яких підстав зупинення або непоновлення виплати вже призначеної пенсії, є тільки підстави припинення виплати пенсії, які визначені статтею 49 цього Закону.

Згідно ст. 49 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; у разі смерті пенсіонера; у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; в інших випадках, передбачених законом.

Суд звертає увагу, що пенсія позивачу була припинена на підставі звірки з Єдиною інформаційною базою даних про взяття на облік осіб, однак приписами статті 49 Закону № 1058 не передбачено таких підстав для припинення виплати пенсії.

Таким чином, жоден з вищезазначених випадків щодо ОСОБА_1 управлінням не застосовані та не доведені.

Крім того, вищезазначеною статтею передбачено, що виплата пенсії припиняється або за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду, або за рішенням суду. Однак відповідачем не надано доказів того, що було прийнято рішення територіальних органів Пенсійного фонду або відповідне судове рішення про припинення виплату пенсії.

Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Позивач має статус внутрішньо переміщеної особи, який врегульований Законом України Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб від 20 жовтня 2014 року № 1706 (далі по тексту - Закон № 1706).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 7 Закону № 1706, для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у звязку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.

Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розвязання проблем, повязаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Відповідно відновлення всіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, які зареєстровані як внутрішньо переміщені особи, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

Згідно п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року № 637 Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, субсидій та пільг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообовязкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509. Виплата (продовження виплати) пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення (далі - соціальні виплати), що призначені зазначеним особам, проводиться через рахунки та мережу установ і пристроїв публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України з можливістю отримання готівкових коштів і проведення безготівкових операцій через мережу установ і пристроїв будь-яких банків тільки на території, де органи державної влади здійснюють свої повноваження.

Пунктом 6 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 509, передбачено, що довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи діє безстроково, крім випадків, передбачених ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб».

Приписами статті 12 Закону № 1706 визначено, що підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа: подала заяву про відмову від довідки; скоїла злочин: дії, спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади; посягання на територіальну цілісність і недоторканність України; терористичний акт; втягнення у вчинення терористичного акту; публічні заклики до вчинення терористичного акту; створення терористичної групи чи терористичної організації; сприяння вчиненню терористичного акту; фінансування тероризму; здійснення геноциду, злочину проти людяності або військового злочину; повернулася до покинутого місця постійного проживання; виїхала на постійне місце проживання за кордон; подала завідомо недостовірні відомості.

Суд зазначає, що за положеннями ст. 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 1 Додаткового протоколу до Конвенції, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Положеннями ст. 14 Конвенції регламентовано, що користування правами та свободами, визнаними Конвенцією, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Таким чином, право позивача на отримання пенсії є беззаперечним і забезпечення цього права становить суть взятих на себе державою зобовязань.

До такого висновку суд дійшов із врахуванням правової позиції Європейського Суду з прав людини, викладеній у справі «Ілашку та інші проти Молдови та Росії», в якій встановлений обовязок держави, навіть за відсутності належного ефективного контролю над частиною власної території, вжити заходів у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

Суд зауважує, що в даному випадку наявність у позивача статусу внутрішньо переміщеної особи створює для неї на відміну від інших громадян України певні перешкоди в отриманні пенсії, та потребує від пенсіонера здійснення додаткових дій, не передбачених Законами щодо пенсійного забезпечення, зокрема, ідентифікацію особи, надання заяви про поновлення виплати пенсії, яка була припинена органом Пенсійного фонду. З огляду на викладене, суд вбачає в діях відповідача ознаки дискримінації по відношенню до позивача як внутрішньо переміщеної особи та відсутність єдиного підходу до виплати пенсій громадянам України згідно з діючим законодавством.

Крім того, Закон України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні гарантує позивачу право на вільний вибір місця проживання в України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Відповідачем у справі не надано відомостей, що позивач отримує пенсію в іншому територіальному органі Пенсійного Фонду України на території України, зокрема, за місцем свого поточного фактичного проживання.

Суд зазначає, що посилання відповідача на Протокол № 41 від 19.10.2017 року Комісії з розгляду питань призначення (відновлення) соціальних виплат ВПО за місцем їх фактичного проживання/перебування, відповідно до якого позивачу призначено (відновлено) соціальні виплати через 6 місяців, в звязку з чим позивач має право на поновлення пенсійної виплати через шість місяців з моменту припинення, тобто за виключенням періоду з лютого по липень 2017 року є протиправним, оскільки відповідно до зазначеного протоколу позивачу поновлено соціальні виплати, а не поновлення виплати пенсії.

Крім того, суд вказує на те, що рішення Комісії з розгляду питань призначення (відновлення) соціальних виплат ВПО за місцем їх фактичного проживання/перебування не може впливати на гарантоване Конституцією України право позивача на отримання пенсії.

Також, суд звертає увагу на те, що приписами части 2 статті 46 Закону № 1058 визначено, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

З вищевикладеного вбачається, що виплата пенсії позивачу у лютому 2017 року була припинена з вини відповідача, який приймав рішення про припинення виплати пенсії не у спосіб передбачений Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Оскільки виплата пенсії була припинена з вини відповідача та відповідно до статті 46 Закону № 1058, виплата пенсії була поновлена з моменту її припинення.

Суд також зазначає, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 92 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, гарантії їх здійснення та основні обовязки повинні визначатися виключно законами, які приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Верховна ОСОБА_1 України може змінити закон лише виключно законом, а не шляхом прийняття підзаконного правового акта.

Тому, не виплати позивачеві пенсії за спірний період за відсутності передбачених законами України підстав, відповідач порушив право позивача на отримання пенсії. При цьому право на отримання пенсії є об'єктом захисту за ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Втручання відповідача у право позивача на мирне володіння своїм майном у вигляді пенсії суд вважає таким, що не ґрунтується на Законі.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Щокін проти України», питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (цитата у п. 33 цього рішення).

Отже, встановлення судом відсутності законності втручання, тобто вчинення дій не у спосіб, визначений законом, є достатньою підставою для висновку про те, що право позивача на мирне володіння своїм майном було порушено.

З огляду на викладене суд вважає, що не виплати пенсії позивачу у період з лютого 2017 року по липень 2017 року включно було здійснено не у спосіб, передбачений Законом № 1058-IV, а з точки зору положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод мало місце втручання у право власності позивача, і таке втручання не було законним.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у зразковій адміністративній справі № 805/402/18-а від 03 травня 2018 року.

Відповідно до ч. 3 статті 291 Кодексу адміністративного судочинства України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Крім того, згідно ч. 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, враховуючи, що пенсія, яка призначена позивачу є виплатою довічною та постійною, суд прийшов до висновку про порушення відповідачем вимог Конституції України та Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до статті 19 Конституції України суд, як орган державної влади, зобов'язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем не наведено жодного порушення з боку позивача, яке б відповідно до чинного законодавства було б підставою для прийняття рішення про невиплату позивачу боргу за минулий період. Діючи поза законом, відповідач тим самим свавільно втрутився у право позивача на отримання пенсії, що призвело до його порушення, а тому воно підлягає захисту шляхом задоволення вимог позивача в частині зобовязання відповідача поновити виплату їй пенсії з часу припинення.

З огляду на вищевикладене, суд приходить висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Покровського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправною бездіяльність Покровського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо невиплати ОСОБА_1 заборгованості пенсії з 01 лютого 2017 року по 01 липня 2017 року, зобовязання Покровське обєднане управління Пенсійного фонду України Донецької області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсії з 01 лютого 2017 року по 01 липня 2017 року.

Крім того, суд зазначає, що приписами частини 1 стаття 371 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Що стосується позовних вимог позивача в частині зобов'язання відповідача подання до суду звіту про виконання судового рішення суд зазначає наступне.

Згідно частини першої статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Частиною другою статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

З аналізу викладених норм вбачається, що зобов'язання суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду, а не його обов'язком.

З огляду на викладене, а також приймаючи до уваги обставини даної справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для встановлення судового контролю щодо виконання рішення в даній справі, оскільки позивачем не наведено доводів та не надано доказів, які свідчать про те, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення суду.

Відповідно до вимог частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись Конституцією України та Кодексом адміністративного судочинства України, суд

В И РІ Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Покровського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправною бездіяльність Покровського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо невиплати ОСОБА_1 заборгованості пенсії з 01 лютого 2017 року по 01 липня 2017 року, зобовязання Покровське обєднане управління Пенсійного фонду України Донецької області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсії з 01 лютого 2017 року по 01 липня 2017 року задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Покровського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо невиплати ОСОБА_1 заборгованості пенсії з 01 лютого 2017 року по 01 липня 2017 року.

Зобовязати Покровське обєднане управління Пенсійного фонду України Донецької області () нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2) пенсії з 01 лютого 2017 року по 01 липня 2017 року.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині присудження виплати пенсії в межах суми стягнення за один місяць.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП: НОМЕР_2, адреса реєстрації: 83110, АДРЕСА_2, місце проживання: 85302, АДРЕСА_3) за рахунок бюджетних асигнувань Покровського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (85300, Донецька область, м. Покровськ, вул. Поштова, буд. 22) судовий збір в розмірі 704 (сімсто чотири) гривні 80 копійок.

Повний текст рішення складено та підписано 27 вересня 2018 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п.п. 15-5 п. 15 розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя Олішевська В.В.