Справа № 810/1612/18
Суддя: Катющенко В.П.
Дата ухвалення: 2018-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

18 вересня 2018 року № 810/1612/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Катющенко В.П., за участю секретаря судового засідання Скидан С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
до Державної установи "Київський слідчий ізолятор"
про визнання протиправними дій та скасування накладеного стягнення
за участю:

позивача - ОСОБА_1;

від позивача - ОСОБА_2;

від відповідача - не з'явився

В С Т А Н О В И В:

02.04.2018 до Київського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява представника ОСОБА_1 адвоката ОСОБА_3 від 28.03.2018 до Державної установи "Київський слідчий ізолятор", у якій остання просить суд визнати неправомірними дії адміністрації та співробітників Державної установи "Київський слідчий ізолятор" щодо застосування стягнень до ОСОБА_1 та скасувати накладені стягнення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 06.03.2018 відповідачем відносно неї було складено матеріал, а 07.03.2018 - постанову про накладення стягнення за зберігання телефонного апарату. При цьому, вилучений телефонний апарат був знайдений співробітниками установи в камері, де крім позивача утримувались і інші особи, та в місці, недоступному без використання спеціальних засобів, зокрема, співробітникам ДУ "Київський слідчий ізолятор" для того, щоб дістатись місця, де вони начебто знайшли вилучений телефонний пристрій, довелось скористатись драбиною. Про вказані події захиснику позивача стало відомо лише 14.03.2018 під час зустрічі з останньою. Позивач звертає увагу, що вилучення телефонного апарату мало місце 26.02.2018, але ні матеріал про порушення, ні постанова про накладення стягнення станом на 14.03.2018 не були вручені ОСОБА_1 У позовній заяві позивач звертає увагу, що відповідачем грубо порушено вимоги чинного законодавства, що регулює порядок накладення дисциплінарних стягнень, позаяк постанова про накладення стягнення була прийнята без проведення засідання дисциплінарної комісії, без повідомлення позивача про дане засідання та виклику останньої.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 06.04.2018 відкрито провадження в адміністративній справі № 810/1612/18 та передано вказану справу за підсудністю до Окружного адміністративного суду міста Києва.

30.04.2018 до суду надійшло клопотання представника позивача від 24.04.2018 про залучення до участі у справі в якості співвідповідача Державної установи "Мелітопольська установа виконання покарань № 144".

До вказаного клопотання додано доповнення за підписом позивача - ОСОБА_1 до позовної заяви по справі № 810/1612/18, у якому позивач просить:

приєднати дану заяву до позовної заяви її адвоката ОСОБА_3, поданої в її інтересах 28.03.2018 і розглядати як його невід'ємну частину;

визнати дії адміністрації ДУ "МУВП № 144", вираженими у створенні провокаційних ситуацій з елементами психологічного тиску і упередженого нахилу, направлених на штучне погіршення характеристики особи, складання незаконних матеріалів та накладення стягнень - незаконними, а матеріали, складені внаслідок вказаних діянь - необґрунтованими, несправедливими та незаконними;

скасувати з причин незаконності, в тому числі, неправильності висновків, порушення процедури розглядів, ігнорування істинних обставин подій, мотивацій дій, а також в силу відсутності доказів провини постанови про накладення стягнень.

07.05.2018 адміністративна справа № 810/1612/18 надійшла до Окружного адміністративного суду міста Києва та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.05.2018 передана на розгляд судді Катющенку В.П.

10.05.2018 до Окружного адміністративного суду міста Києва надійшло клопотання представника позивача ОСОБА_3 про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

Відповідно до ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.05.2018 прийнято адміністративну справу № 810/1612/18 до провадження судді Катющенка В.П. та призначено підготовче засідання у справі на 19.06.2018.

Ухвалою суду від 15.05.2018 відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

31.05.2018 до суду надійшло клопотання ОСОБА_1, у якому остання просила суд уникнути затягування судового процесу та дотриматись розумних строків розгляду справи; переглянути дату судового засідання, призначеного на 19.06.2018 на більш ранній період часу; забезпечити право позивача на рівність перед судом та законом, та змагальність сторін шляхом проведення судового засідання в режимі відеоконференції, про що направити відповідну ухвалу за місцем перебування позивача.

Судом не було прийнято до уваги вказане клопотання, позаяк останнє не було підписано позивачем.

01.06.2018 до суду від представника позивача ОСОБА_3 надійшло клопотання, у якому останній просив суд долучити до матеріалів справи в якості доказів копії документів (рапортів, актів, протоколів, постанов) щодо стягнень, що складались стосовно ОСОБА_1 за період її перебування в ДУ "Мелітопольська установа виконання покарань № 144".

04.06.2018 до Окружного адміністративного суду міста Києва надійшло клопотання представника позивача ОСОБА_3 про участь ОСОБА_1 у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Також 04.06.2018 до Окружного адміністративного суду міста Києва надійшло клопотання представника позивача ОСОБА_3, у якому останній просив суд долучити до матеріалів справи копії адвокатських запитів, які були направлені ним на адресу ДУ "Київський слідчий ізолятор".

06.06.2018 до Окружного адміністративного суду міста Києва надійшло клопотання представника позивача ОСОБА_3 про участь ОСОБА_1 у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

08.06.2018 до суду надійшло клопотання за підписом ОСОБА_1 про забезпечення права на змагальність сторін та повідомлення про місцезнаходження, у якому остання просила забезпечити її особисту участь у судовому розгляді, шляхом проведення судового засідання, в тому числі, призначеного на 19.06.2018, в режимі відеоконференції. Одночасно у вказаному клопотанні позивач повідомила, що на даний час остання закріплена за Верховним Судом та утримується в Київському слідчому ізоляторі, розміщеному за адресою: м. Київ, вул. Дегтярівська, 13, де буде знаходитись в тому числі 19.06.2018, з урахуванням дати наступного засідання Касаційного кримінального суду Верховного Суду, яке призначене на липень 2018 року.

15.06.2018 представником позивача ОСОБА_3 засобами поштового зв'язку направлено на адресу Окружного адміністративного суду міста Києва клопотання, у якому останній просив суд долучити до матеріалів справи: лист-відповідь к.ф.н. доцента кафедри "Ділової іноземної мови та перекладу "НТУ "ХПІ" ОСОБА_4 щодо приналежності слів до жаргонних чи нецензурних; копію диплому серії НОМЕР_1 на ім'я ОСОБА_4 за спеціальністю "російська мова"; перелік науково-методичних знань доцента кафедри "Ділової мови та перекладу" ОСОБА_4 за 2018-2018 р.р.

Враховуючи неприбуття сторін у судове засідання 19.06.2018, підготовче засідання було відкладено на 10.07.2018.

Також ухвалою суду від 19.06.2018 задоволено клопотання позивача та її представника про участь в режимі відеоконференції у судовому засіданні по адміністративній справі № 810/1612/18, судове засідання, призначене на 10.07.2018, вирішено провести за участю позивача у режимі відеоконференції.

09.07.2018 від ОСОБА_1 до суду надійшли:

- клопотання про уточнення позовних вимог, за змістом якого остання просила суд врахувати доповнення до заяви про уточнення позовних вимог, заявлених до ДУ "Мелітопольська установа виконання покарань № 144";

- клопотання про долучення до матеріалів справи доказів та пояснення щодо клопотання про долучення доказів.

У судовому засіданні 10.07.2018 представник ДП "Київський слідчий ізолятор" повідомив, що ОСОБА_1 перебуває на засіданні в Верховному Суді.

Ухвалою суду від 10.07.2018 відкладено розгляд справи № 810/1612/18 у підготовче судове засідання на 26.07.2018 та призначено проведення судового засідання за участю позивача у режимі відеоконференції.

23.07.2018 до суду від ОСОБА_1 надійшло клопотання про направлення копій усіх документів, що надходять від відповідача за вказаними нею адресами.

26.07.2018 відповідачем були подані до суду матеріали по факту накладених дисциплінарних стягнень на ОСОБА_1

У підготовчому судовому засіданні 26.07.2018 позивач та її представник підтримали раніше подане клопотання про залучення до участі у справі в якості відповідача Державну установу "Мелітопольська установа виконання покарань № 144" та просили суд прийняти до розгляду заяву про доповнення позовних вимог.

Ухвалою суду від 26.07.2018 заяву ОСОБА_1 від 24.03.2018 про доповнення до позовної заяви повернуто позивачу.

Відповідно до ухвали, постановленою судом у судовому засіданні 26.07.2018 без виходу до нарадчої кімнати, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у судове засідання на 18.09.2018.

Ухвалою суду від 27.07.2018 задоволено клопотання представника позивача, судове засідання, призначене на 18.09.2018, вирішено провести за участю позивача у режимі відеоконференції.

09.08.2018 до суду від ОСОБА_1 надійшло доповнення до позовної заяви, у якому остання просила суд визнати протиправними дії відповідача щодо складання 01.03.2018 матеріалів та накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення від 12.03.2018.

Позивач та її представник у судовому засіданні 18.09.2018 підтримали позовні вимоги, заявлені до ДП "Київський слідчий ізолятор" та просили суд позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідач у судове засідання 18.09.2018 не забезпечив явку уповноваженого представника, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно до ухвали, постановленої судом у судовому засіданні 18.09.2018 без виходу до нарадчої кімнати, відмовлено в прийнятті заяви про уточнення позовних вимог, оскільки остання була розглянута у підготовчому засіданні 26.07.2018 (усно озвучена позивачем) та ухвалою суду, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, відмовлено у прийнятті усної заяви позивача.

На підставі частини третьої статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України у судовому засіданні 18.09.2018 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, вислухавши пояснення позивача та її представника, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

За результатами матеріалів перевірки за фактом порушення та на підставі статті 15 Закону України "Про попереднє ув'язнення", пункту 6 розділу 8 наказу Міністерства юстиції України № 460/5 від 18.03.2013, 07.03.2018 начальником СІЗО Бунаком В.П. прийнято постанову про накладення дисциплінарного стягнення, якою оголошено догану ОСОБА_1.

Зі змісту вказаної постанови вбачається, що підставою для притягнення ОСОБА_1 стало допущення останньою порушення встановленого порядку тримання, яке полягає у тому, що 26.02.2018 було виявлено та вилучено мобільний телефон.

Вважаючи, що відповідач при накладенні дисциплінарного стягнення грубо порушив законодавство, що регулює порядок накладення стягнення, позивач звернулась до суду з даним позовом.

У довідці, доданій до матеріалів справи 26.07.2018, відповідач повідомив, що засуджена ОСОБА_1 за час перебування у ДУ "Київський слідчий ізолятор" неодноразово допускала порушення режиму тримання, про що складались відповідні матеріали та передавались на розгляд адміністрації СІЗО. Зазначив, що процедура розгляду питання про доцільність застосування стягнення до осіб, які відбувають покарання у виді позбавлення волі, передбачено статтею 135 КВК України застосовуються лише до установ виконання покарань. Враховуючи, що ДУ "Київський слідчий ізолятор" не є установою відбування покарання для засудженої ОСОБА_1, а тому, відповідач вважає, що дисциплінарні слухання для даної категорії осіб не проводяться.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок і умови тримання у слідчих ізоляторах (далі - СІЗО) осіб, які тримаються під вартою, і окремих категорій засуджених до позбавлення волі врегульовано Правилами внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.03.2013 N 460/5 зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 20.03.2013 за N 445/22977 (далі - Правила).

За визначенням пункту 1.3 глави 1 розділу І Правил:

засуджені - особи, вперше засуджені до позбавлення волі за злочини невеликої або середньої тяжкості чи тяжкі злочини, які на підставі статті 89 Кримінально-виконавчого кодексу України залишені у СІЗО для роботи з господарського обслуговування; особи, засуджені до позбавлення волі, вироки щодо яких набрали законної сили і які на підставі статті 87 Кримінально-виконавчого кодексу України (далі - КВК) підлягають відправленню до установ виконання покарань; особи, засуджені до позбавлення волі, вироки щодо яких набрали законної сили, які на підставі статті 90 КВК тимчасово залишені в СІЗО або переведені до СІЗО з арештного дому, виправного центру, дисциплінарного батальйону або колонії; особи, засуджені до позбавлення волі, вироки щодо яких набрали законної сили, які відповідно до статті 88 КВК переміщуються під вартою з однієї установи до іншої;

ув'язнені - особи, які тримаються під вартою на підставі ухвали слідчого судді (суду), і засуджені, вироки щодо яких не набрали законної сили.

Пунктом 3.1 глави 3 розділу І Правил встановлено, що ув'язнені і засуджені, які тримаються в СІЗО, користуються всіма правами людини та громадянина, передбаченими Конституцією України, за винятком обмежень, визначених законодавством України і встановлених ухвалою слідчого судді (суду) або вироком суду.

Згідно з пунктом 4.3 глави 4 розділу І Правил ув'язненим і засудженим забороняється, зокрема, порушувати правила поведінки та правила тримання під вартою; виготовляти, зберігати і користуватися предметами й речами, забороненими для передачі ув'язненим і засудженим, а також для користування та зберігання при собі.

Пунктом 4.5 глави 4 розділу І Правил встановлено перелік продуктів харчування, предметів першої необхідності, інших речей та предметів, які забороняється передавати ув'язненим і засудженим, а також користуватися та зберігати при собі, серед яких, зокрема, є радіоелектронні засоби, призначені для передавання чи приймання радіосигналів (радіостанції, комунікатори, мобільні телефони та зарядні пристрої до них, SIM-картки, скетч-картки поповнення рахунку мобільного зв'язку, пейджери, роутери тощо), друкарські машинки, розмножувальні прилади та гарнітура до них.

З аналізу наведених норм вбачається, що ув'язнені та засуджені під час перебування у СІЗО зобов'язані суворо дотримуватись правил поведінки та правил тримання під вартою.

Так, накладенню на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді догани передували наступні обставини.

26.02.2018 у присутності ОСОБА_1 працівниками Київського слідчого ізолятора - ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 проведено повний обшук камери № 361 з метою виявлення заборонених предметів, приготувань до вчинення втечі, злочинів та правопорушень, під час якого вилучено мобільний телефон та зарядний пристрій до нього, що зафіксовано у протоколі, складеному за наслідками проведеного обшуку.

Факт вилучення мобільного телефону та зарядного пристрою до нього засвідчено актом від 26.02.2018, складеним працівниками Київського слідчого ізолятора - ОСОБА_10, ОСОБА_7, ОСОБА_8

26.02.2018 рапортами ОСОБА_10 та ОСОБА_7 доведено до відома начальника Київського слідчого ізолятора, що 26.02.2018 про проведенні обшуку в камері № 361 знайдено та вилучено в схованці у вентиляційній шахті мобільний телефон "МТС" чорного кольору ІМЕІ НОМЕР_2 та зарядний пристрій до нього. Пояснення по цьому факту вилучення ув'язнені надати категорично відмовились.

07.03.2018 начальником Київського слідчого ізолятора затверджено висновок по факту вилучення в ув'язненої, чергової камери № 361 ОСОБА_1, мобільного телефону марки "МТС" чорного кольору ІМЕІ НОМЕР_2, який знаходився в схованці у вентиляційній шахті, за висновком якого рекомендовано за порушення режиму утримання, що виразилось в зберіганні мобільного телефону ув'язнену ОСОБА_1 згідно статті 15 Закону України "Про попереднє ув'язнення" покарати в дисциплінарному порядку.

Вказаний висновок став підставою для прийняття спірної постанови.

Пунктом 6.1 глави 6 розділу Правил VIII встановлено, що порядок заходів заохочень і стягнень, що застосовуються до ув'язнених, визначено статтями 14 та 15 Закону України "Про попереднє ув'язнення".

Відповідно до частини першої статті 15 Закону України "Про попереднє ув'язнення" до осіб, взятих під варту, які порушують вимоги режиму, адміністрація місця попереднього ув'язнення може застосовувати такі заходи стягнення:

попередження або догану;

позачергове залучення до прибирання приміщення.

Згідно з частинами п'ятою-сьомою вказаної статті Закону застосовувані до взятих під варту заходи стягнення мають відповідати тяжкості і характеру провини. Не допускається застосування заходів, що навмисно завдають особам, яких тримають під вартою, фізичних чи моральних страждань або принижують людську гідність.

Стягнення може бути накладено у строк, що не перевищує десяти діб з дня виявлення проступку, а якщо у зв'язку з проступком проводилась перевірка, то з дня її завершення, але не пізніш як через шість місяців з дня вчинення проступку.

Накладене стягнення виконується негайно або не пізніше одного місяця з дня його винесення.

Так, відповідач при прийнятті спірної постанови керувався статтею 15 Закону України "Про попереднє ув'язнення".

Натомість, при прийнятті спірного рішення відповідачем не взято до уваги те, що ОСОБА_1 є засудженою і порядок накладення дисциплінарного стягнення на останню відрізняється від порядку накладення дисциплінарного стягнення на ув'язнених.

Пунктом 6.10 глави 6 розділу VIII Правил встановлено, що заходи заохочення і стягнення до засуджених застосовуються у порядку, визначеному статтями 130 - 135 КВК та відповідно до пунктів 6.2 - 6.7 цієї глави.

Згідно положень статті 131-1 Кримінально-виконавчого кодексу України (далі - КВК) дисциплінарним проступком особи, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, є протиправне, винне діяння (дія або бездіяльність), що посягає на встановлений порядок у сфері виконання покарань, вчинене цією особою.

Персонал установи виконання покарань зобов'язаний довести наявність у діях чи бездіяльності особи, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, усіх ознак дисциплінарного проступку. Відсутність таких ознак виключає застосування до особи, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, заходів стягнення.

Частиною першою статті 132 КВК передбачено, що за невиконання покладених обов'язків та порушення встановлених заборон до осіб, які відбувають покарання у виді позбавлення волі, можуть застосовуватися такі заходи стягнення: попередження; догана; сувора догана; грошовий штраф до двох мінімальних розмірів заробітної плати; скасування поліпшених умов тримання; поміщення засуджених чоловіків, які тримаються у виправних колоніях, у дисциплінарний ізолятор з виведенням або без виведення на роботу чи навчання на строк до чотирнадцяти діб, а засуджених жінок - до десяти діб; поміщення засуджених, які тримаються в приміщеннях камерного типу виправних колоній максимального рівня безпеки, у карцер без виведення на роботу на строк до чотирнадцяти діб; переведення засуджених, які тримаються у виправних колоніях, крім засуджених, які тримаються у виправних колоніях мінімального рівня безпеки з полегшеними умовами тримання, до приміщення камерного типу (одиночної камери) на строк до трьох місяців.

Попередження - це письмове застереження про притягнення до дисциплінарної відповідальності певного виду у разі повторного порушення.

Частинами першою та третьою статті 133 КВК встановлено, що при призначенні заходів стягнення враховуються причини, обставини і мотиви вчинення порушення, поведінка засудженого до вчинення проступку, кількість і характер раніше накладених стягнень, а також пояснення засудженого щодо суті проступку. Стягнення, що накладаються, мають відповідати тяжкості і характеру проступку засудженого.

Стягнення може бути накладене лише на особу, яка вчинила проступок, і не пізніше десяти діб з дня виявлення проступку, а якщо у зв'язку з проступком проводилась перевірка, то з дня її закінчення, але не пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Процедура дисциплінарного провадження визначена статтею 135 КВК.

Відповідно до частин першої, другої статті 135 КВК питання про доцільність застосування стягнення до осіб, які відбувають покарання у виді позбавлення волі, вирішується на засіданні дисциплінарної комісії установи виконання покарань. Дисциплінарна комісія установи виконання покарань діє на постійній основі. Засідання дисциплінарної комісії є повноважним, якщо на ньому присутні більше половини членів дисциплінарної комісії.

До складу дисциплінарної комісії входять начальник установи виконання покарань, його заступники та начальники служб установи, які за своїми функціональними обов'язками безпосередньо спілкуються з особами, які відбувають покарання у виді позбавлення волі. Очолює дисциплінарну комісію начальник установи виконання покарань або особа, яка виконує його обов'язки.

Згідно з частинами четвертою та п'ятою статті 135 КВК особа, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, має бути повідомлена про місце і час засідання дисциплінарної комісії не пізніше ніж за одну добу до його проведення. За заявою засудженого цей термін може бути продовжено, але не більш як на дві доби.

Особа, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, має право користуватися послугами адвоката або фахівця в галузі права за власним вибором під час підготовки до засідання дисциплінарної комісії, який представлятиме її інтереси під час засідання комісії. Якщо особа, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, не має доступу до адвоката або фахівця в галузі права, адміністрація установи виконання покарання зобов'язана надати йому можливість звернутися за отриманням правової допомоги до суб'єктів надання такої допомоги.

Засуджений та/або його представник мають право:

отримати інформацію про притягнення до дисциплінарної відповідальності, у тому числі документи, що стосуються справи, не пізніш як за одну добу до початку засідання дисциплінарної комісії;

бути присутнім на засіданні дисциплінарної комісії під час розгляду питання про його притягнення до дисциплінарної відповідальності;

ознайомлюватися з матеріалами дисциплінарного провадження та особової справи, робити виписки, знімати копії з них;

надавати пояснення, заперечення та заявляти клопотання в усному та письмовому вигляді, надавати докази;

подавати клопотання не пізніш як за двадцять чотири години до визначеного часу засідання про залучення до засідання дисциплінарної комісії осіб, присутність яких є доцільною для встановлення обставин вчинення правопорушення та визначення міри відповідальності.

Відповідно до частин шостої та сьомої статті 135 КВК матеріали про порушення доповідаються на засіданні дисциплінарної комісії начальником відділення соціально-психологічної служби у присутності особи, яка вчинила порушення, та інших запрошених осіб.

Під час засідання дисциплінарної комісії заслуховуються пояснення засудженого та його представника, свідків, інших осіб, залучених відповідно до частини третьої та абзацу сьомого частини п'ятої цієї статті, адміністрації установи виконання покарань, особи, яка ініціювала притягнення до дисциплінарної відповідальності, та осіб, які мають право дорадчого голосу.

Рішення про притягнення до відповідальності приймається більшістю голосів членів дисциплінарної комісії.

Рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності особи, яка відбуває покарання, має бути детально вмотивоване та може бути оскаржене особою, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, або її представником до органу виконання покарань вищого рівня, прокурора чи суду.

Пунктами 6.4 - 6.7 глави 6 розділу VIII Правил встановлено, що про заохочення і стягнення начальником СІЗО виносяться постанова про заохочення (додаток 22) і постанова про накладення дисциплінарного стягнення (додаток 23).

Про виявлене порушення вимог режиму посадовою особою СІЗО складається вмотивований рапорт, який подається на розгляд адміністрації СІЗО. Облік таких рапортів здійснюється у журналі обліку рапортів про порушення ув'язненими і засудженими встановленого режиму тримання (додаток 24), що зберігається у черговій частині СІЗО.

При призначенні заходів стягнення враховуються причини, обставини і мотиви вчинення порушення, поведінка ув'язненого до вчинення проступку, кількість і характер раніше накладених стягнень, а також пояснення щодо суті проступку. Заходи стягнення мають відповідати тяжкості і характеру провини. Не допускається застосування стягнень, що навмисно завдають особам, яких тримають під вартою, фізичних чи моральних страждань або принижують людську гідність.

Стягнення може бути накладено у строк, що не перевищує десяти діб з дня виявлення проступку, а якщо у зв'язку з проступком проводилась перевірка, то з дня її завершення, але не пізніше ніж через шість місяців з дня вчинення проступку. Накладене стягнення виконується негайно або не пізніше одного місяця з дня його винесення.

Стягнення у вигляді попередження, догани, позачергового залучення до прибирання приміщення накладається за постановою про накладення дисциплінарного стягнення.

З аналізу наведених правових норм вбачається, процедура дисциплінарного провадження відносно засудженого передбачає проведення засідання дисциплінарною комісією, повідомлення засудженого про місце і час такого засідання.

При цьому, відсутність у складі СІЗО постійно діючої дисциплінарної комісії не наділює відповідача правом застосовувати до засуджених дисциплінарні стягнення у порядку, визначеному статтею 15 Закону України "Про попереднє ув'язнення".

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідачем при прийнятті спірного рішення було порушено процедуру та порядок накладення дисциплінарного стягнення, встановлений статтями 134-135 КВК.

Також при вирішенні даної справи суд враховує, що наведеними нормами КВК та Правил встановлено, що при призначенні заходів стягнення повинні бути враховані причини, обставини і мотиви вчинення порушення, поведінка засудженого до вчинення проступку, кількість і характер раніше накладених стягнень, а також пояснення засудженого щодо суті проступку.

На переконання суду, з наданих відповідачем матеріалів по факту накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_1, неможливо достовірно встановити, що вилучений мобільний телефон та зарядний пристрій зберігався та використовувався саме позивачем.

Суд звертає увагу, що у протоколі повного обшуку камери № 361 зафіксовано, що ОСОБА_1 була присутня при проведенні працівниками СІЗО обшуку. Разом з тим, вказаний протокол не містить інформації про те, що у вказаній камері перебували інші засуджені особи.

Також, суд враховує, що обшук камери та вилучення телефону здійснювалось ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9

При цьому, акт вилучення мобільного телефону та зарядного пристрою до нього від 26.02.2018, складено та підписано у тому числі і особою, яка не приймала участі у виявленні та вилученні мобільного телефону при обшуку камери, а саме: - ОСОБА_10

Відповідачем з даного приводу не було надано суду жодних пояснень.

Крім того, зі змісту рапорту ОСОБА_10 вбачається, що пояснення по факту вилучення ув'язнені надати відмовились.

Позивач у судовому засіданні стверджувала, що окрім неї у камері № 361 перебуває ще 1 особа.

У той час, у висновку від 07.03.2018 зафіксовано наступне: "Викликана на бесіду ув'язнена камери № 361 ОСОБА_1, 1973 року народження, будь-які пояснення в письмовій формі відмовилась надавати, посилаючись на статтю 63 Конституції України. Таким чином встановлено, що в даному випадку мобільний телефон належав ув'язненій ОСОБА_1, 1973 року народження".

При цьому, ні протокол, ні акт, ні рапорти не містять жодної інформації про те, що вилучений телефон у камері № 361 належить саме ОСОБА_1.

Не надано суду відповідачем й жодних доказів про відібрання пояснень у іншої особи, яка утримується у камері № 361.

Наведені обставини свідчать на користь висновку, що відповідачем не доведено суду, на підставі яких доказів та обставин останній дійшов висновку, що саме ОСОБА_1, а не інша особа, використовувала та зберігала вилучений телефон.

Враховуючи наведене у сукупності, суд вважає, що відповідачем не доведено порушення ОСОБА_1 встановленого порядку тримання та вчинення останньою дисциплінарного проступку.

При цьому, при вирішенні питання щодо способу захисту порушеного права позивача суд не вбачає підстав для задоволення позовної вимоги про визнання протиправними дій відповідача щодо застосування стягнення, оскільки Законом України "Про попереднє ув'язнення" та КВК відповідач наділений такими повноваженнями.

На думку суду, самі по собі оспорювані дії не створюють будь-яких правових наслідків для позивача. Правові наслідки для останньої несуть виключно акти індивідуальної дії, у даному випадку - постанова про накладення дисциплінарного стягнення від 07.03.2018 № 603.

Враховуючи наведене у сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання протиправною та скасування постанови Державної установи "Київський слідчий ізолятор" про накладення дисциплінарного стягнення від 07.03.2018 № 603.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Враховуючи наведене та встановлені обставини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 5 - 11, 19, 72 - 77, 90, 139, 241 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову Державної установи "Київський слідчий ізолятор" (04050, м. Київ, вул. Дегтярівська, 13, ) № 603 від 07 березня 2018 року про накладення дисциплінарного стягнення.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону № 2147-VIII).

Суддя В.П. Катющенко

Повний текст рішення складено та підписано 26 вересня 2018 року.