Справа № 813/1029/18
Суддя: Гулик Андрій Григорович
Дата ухвалення: 2018-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №813/1029/18
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2018 року м.Львів, вул. Чоловського, 2

зал судових засідань №6

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Гулика А.Г.,

секретар судового засідання Козак О.М.,

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Ковцун Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до командування Сухопутних військ Збройних Сил України Міністерства оборони України, командира військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_2 про визнання протиправним і скасування наказу, поновлення на посаді та виплату грошового забезпечення, звільнення з посади, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до командування Сухопутних військ Збройних Сил України Міністерства оборони України (далі командування Сухопутних військ ЗС України МО України, відповідач 1), командира військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_2 (далі командир ВЧ НОМЕР_1 підполковник ОСОБА_2 , відповідач 2), в якому просить суд:

- визнати протиправним і скасувати наказ командування Сухопутних військ Збройних Сил України від 06.06.2017 №158 в частині п.16 про звільнення підполковника ОСОБА_3 начальника автомобільної служби технічної частини 10 окремої гірсько-штурмової бригади оперативного командування ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з закінченням контракту, та в частині направлення на військовий облік до Калуського ОМВК Івано-Франківської області;

- скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 30.01.2018 №30 в частині п.6 про звільнення підполковника ОСОБА_1 ;

- поновити позивача на посаді підполковника та постановити на всі види грошового забезпечення, здійснити перерахунок і доплату належних видів грошового забезпечення;

- звільнити позивача з посади за станом здоров`я та направити на військовий облік до Стрийського ОМКВ Львівської області та провести всі виплати відповідно до законодавства;

- нарахувати та виплатити грошову компенсацію за недоотримане речове майно.

Ухвалою від 02.04.2018 суддя відкрив загальне позовне провадження у справі.

Ухвалою від 10.07.2018 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою від 26.07.2018 суд за клопотанням представника відповідача витребував у Стрийського об`єднаного міського військового комісаріату Львівської області матеріали особової справи підполковника ОСОБА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач підлягав звільненню з військової служби 19.03.2017, у зв`язку з закінченням дії строку контракту. Проте, у зв`язку з порушеннями під час звільнення, а саме відмовою у звільненні позивача у вказаний строк, позивача у липні 2017 року було скеровано до зони проведення антитерористичної операції, де він захворів. Захворювання позивача призвело до непридатності до військової служби, у зв`язку з чим з`явились інші підстави для звільнення, а саме за станом здоров`я. Позивач зазначив, що скеровував до військової частини усі медичні документи та докази перебування у лікувальних закладах. Після завершення стаціонарного лікування 06.11.2017 позивач направив рапорт до керівництва військової частини НОМЕР_1 про звільнення за станом здоров`я, оскільки внаслідок інсульту, отриманого в зоні АТО у період липня 2017 року, був визнаний непридатним до військової служби. Проте, позивач в грудні отримав повідомлення №932 від 09.11.2017, яким його повідомлено про наказ командувача Сухопутних військ Збройних сил України про звільнення (по особовому складу) від 06.06.2017 №158 про звільнення з військової служби у зв`язку з закінченням строку контракту. Крім того, наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 30.01.2018 № 30 внесено зміни до наказу командира військової частини № НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 04.01.2018 № 4, доповнивши його п. 12 про звільнення підполковника ОСОБА_1 . Позивач наголосив, що вказані накази винесені відповідачем з порушенням процедури звільнення та без врахування нових обставин, які б мали враховуватися при визначенні підстав звільнення. У зв`язку з наведеним, просить вказані накази скасувати, поновити його на посаді підполковника та звільнити зі служби за станом здоров`я з проведенням усіх виплат згідно з законодавством.

Відповідач військова частина НОМЕР_1 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечив повністю. Відзив обґрунтований тим, що відповідно до наказу командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 06.06.2017 №158 підполковник ОСОБА_1 звільнений з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту. Жодного іншого розпорядчого документу щодо звільнення підполковника ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 не надходило. Таким чином, у командування військової частини наявні підстави лише для звільнення у зв`язку із закінченням строку контракту. Щодо доводів позивача про те, що усі медичні документи про стан здоров`я та перебування у відпустці за станом здоров`я доведені до відома командування, проте залишені без реагування, представник відповідача у наданому відзиві заперечила. Зазначила, що усі рапорти позивача із доданими підтверджуючими документами, які надходили до військової частини НОМЕР_1 і адресовані командуванню частини у встановленому порядку задоволені, про що свідчать накази командира військової частини НОМЕР_1 . Щодо позовної вимоги позивача про проведення йому усіх виплат відповідно до законодавства та зобов`язання нарахувати та виплатити грошову компенсацію за недоотримане речове майно, представник відповідача зазначила наступне. Підполковник ОСОБА_1 з грудня 2017 року (як стверджує сам позивач) дізнався про наявність наказу командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 06.06.2017 №158, наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 03.11.2017 та зміг ознайомитися з ними в повному обсязі. Відповідно, з грудня 2017 року підполковник ОСОБА_1 до часу виключення зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 (30.01.2018) мав можливість звернутись із рапортом про виплату йому грошової компенсації вартості за недотримане речове майно, проте він таким правом не скористався. У зв`язку із відсутністю заяви (рапорту) позивача на грошову компенсацію за недотримане речове майно у командування військової частини НОМЕР_1 на час виключення підполковника ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 відсутні законні підстави для нарахування такої компенсації. Крім того, представник зазначив, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 03.11.2017 №130 підполковнику ОСОБА_1 виплачено надбавку за виконання особливо важливих завдань в розмірі 50% від посадового окладу, окладу за військове звання, надбавки за вислугу років за період з 01.11.2017 по 03.11.2017; щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби в повному розмірі від посадового окладу за період з 01.11.2017 по 03.11.2017; щомісячну додаткову винагороду в повному обсязі від місячного грошового забезпечення за період з 01.11.2017 по 03.11.2017; матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2017 рік у розмірі 7 408 грн. 50 коп.; одноразову грошову допомогу по звільненню в розмірі 50% за кожний повний прослужений рік за період з серпня 2015 по 11.12.2017; грошову допомогу на оздоровлення. Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 30.01.2018 №30 підполковнику ОСОБА_1 виплачено одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 50% за кожний повний рік служби за період з серпня 2015 по 06.01.2018. Відповідно до Розрахунку підполковника ОСОБА_1 на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 03.11.2017 №130 йому нараховано до виплати грошове забезпечення при звільненні, що спростовує твердження позивача про непроведення з ним повного розрахунку по грошовому забезпеченню при звільненні з військової служби та виключенні зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 . Підсумовуючи викладене, відповідача вважає, що командування військової частини НОМЕР_1 , реалізовуючи свої владні повноваження діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

Позивач подав до суду відповідь на відзив, в якому вказав, що відповідач не спростував того, що його всупереч закінчення строку контракту скеровано до зони проведення антитерористичної операції. Також позивач наголосив на тому, що відповідач не заперечив того, що при звільненні його помилково направлено на облік до Калуського ОМВК Івано Франківської області, для чого не існувало жодної правової підстави.

Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали з підстав, що наведені у позовній заяві та відповіді на відзив. Просили суд позов задовольнити повністю.

Представники відповідачів в судове засідання не прибули, причин неявки суду не повідомили. Належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення судового засідання, що підтверджується повідомленнями про вручення судової кореспонденції.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити частково, виходячи з наступних підстав.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , підполковник, начальник автомобільної служби технічної частини управління військової частини НОМЕР_1 , із загальною вислугою років на військовій службі понад 26 років, учасник бойових дій, (безпосередня участь в Антитерористичній операції на Сході України), особа з інвалідністю внаслідок війни.

Суд встановив, що 19.09.2016 позивач уклав контракт на 6 місяців з Міністерством оборони України, в особі командувача військ оперативного командування ІНФОРМАЦІЯ_1 Сухопутних військ Збройних Сил України.

Відповідно до п. 4 вказаного контракту сторони зобов`язані не пізніше, ніж за три місяці до закінчення строку контракту повідомити одна одну про бажання або не бажання укладати новий контракт чи відмову в його укладенні із зазначенням причин, передбачених нормативно правовими актами.

19.12.2016 за три місяці до завершення дії контракту позивач подав рапорт на звільнення з військової служби.

Проте, позивача у встановлені строки, у зв`язку із закінченням контракту не звільнили.

З 29.05.2017 по 13.07.2017 позивач перебував у відпустці (відпустка за 2016 рік), у зв`язку зі смертю матері.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 16.07.2017 №19 позивача скеровано для виконання визначеного завдання в зону проведення антитерористичної операції.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 17.07.2017 № 20 позивач прибув до складу сил та засобів, які залучалися та брали безпосередню участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей в оперативно тактичному угрупуванні Луганськ.

Отже, з 17.07.2017 по 09.08.2017 позивач перебував у зоні АТО, що підтверджується довідкою про безпосередню участь в АТО від 14.08.2017 року за №1166.

20.07.2017, перебуваючи в зоні АТО позивач захворів та 27.07.2017 звернувся за медичною допомогою, у зв`язку з чим, його доставлено у Сєвєродонецький госпіталь, де йому встановили діагноз інсульт.

В подальшому, позивача доставлено у м. Харків, а згодом до м. Коломиї.

В довідці військово- лікарської комісії від 03.08.2017 № 1166 зазначено, що захворювання позивача пов`язане із проходженням служби.

З 11.08.2017 по 31.08.2017 позивач перебував на реабілітації в центрі медичної реабілітації та санаторного лікування Пуща-Водиця.

В подальшому, позивач звернувся з рапортом про направлення його на проходження огляду військово- лікарською комісією, проте т.в.о. командира майор ОСОБА_4 , відмовив в цьому в усній формі, мотивуючи тим, що для такого направлення необхідні службова характеристика, медична характеристика і медичне направлення, а документи позивача знаходяться в зоні АТО.

З 13.09.2017 по 25.09.2017 позивач перебував на лікуванні у Чернівцях у військовому госпіталі, що підтверджується довідкою №177 від 25.09.2017.

За результатами медичного огляду, складено рапорт від 25.09.2017 начальнику госпіталю про дозвіл на проходження огляду військово- лікарською комісією.

З 25.10.2017 по 03.11. 2017 у зв`язку з погіршенням стану здоров`я позивач знаходився на стаціонарному лікуванні у ВМКЦЗР відповідно до довідки від 03.11.2017.

Позивач стверджує, що вказана довідка направлена командиру військової частини.

Згідно з вказаною довідкою позивач написав рапорт від 26.09.2017 про звільнення від виконання службових обов`язків, який особисто мав намір вручити керівництву військової частини.

Позивач зазначив, що на його прохання зареєструвати рапорт йому відмовили у зв`язку з відсутністю кутового штампа та журналу обліку.

Після завершення стаціонарного лікування 06.11.2017 позивач направив рапорт на звільнення за станом здоров`я, оскільки внаслідок інсульту, отриманого в зоні АТО у липні 2017 року, визнаний непридатним до служби.

В грудні 2017 року позивач отримав повідомлення №932 від 09.11.2017, яким доведено до відома наказ №158 від 06.06.2017 командувача Сухопутних військ Збройних сил України про звільнення (по особовому складу), яким його звільнено з військової служби, у зв`язку з закінченням строку контракту.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 30.01.2018 року № 30 позивача звільнено з військової служби у запас.

Не погоджуючись з прийнятими наказами, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України Про військовий обов`язок і військову службу від 25.03.1992 № 2232-XII.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу (в редакції чинній станом на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відповідно до ч.4 ст.2 зазначеного Закону порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються вказаним та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами, зокрема Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 (далі - Положення).

Суд встановив, що позивач проходив військову службу за контрактом.

Стаття 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу визначає порядок і підстави звільнення з військової служби.

Відповідно до ч. 2 ст.26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу звільнення зі служби військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, проводиться на підставах, передбачених частиною шостою з урахуванням випадків, визначених частиною восьмою вказаної статті.

Відповідно до п. б ч. 6 ст.26 зазначеного Закону контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби за станом здоров`я на підставі висновку (постанови) військово- лікарської комісії про непридатність або обмежену придатність до військової служби.

Відповідно до п. 240 Положення військовослужбовці, які визнані непридатними до військової служби за станом здоров`я, підлягають звільненню з військової служби за станом здоров`я.

Після отримання військовою частиною відповідного висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність військовослужбовця до військової служби за станом здоров`я документи про його звільнення з військової служби оформляються та надсилаються посадовій особі, яка видає наказ про звільнення негайно.

Як вбачається з оскарженого наказу від 06.06.2017 №158, позивач звільнений відповідно до підпункту а ч. 6 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу (у зв`язку із закінченням строку контракту).

Суд зазначає, що відповідно до п. 237 Положення про порядок проходження служби у разі звільнення військовослужбовця з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту видання наказу про звільнення та здача посади військовослужбовцем повинні бути здійснені не пізніше дня закінчення строку контракту , якщо інше не передбачено законодавством.

Враховуючи те, що строк контракту позивача закінчувався 19.03.2017, позивача мали б звільнити за вказаною підставою не пізніше 19.03.2017. Суд відхиляє заперечення відповідача про те, що у зв`язку із відсутністю примірника контракту неможливо визначити строк, з якого контракт набрав чинності та відповідно закінчив свою дію, оскільки тягар доказування відповідно до ч.2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі- КАС України) покладений на відповідача суб`єкта владних повноважень. Доказів, які б свідчили про іншу дату закінчення контракту ніж та, що зазначена позивачем, відповідач не подав. Вказані обставини можуть свідчити про неналежне виконання обов`язків відповідної посадової особи, оскільки відповідно до п. 25 Положення про дату набрання чинності контрактом, а також про продовження строку контракту у першому і другому його примірниках робиться відповідний запис, який засвідчується підписом командира (начальника) військової частини та скріплюється відповідною гербовою печаткою.

Суд з метою перевірки зазначеної обставини ухвалою від 26.07.2018 витребував від Стрийського ОМВК Львіської області матеріали особової справи позивача. Згідно з відповіддю Стрийського ОМВК Львівської області від 10.08.2018 №1917 повідомлено, що в матеріалах особової справи позивача відповідний контракт відсутній.

Разом з цим, суд встановив, що незважаючи на вказані обставини, позивача у липні 2017 року скеровано у зону АТО, що визнається сторонами та підтверджується відповідними доказами.

Під час несення служби в зоні АТО, позивач отримав хворобу, яка спричинила його непридатність до військової служби.

Звернення позивача за медичною допомогою та перебування на лікуванні у лікувальних закладах підтверджені відповідними виписками з медичної карти позивача, копіями виписних епікризів, довідками, направленнями в стаціонар та визнається сторонами.

Факт скерування вказаних документів керівництву військової частини підтверджується долученими до справи копіями експрес - накладних, чеками, описами вкладення цінних листів.

Суд відхиляє аргументи відповідача 2 про те, що позивач не зміг належним чином повідомити командування про наявність нових підстав для звільнення, оскільки як вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №608 та опису вкладення вбачається, що рапорт на звільнення від 06.11.2017 та свідоцтво про хворобу №447/70 від 30.10.2017 скеровано командиру військової частини НОМЕР_1 саме як посадовій, а не приватній особі. Таким чином, відповідач повинен був дізнатись про існування обставин, які впливали на підстави звільнення з військової служби.

Суд не встановив обставин, за яких можлива необізнаність позивача з порядком направлення поштової кореспонденції щодо зміни підстав звільнення перешкоджала відповідачу 2 дізнатись про існування таких обставин.

Суд також враховує те, що в листі т.в.о. начальника штабу першого заступника командира в/ч НОМЕР_1 від 09.11.2017 №3/15/15/1018, адресованого начальнику управління персоналу заступника начальника штабу оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ставиться питання про надання роз`яснень щодо звільнення офіцера, який під час несення служби був госпіталізований. Після повернення з госпіталю офіцером надано свідоцтво про хворобу із висновком «непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку» і рапорт про скасування наказу про звільнення його по закінченню контракту та видання наказу про звільнення його за станом здоров`я. Вказані обставини свідчать про те, що військовій частині НОМЕР_1 було відомо про відповідні обставини.

З пояснень позивача та долучених на їх підтвердження доказів вбачається, що ОСОБА_1 звертався до командування військової частини НОМЕР_1 з рапортами про направлення на ВЛК.

Суд встановив, що 25.09.2017 військово лікарською комісією в/ч НОМЕР_2 за розпорядженням командира в/ч НОМЕР_2 від 25.09.2017 проведено огляд ОСОБА_1 , про що складено свідоцтво про хворобу №447/70 від 02.10.2017.

Згідно з вказаним свідоцтвом, комісією ВЛК позивач визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку.

У зв`язку з чим, позивач звертався до командування військової частини НОМЕР_1 з рапортом від 06.11.2017 про звільнення з лав Збройних Сил України за станом здоров`я, посилаючись на висновки, викладені у свідоцтві про хворобу №447/70.

Відповідно до п.241 Положення військовослужбовці за наявності кількох підстав, передбачених підпунктами а, в пункту 2 частини третьої, пунктами а, б, в, д, к, м частини шостої, пунктами а, б, в, д, і частини сьомої, підпунктами а, б, г, ж, з пункту 1 та підпунктами а, б пункту 2 частини восьмої статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, для звільнення можуть обрати за бажанням одну з них.

Тобто, у випадку наявності одночасно підстави для звільнення - строк закінчення контракту та у зв`язку із непридатністю до служби особа може вибрати за бажанням одну з них.

Проте, як вбачається з оскарженого наказу від 06.06.2017 №158, позивача звільнено у зв`язку із закінченням строку контракту, та направлено на військовий облік до Калуського ОМВК Івано-Франківської області.

При цьому, відповідач не обґрунтував належними та допустимими доказами, з яких підстав позивача звільнено зі служби саме у зв`язку із закінченням контракту, і, з яких підстав позивача виконував завдання в зоні АТО з 17.07.2017 по 09.08.2017. Суд звертає увагу на те, що аргументи відповідача про затримку в пересиланні відповідного наказу не є поважними та не можуть свідчити про правомірність дій відповідачів в цій частині.

Відповідно до п. 243 Положення після видання наказу про звільнення військовослужбовця з військової служби підстава звільнення зміні не підлягає, якщо при звільненні не допущені порушення законодавства і не виникли нові обставини, пов`язані зі звільненням.

Суд зазначає, що станом на дату винесення оскарженого наказу від 06.06.2017 №158, правовідносини позивача з Міністерством оборони України, в особі Командувача військ оперативного командування ІНФОРМАЦІЯ_1 Сухопутних військ Збройних Сил України не припинились.

Факт перебування позивача в зоні проведення антитерористичної операції та подальше захворювання, яке, відповідно до висновку комісії ВЛК спричинило непридатність позивача до військової служби підтверджується матеріалами справи.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до п.242 Положення після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.

Проте, всупереч вимогам вказаного Положення, позивача направлено до Калуського ОМВК Івано-Франківської області, незважаючи на те, що в усіх документах вказане місце його проживання м. Стрий Львівської області.

Підсумовуючи наведене, суд зазначає, що звільнення позивача з військової служби проведено командуванням Сухопутних військ Збройних Сил України та керівництвом військової частини НОМЕР_1 відбулось з порушенням процедури звільнення позивача, та без врахування нових обставин, таких як погіршення стану здоров`я, що могло слугувати підставою для звільнення позивача за пунктом б ч. 6 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України та ч.3 ст.2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Крім того, надаючи правову оцінку дій відповідача, суд керується, зокрема, положеннями ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), відповідно до якої, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно;6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи викладене, перевіривши оскаржений наказ командування Сухопутних військ Збройних Сил України Міністерства оборони України від 06.06.2017 №158 в частині звільнення ОСОБА_1 з військової служби у зв`язку з закінченням строку дії контракту на відповідність його вимогам ч.2 ст.2 КАС України, суд дійшов висновку, що вказаний наказ прийнято з порушенням вимог чинного законодавства України, а тому, він є протиправним і підлягає скасуванню.

Щодо вимоги позивача скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 30.01.2018 №30 в частині п.6, яким внесено зміни до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 04.01.2018 № 4, на підставі наказу від 06.06.2017 №158 шляхом доповнення його п. 12 про звільнення ОСОБА_1 , суд вважає вказаний наказ похідним від наказу від 06.06.2017 №158 в частині звільнення позивача, який визнаний протиправним та скасований, у зв`язку з чим, вказану позовну вимогу також необхідно задовольнити.

Згідно з ч. 1 ст. 235 Кодексу Законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Відповідно до п. 232 Положення у разі незаконного звільнення військовослужбовця з військової служби поновлення його на попередній або рівнозначній посаді здійснюється наказом посадової особи, яка має право звільнення цієї категорії військовослужбовців з військової служби, їй рівнозначної або вищої. Наказ видається на підставі копії рішення суду, матеріалів службового розслідування та копії наказу, виданого відповідним командиром (начальником), про притягнення до дисциплінарної відповідальності посадових осіб, винних у незаконному звільненні військовослужбовця.

Суд зазначає, що скасування оскаржених наказів має наслідком поновлення позивача на військовій службі та посаді, яку він займав до реалізації наказу командування Сухопутних військ Збройних Сил України Міністерства оборони України від 06.06.2017 №158 в частині звільнення позивача.

Суд встановив, що згідно з листом військової частини НОМЕР_1 від 09.02.2018 №209 позивача фактично звільнено (виключено зі списків особового складу) 06.01.2018. Тобто, останнім днем служби позивача є 06.01.2018.

Таким чином, суд дійшов висновку про поновлення підполковника ОСОБА_1 на посаді начальника автомобільної служби технічної частини 10 окремої гірсько-штурмової бригади оперативного командування ІНФОРМАЦІЯ_1 з 07.01.2018 та поставити на всі види грошового забезпечення в порядку, визначеному чинним законодавством.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 371 КАС України рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби підлягають негайному виконанню.

У зв`язку з поновленням позивача на посаді задоволенню також підлягають вимоги про постановлення його на всі види грошового забезпечення, здійснення перерахунку і доплати належних видів грошового забезпечення в порядку, визначеному чинним законодавством, з врахуванням виплачених сум.

Щодо вимог про звільнення позивача з посади за станом здоров`я, суд зазначає наступне.

Реалізація суб`єктами владних повноважень своїх повноважень, які є законодавчо визначеними, що випливає з положень ч. 2 ст. 19 Конституції України, здійснюється в межах відповідної дискреції.

У свою чергу, під дискреційними повноваженнями слід розуміти надання органу або посадовій особі повноважень діяти на власний розсуд в межах закону. Зокрема, дискреційні повноваження полягають у тому, що суб`єкт владних повноважень може обирати у конкретній ситуації альтернативне рішення, яке є законним.

Водночас, адміністративний суд під час розгляду та вирішення публічно-правових спорів перевіряє, чи рішення суб`єкта владних повноважень прийняте у межах законної дискреції.

Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, і давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, що належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Згідно ч. 4 ст. 245 КАС України, суд може зобов`язати відповідача суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Виходячи з наведеного, з метою ефективного захисту прав позивача та забезпечення відновлення його порушеного права, суд у відповідності до положень ч.2 ст. 9 КАС України, виходить за межі позовних вимог та зобов`язує командувача Сухопутних військ Збройних Сил України та командира військової частини НОМЕР_1 розглянути та вирішити питання щодо звільнення з військової служби підполковника ОСОБА_1 за станом здоров`я на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби.

Таким чином, у задоволенні позовних вимог про звільнення підполковника ОСОБА_1 з підстави за станом здоров`я необхідно відмовити.

Щодо позовних вимог позивача про направлення його на військовий облік до Стрийського ОМКВ Львівської області та проведення всіх виплат згідно з законодавством, а саме: грошової допомоги на оздоровлення, виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових питань, одноразової грошової допомоги при звільненні, виплати надбавки за виконання особливих завдань, та зобов`язання нарахувати та виплатити грошову компенсацію за недоотримане речове майно, суд зазначає, що правовою підставою для цього має слугувати відповідний наказ про звільнення позивача зі служби. У зв`язку з цим, такі вимоги є передчасними і відповідно задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України та п. 1 ч.2 ст.2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити частково.

Відповідно до ст.139 КАС України судові витрати стягненню зі сторін не підлягають.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 73-76, 242, 244, 245 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати пункт 16 наказу командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 06.06.2017 №158 щодо звільнення з військової служби у запас за пунктом а (у зв`язку із закінченням строку контракту) підполковника ОСОБА_1 начальника автомобільної служби технічної частини 10 окремої гірсько-штурмової бригади оперативного командування ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати протиправним та скасувати пункт 6 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 30.01.2018 №30 щодо звільнення з військової служби у запас за пунктом а (у зв`язку із закінченням строку контракту) підполковника ОСОБА_1 .

Поновити підполковника ОСОБА_1 на посаді начальника автомобільної служби технічної частини 10 окремої гірсько-штурмової бригади оперативного командування ІНФОРМАЦІЯ_1 з 07.01.2018 та постановити на всі види грошового забезпечення, здійснити перерахунок і доплату належних видів грошового забезпечення в порядку, визначеному чинним законодавством. Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді допустити до негайного виконання.

Зобов`язати командувача Сухопутних військ Збройних Сил України та командира військової частини НОМЕР_1 розглянути та вирішити питання щодо звільнення з військової служби підполковника ОСОБА_1 з підстави за станом здоров`я.

В задоволенні позовних вимог про звільнення підполковника ОСОБА_1 з підстави за станом здоров`я, направлення його на військовий облік до Стрийського ОМКВ Львівської області, проведення всіх виплат згідно з законодавством, а саме: грошової допомоги на оздоровлення, виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, одноразової грошової допомоги при звільненні, виплати надбавки за виконання особливих завдань, та зобов`язання нарахувати та виплатити грошову компенсацію за недоотримане речове майно відмовити.

Судові витрати стягненню зі сторін не підлягають.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення суду складене та підписане 01.10.2018.

Суддя А.Г. Гулик