Справа № 815/2590/18
Суддя: Потоцька Н. В.
Дата ухвалення: 2018-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/2590/18
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 вересня 2018 року м. Одеса
Одеський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Потоцької Н.В.
за участі секретаря Сердюк І.С.

сторін:

позивача ОСОБА_1

представника позивача Філіпчука В.С.

представника відповідача Гедзуна В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні по суті в загальному позовному провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Збройних сил України про визнання бездіяльності щодо не нарахування індексації грошового забезпечення протиправною, зобов`язання нарахувати індексацію та стягнення індексації,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду знаходиться справа за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Збройних сил України в якому позивач просить:

визнати бездіяльність відповідача протиправною щодо не нарахування (розрахунку) індексації на грошове забезпечення позивача;

зобов`язати відповідача нарахувати (розрахувати) індексацію грошового забезпечення позивача в період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року;

стягнути з відповідача індексацію грошового забезпечення на користь позивача за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним.

У період проходження військової служби нарахування грошового забезпечення відповідачем здійснювалося не в повному обсязі, а саме: у період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року не нараховувалася та не виплачувалася індексація грошового забезпечення.

03.05.2018 року позивач звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 з рапортом про проведення індексації грошового забезпечення та її виплати за період з 01.01.2016 року по 31.12.207 року.

На вказаний рапорт відповідачем накладена резолюція «НФЄС. Провести відповідні перерахунки та виплатити» (а/с-17).

Разом з цим, на іншій копії рапорту від 03.05.2018 року поряд з резолюцією «НФЄС. Провести відповідні перерахунки та виплатити» наявна ще одна резолюція «На підставі роз`яснення ДФ МОУ від 26.03.2018 №248/1485, механізму нарахування та виплати індексації ГЗ за попередні періоди немає.»

Крім цього, листом від 14.05.2018 року відповідач надав відповідь на рапорт аналогічну змісту резолюції.

Позивач вважає таку бездіяльність протиправною, оскільки відповідач не обґрунтував свою відмову нормами чинного законодавства.

Провадження у даній справі відкрито ухвалою суду від 31.05.2018 року в порядку спрощеного позовного провадження та надано відповідачу строк для надання відзиву по справі.

15.06.2018 року за вхід. №16928/18 канцелярією суду зареєстрований відзив на позов військової частини НОМЕР_1 , який подано у строк, встановлений судом.

Відзив обґрунтовано наступним.

Постановою КМУ «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 07.11.2007 р. №1294 встановлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Таким чином, індексація грошового забезпечення не може вважатись тією складовою грошового забезпечення, в розумінні ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», так як вона не є постійною та сталою величиною, яка не змінюється, має не систематичний характер.

Крім того, впродовж 2015 року Радою національної безпеки і оборони України прийнято ряд рішень, пов`язаних із дією особливого періоду через збройну агресію проти України з боку Російської Федерації.

Оскільки Міністерство оборони України є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, який забезпечує, зокрема, укріплення обороноздатності держави, протидії російській загрозі, а також створення належної матеріальної бази для лікування, реабілітації та оздоровлення військовослужбовців та інших осіб, у тому числі, які брали безпосередньо участь в антитерористичній операції, тому наявний фінансовий ресурс направляється саме на ці цілі.

Також, відповідно до роз`яснення Міністерства соціальної політики України від 04.07.2017 № 220/5140 визначено, що пунктом 6 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003р. №1078 (зі змінами) передбачено, що виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких проводяться відповідні грошові виплати.

Проведення індексації грошових доходів населення, у тому числі грошового забезпечення, здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

Міністерством оборони України затверджено фонд грошового забезпечення Військово-Морським Силам Збройних Сил України на 2016 рік та 2017 рік без урахування потреби для виплати індексації грошового забезпечення.

27.06.2018 року за вхід. №18478/18 канцелярією суду зареєстровано відповідь на відзив з доказами вручення відповідачу.

Ухвалою від 09.07.2018 року вирішено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження з метою забезпечення права позивача на подання заяви про уточнення позовних вимог і призначено підготовче засідання на 27.08.2018 року.

17.07.2018 року за вхід.№20504/18 канцелярією суду зареєстровано заяву про уточнення адміністративного позову із доказами вручення відповідачу.

27.08.2018 року ухвалою суду закрито підготовче провадження і призначено справу до розгляду по суті у відкрите судове засідання на 20.09.2018 року.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
ОСОБА_1 , згідно контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, укладеного позивачем, з однієї сторони та Міністерством оборони України в особі Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України генерал-полковника ОСОБА_2 , який набрав чинності з 21.06.2012 року, та контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах офіцерського складу, укладеного позивачем, з однієї сторони та Міністерством оборони України в особі Командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » генерал-майора ОСОБА_3 , який набрав чинності 21.06.2017 року, проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

У період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року позивачеві не нараховувалась та не виплачувалась індексація грошового забезпечення.

03.05.2018 року позивач звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 з рапортом про проведення індексації грошового забезпечення та її виплати за період з 01.01.2016 року по 31.12.207 року.

На вказаний рапорт відповідачем накладена резолюція «НФЄС. Провести відповідні перерахунки та виплатити» (а/с-17).

Разом з цим, на іншій копії рапорту від 03.05.2018 року поряд з резолюцією «НФЄС. Провести відповідні перерахунки та виплатити» наявна ще одна резолюція «На підставі роз`яснення ДФ МОУ від 26.03.2018 №248/1485, механізму нарахування та виплати індексації ГЗ за попередні періоди немає.»

Крім цього, листом від 14.05.2018 року відповідач надав відповідь на рапорт аналогічну змісту резолюції.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й ВИСНОВКИ СУДУ.
Частиною першою статті 55 Конституції України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Стаття 19 Конституції України в першому реченні закріплює автономію особистості в її різноманітній життєдіяльності, а у другому реченні містить її королларій, передбачаючи, що держава не може виходити за межі повноважень, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.

Згідно з частинами 1-4 статті 9 вказаного Закону, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять:

посадовий оклад, оклад за військовим званням;

щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);

одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Преамбулою Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» встановлено, що цей Закон визначає правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.

Відповідно до ст.1 цього Закону, індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Статтею 2 Закону визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Таким чином, основною метою індексації грошових доходів населення є забезпечення достатнього життєвого рівня населення України за рахунок відшкодування подорожчання споживчих товарів і послуг.

Положеннями статті 4 вказаного Закону визначено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Статтею 6 Закону визначено, що у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін. Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Статтею 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» індексацію доходів населення, яка встановлюється для підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно зі ст.19 цього Закону, є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Кабінетом Міністрів України затверджено Постанову «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення» від 17.07.2003 №1078 (далі - Порядок №1078), згідно з п.4 якого індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

Відповідно до абзацу 8 пункту 4 Порядку №1078, у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до законодавства.

Таким чином, індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. За вимогами вказаних нормативно - правових актів проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи. Поряд із цим, позивачеві у період з 01.01.2016 р. по 31.12.2017 р. індексація не нараховувалася та не виплачувалася, що не заперечується відповідачем.

Що стосується посилання представника відповідача на відсутність фінансових ресурсів для виплати у період з 01.01.2016 р. по 31.12.2017 р. індексації, то суд зазначає таке.

Положеннями статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», рішення Європейського суду з прав людини підлягають застосуванню судами як джерела права.

Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Кечко проти України» зауважував, що реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Враховуючи вищевикладене, складна фінансово-економічна ситуація в державі жодним чином не впливає на наявність чи відсутність у позивача права на нарахування індексації грошового забезпечення, що є предметом спору у даній справі.

Здійснивши системний аналіз норм чинного законодавства та наявних у матеріалах справи належних, достатніх, допустимих та достовірних доказів, суд дійшов висновку, що позивач має право на нарахування та отримання виплати з індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 р. по 31.12.2017 р..

Про те, як вже зазначалося, позивачу за вказаний період не нараховувалась та не виплачувалась індексація грошового забезпечення, що свідчить про протиправну бездіяльність, оскільки будь-які дії стосовно вказаних виплат, ним не вчинялися.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню шляхом визнання протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 р. по 31.12.2017 р. включно.

Оскільки індексація грошового забезпечення не була проведена у встановлений Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» строк, що є порушенням права позивача, тому суд вважає за необхідне зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 нарахувати ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року.

Разом з цим суд відмовляє в задоволенні позовної вимоги щодо стягнення з військової частини НОМЕР_1 індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року з огляду на наступне.

Стаття 124 Конституції України (в попередній редакції) встановлювала, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

З 30 вересня 2016 року набули чинності зміни до Конституції в частині правосуддя.

Конституція України (в редакції станом на 30.09.2016 року) містить статтю 124 «…Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.», яка визначає можливість судового захисту за наявності юридичного спору.

Юридичний спір - це юридичний конфлікт між учасниками правовідносин, у якому кожен з учасників правовідносин захищає свої суб`єктивні права. Правові спори виникають внаслідок порушення суб`єктивних прав у результаті протиправних дій, а також у разі невизнання або оспорювання суб`єктивних прав.

Кожен юридичний конфлікт має зовнішні прояви, до яких належать правовий спір і правопорушення.

Ознака адміністративно-правового спору - він існує у зв`язку з виникненням між суб`єктами адміністративних правовідносин як конфліктних, так і безконфліктних ситуацій, зумовлених різним розумінням цими суб`єктами своїх прав і обов`язків.

Вказана позиція послідовно застосовується Верховним Судом у зв`язку із змінами до Конституції України.

Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» КАСУ викладено в новій редакції.

Частиною 1 статті 5 КАСУ визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

В спірних правовідносинах позовна вимога щодо стягнення з військової частини НОМЕР_1 індексації грошового забезпечення заявлена на майбутнє, тобто за відсутності на час вирішення справи юридичного спору, що унеможливлює її задоволення.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно зі ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Процесуальні гарантії статті 6 § 1 застосовуються до усіх сторін процесу, а не лише до тих осіб, які не виграли справи у національних судах (Philis v. Greece (Філіпс проти Греції) (No. 2), § 45).

Керуючись ст. ст.2, 6, 7, 139, 242, 246, 250, 251, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Збройних сил України про визнання бездіяльності щодо не нарахування індексації грошового забезпечення протиправною, зобов`язання нарахувати індексацію та стягнення індексації - задовольнити частково.

Визнати бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року протиправною.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року.

В задоволенні позовної вимоги щодо стягнення з військової частини НОМЕР_1 індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Пунктом 15.5 розділу VII «Перехідні положення» КАС України від 03 жовтня 2017 року визначено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи зберігаються порядок подачі апеляційних скарг та направлення їх до суду апеляційної інстанції, встановлені Кодексом адміністративного судочинства України від 06 липня 2005 року.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 , телефон: НОМЕР_3 , E-mail: ІНФОРМАЦІЯ_2 )

Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_2 ), телефон НОМЕР_5 , НОМЕР_6 )

Головуючий суддя /підпис/ Потоцька Н.В.

З оригіналом згідно:

Головуючий суддя Потоцька Н.В.

.