Справа № 826/17823/16
Суддя: Катющенко В.П.
Дата ухвалення: 2018-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

26 вересня 2018 року № 826/17823/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Катющенка В.П., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до третя особа: проУповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» Костенка Ігоря Івановича, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - Позивач, ОСОБА_1.) звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» Костенка Ігоря Івановича (далі по тексту - Відповідач, Уповноважена особа), третя особа: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (далі по тексту - Третя особа, Фонд), в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Уповноваженої особи щодо не включення ОСОБА_1 до переліку вкладників ПАТ «КБ «Хрещатик», які мають право на відшкодування коштів за вкладами (а саме за договором №200D-629675 від 15.10.2015 та договору відступлення права вимоги №5 від 03.04.2016 до договору №200D-665568 від 29.03.2016 банківського вкладу «Оберіг» в доларах США із щомісячною сплатою процентів) за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб;

- зобов'язати Уповноважену особу включити ОСОБА_1 до переліку вкладників ПАТ «КБ «Хрещатик», яка має право на відшкодування коштів за вкладами (а саме за договором №200D-629675 від 15.10.2015 та договору відступлення права вимоги №5 від 03.04.2016 до договору №200D-665568 від 29.03.2016 банківського вкладу «Оберіг» в доларах США із щомісячною сплатою процентів) за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та повторно подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб перелік вкладників ПАТ «КБ «Хрещатик», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що Позивач є вкладником у розумінні Закону №№ 4452-VI, а тому набула право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах його граничного розміру.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 листопада 2016 року відкрито провадження в адміністративній справі, закінчено підготовче провадження та призначено судовий розгляд справи на 23 березня 2017 року.

Уповноважена особа у судове засідання 23 березня 2017 року не прибула та не забезпечила явку уповноваженого представника. У письмових запереченнях проти позову просила відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

В обґрунтування своєї позиції зазначила, що Позивач не є вкладником в розумінні Закону № 4452-VI. За результатами проведеної Уповноваженою особою перевірки договорів, транзакцій (правочинів) за вкладними операціями, на предмет виявлення серед них нікчемних з підстав передбачених ч. 3 ст. 38 Закону № 4452-VI встановлено, що укладання додаткового договору №1 до договору банківського вкладу №200D-629675 від 15.10.2015 було здійснено після отримання посадовими особами Банку постанови Національного банку України №231/БТ від 04.04.2016 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» до категорії проблемних», відповідно до якої з дня її прийняття для Банку встановлено обмеження, в т.ч., заборонено проведення будь-яких операцій за договорами, за результатам яких збільшується гарантована сума відшкодування за вкладами фізичних осіб Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, крім договорів, умовами яких передбачено поповнення вкладів фізичних осіб за рахунок відсотків.

23 жовтня 2017 року через канцелярію суду від Третьої особи надійшли письмові заперечення проти позову, у яких Фонд вказав на те, що Уповноважена особа, перевіряючи правочини на предмет їх нікчемності, діяла у межах та у спосіб визначених Законом № 4452-VI повноважень.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 листопада 2017 року адміністративну справу №826/17823/16 прийнято до провадження судді Катющенка В.П. та призначено до судового розгляду у судове засідання на 13 грудня 2017 року.

Позивач у судове засідання 13 грудня 2017 року не прибула, представником позивача подано заяву про розгляд справи у письмовому провадженні та додаткові письмові пояснення, у яких позовні вимоги підтримані та зазначено, що до цього часу Відповідачем не надано підстав відмови включення позивача до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду. А також не надано доказів визнання не чинними та не дійсними укладених позивачем договорів.

У судовому засіданні 13 грудня 2017 року представник Відповідача заперечував проти задоволення позову, з урахуванням додатково поданих через канцелярію суду пояснень. Вказав, що всупереч прямій забороні регулятора банківської діяльності було укладено додатковий договір на користь Позивача, наслідком чого стало збільшення гарантованої суми відшкодування за вкладами фізичних осіб Фондом гарантування вкладів фізичних осіб.

У судовому засіданні 13 грудня 2017 суд на підставі частини 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалив про подальший розгляд справи у письмовому провадженні.

18 грудня 2017 року від Уповноваженої особи надійшли додаткові пояснення, у яких Відповідач вказав на те, що ОСОБА_5 є пов'язаною із Банком особою в розумінні частини 1 статті 52 Закону України «Про банки і банківську діяльність», а відтак кошти не підлягають відшкодуванню за рахунок Фонду.

Враховуючи те, що 15.12.2017 набрала чинності нова редакція КАС України, суд зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи. Беручи до уваги те, що станом на дату прийняття рішення у справі, вона знаходиться на стадії розгляду у письмовому провадженні, відповідно її розгляд продовжено у письмовому провадженні з урахуванням положень п. 10 ч. 1 ст. 4, ч. 4 та ч. 5 ст. 250 КАС України в редакції з 15.12.2017.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Між Позивачем та ПАТ «КБ «Хрещатик» укладено договір №200D-629675 від 15.10.2015 банківського вкладу «Осінній оксамит» в національній валюті із щомісячною сплатою процентів, згідно умов якого Банк приймає грошові кошти вкладника, в подальшому «Вклад» на вкладний (депозитний) рахунок НОМЕР_2, що відкривається Банком на його ім'я, в сумі 20 000 грн. на термін з 15.10.2015 по 15.04.2016.

29 березня 2016 року між ОСОБА_5 та ПАТ «КБ «Хрещатик» укладено договір №200D-665568 банківського вкладу «Оберіг» в доларах США із щомісячним приєднанням (капіталізацією) процентів до суми вкладу, згідно умов якого, Банк приймає грошові кошти Вкладника, в подальшому «Вклад», на вкладний (депозитний) рахунок НОМЕР_3, що відкривається Банком на його ім'я, в сумі 6 701,47 дол. США на термін з 29.03.2016 по 29.03.2017.

03 квітня 2016 року між Позивачем та ОСОБА_5 укладено договір відступлення права вимоги №5, згідно умов якого Вкладник передає, а Новий вкладник одержує право вимоги виконання юридичною особою за законодавством України - ПАТ «КБ «Хрещатик» (надалі Боржник) зобов'язань, що випливають з договору від 29.03.2016 №200D-665568 банківського вкладу «Оберіг» в доларах США із щомісячним приєднанням (капіталізацією) процентів до суми вкладу, укладеного між Вкладником та Боржником.

Розмір відступлення права вимоги, згідно вказаного вище договору, становить: 6 701,47 дол. США.

У зв'язку з наведеним, 04 квітня 2016 року між Позивачем, ОСОБА_5 та ПАТ «КБ «Хрещатик» було укладено Додатковий договір №1 до Договору від 29.03.16р. №200D-665568 банківського вкладу «Оберіг» в доларах США із щомісячним приєднанням (капіталізацією) процентів до суми вкладу, яким, у зв'язку з відступленням права вимоги, сторони погодили викласти окремі положення договору №200D-665568 у новій редакції.

Згідно довідки від 04 квітня 2016 року №53-07/265-5, виданої директором Херсонського РВ ПАТ «КБ «ХРЕЩАТИК», за депозитним рахунком НОМЕР_2 залишок вкладу складає: 20 000 грн.; за депозитним рахунком НОМЕР_4 залишок вкладу складає: 6 703,83 дол. США та відповідно нараховані відсотки - 4,72 дол. США.

06 квітня 2016 року на офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб опубліковано оголошення про те, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 05 квітня 2016 № 234 «Про віднесення ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КОМЕРІЦІЙНИЙ БАНК «ХРЕЩАТИК» до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято рішення від 05 квітня 2016 № 463 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «ХРЕЩАТИК» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку».

Згідно з даним рішенням розпочато процедуру виведення ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КОМЕРІЦІЙНИЙ БАНК «ХРЕЩАТИК» з ринку шляхом запровадженням в ньому тимчасової адміністрації строком на один місяць з 05 квітня 2016 до 04 травня 2016 включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора ПАТ «КБ «ХРЕЩАТИК», визначені статтями 37-39 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Костенку Ігорю Івановичу строком на один місяць з 05 квітня 2016 до 04 травня 2016 включно.

Виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийняла рішення від 21 квітня 2016 № 560 відповідно до якого продовжено строки тимчасової адміністрації в ПАТ «КБ «ХРЕЩАТИК» з 05 травня 2016 до 04 червня 2016 включно. Відповідно до даного рішення продовжено повноваження уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «КБ «ХРЕЩАТИК» Костенка Ігоря Івановича з 05 травня 2016 до 04 червня 2016 включно.

У серпні 2016 року Позивач звернулась до Банку з заявою про повернення банківського вкладу, за результатами розгляду якої листом від 13 вересня 2016 року ОСОБА_1 повідомлено про те, що Уповноваженою особою передано на розгляд Фонду інформацію про правочин (договір відступлення права вимоги між ПАТ «КБ «ХРЕЩАТИК» та вкладником ОСОБА_5, новим вкладником ОСОБА_1 на підставі Додаткового договору до Договору від 29.03.2016 №200D-665568 банківського вкладу «Оберіг» в доларах США із щомісячним приєднанням (капіталізацією) процентів до суми вкладу). Про прийняте виконавчою дирекцією фонду рішення по суті заяви буде повідомлено додатково.

На інформаційний запит Позивача Фондом гарантування вкладів фізичних осіб листом від 18 жовтня 2016 року №37-1867/16(з) повідомлено про те, що за наявною інформацією у Фонду, ОСОБА_1 не включена до реєстру на отримання гарантованої суми відшкодування.

Не включення Позивача до переліку вкладників зумовило звернення з даним позовом до суду.

Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.

Законом України від 23.02.2012 №4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (надалі - Закон №4452-VI) встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Відносини, що виникають у зв'язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України (стаття 1).

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону №4452-VI Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Вкладником в розумінні пункту 4 частини першої статті 2 Закону № 4452-VI є фізична особа (у тому числі фізична особа - підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Як свідчать обставини справи та не заперечується Відповідачем, між ОСОБА_5 та ПАТ «КБ «Хрещатик» був укладений договір №200D-665568 банківського вкладу «Оберіг» в доларах США із щомісячним приєднанням (капіталізацією) процентів до суми вкладів.

ОСОБА_5 були внесені на поточний рахунок, відкритий у ПАТ «КБ «Хрещатик», грошові кошти, що також не заперечується сторонами.

В подальшому ОСОБА_5, на підставі нотаріально посвідченого договору від 03 квітня 2016 року про відступлення права вимоги № 5, відступлено на користь Позивача право вимоги за вказаним вище договором на суму 6 701,47 дол. США.

У зв'язку з цим, 04 квітня 2016 року між Позивачем, ОСОБА_5 та ПАТ «КБ «Хрещатик» було укладено Додатковий договір №1 до Договору від 29.03.2016 №200D-665568 банківського вкладу «Оберіг» в доларах США із щомісячним приєднанням (капіталізацією) процентів до суми вкладу, яким, у зв'язку з відступленням права вимоги, сторони погодили викласти окремі положення договору №200D-665568 у новій редакції.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 цього Кодексу, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 Цивільного кодексу України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Таким чином, Банком у встановленому законом порядку погоджено заміну кредитора за договором банківського вкладу №200D-665568 у зв'язку з чим, суд приходить до висновку, що Позивач набула статусу вкладника у розумінні Закону № 4452-VI.

Щодо доводів Уповноваженої особи стосовно того, що ОСОБА_5 є пов'язаною у розумінні ст. 52 Закону № 4452-VI із банком особою, суд зазначає наступне.

Відповідно до абзацу 4 частини першої статті 26 Закону № 4452-VI гарантії Фонду не поширюються на відшкодування коштів за вкладами у випадках, передбачених цим Законом.

Такі випадки визначені частиною 4 статті 26 Закону № 4452-VI.

Серед них, відповідно до пункту 4 частини 4 статті 26 Закону № 4452-VI, зокрема: Фонд не відшкодовує кошти: розміщені на вклад у банку особою, яка є пов'язаною з банком особою або була такою особою протягом року до дня прийняття Національним банком України рішення про віднесення такого банку до категорії неплатоспроможних (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», - протягом року до дня прийняття такого рішення);

У свою чергу, відповідно до пунктів 2, 7 ст. 52 Закону України 07.12.2000 № 2121-III «Про банки і банківську діяльність» (надалі Закон - № 2121-III) для цілей цього Закону пов'язаними з банком особами є: особи, які мають істотну участь у банку, та особи, через яких ці особи здійснюють опосередковане володіння істотною участю у банку; асоційовані особи фізичних осіб, зазначених у пунктах 1 - 6 цієї частини.

Згідно статті 2 Закону № 2121-III асоційована особа - чоловік або дружина, прямі родичі цієї особи (батько, мати, діти, рідні брати та сестри, дід, баба, онуки), прямі родичі чоловіка або дружини цієї особи, чоловік або дружина прямого родича.

Як стверджує Відповідач-1 ОСОБА_5 є пов'язаною з Банком особою, оскільки являється матір'ю колишнього директора Херсонського регіонального відділення.

Одночасно з цим, посадовою особою 04 квітня 2016 року затверджено перехід права вимоги за банківським вкладом «Оберіг» у сумі 6 701,47 дол. США на користь Позивача шляхом укладання додаткового договору №1 до Договору від 29.03.2016 №200D-665568 банківського вкладу «Оберіг» в доларах США із щомісячним приєднанням (капіталізацією) процентів до суми вкладу.

Більш того, згідно наказу Уповноваженої особи від 02 червня 2016 року №189 «Про зняття тимчасового обмеження здійснення виплат коштів вкладникам за відповідними рахунками вкладників ПАТ «КБ «Хрещатик» (а.с. 23-25) Уповноваженою особою знято тимчасове обмеження здійснення виплат коштів з рахунків вкладників ПАТ «КБ «Хрещатик» та внесено рахунки вкладників, в т.ч., рахунок Позивача, до переліку/бази вкладників ПАТ «КБ «Хрещатик», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду. Тим, самим, Уповноваженою особою підтверджено статус Позивача, як вкладника Банку, який має право на відшкодування за рахунок Фонду коштів в межах граничного розміру відшкодування.

Зазначені обставини спростовують доводи Уповноваженої особи щодо наявності підстав для позбавлення Позивача, як належного вкладника Банку, на отримання гарантованого державою права на відшкодування за рахунок Фонду коштів в межах граничного його розміру.

Згідно з положеннями статті 27 Закону № 4452-VI уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом одного робочого дня (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність", - протягом 15 робочих днів) з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, з визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника.

Інформація про вкладника в переліку вкладників має забезпечувати його ідентифікацію відповідно до законодавства.

Протягом трьох робочих днів (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність", - протягом 20 робочих днів) з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат гарантованої суми відшкодування відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах "Урядовий кур'єр" або "Голос України" та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом одного робочого дня (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність", - протягом 15 робочих днів) з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує переліки вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4 - 11 частини четвертої статті 26 цього Закону.

Згідно з положеннями статей 37, 38 Закону № 4452-VI, Фонд або його уповноважена особа наділені повноваженнями щодо виявлення факту нікчемності правочинів, тобто мають здійснити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою статті 38; прийняти відповідне рішення про виявлення факту нікчемності правочину і повідомити про це сторін правочину, а також вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності правочинів.

За змістом вищенаведених норм Закону № 4452-VI право перевірки правочинів на предмет перевірки виявлення серед них нікчемних не є абсолютним, а кореспондується з обов'язком встановити перед прийняттям рішення обставини, з якими Закон пов'язує нікчемність правочину, довести суду такі обставини. Тобто самого твердження про нікчемність правочину недостатньо для визнання його таким, оскільки воно нівелюється протилежним твердженням вкладника про дійсність вкладу.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідними для чинності правочину, врегульовані цивільним законодавством, положення якого не можуть бути застосовані комісією банку чи уповноваженою особою Фонду при вирішенні питання щодо віднесення правочинів до нікчемних для розширення переліку підстав нікчемності, визначених у частині третій статті 38, а також у частині 3 статті 36 Закону № 4452-VI. Про це зазначив Верховний Суд у п.41-43 постанови від 04 липня 2018 року у справі № 826/1476/15.

Частиною третьою статті 38 Закону № 4452-VI визначений вичерпний перелік підстав, за яких правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, а саме:

1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог;

2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим;

3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору;

4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна;

5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність";

6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України;

9) здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов'язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

У спірному випадку, Відповідач вважає укладений між Позивачем, ОСОБА_5 та ПАТ «КБ «Хрещатик» Додатковий договір №1 до Договору від 29.03.2016 №200D-665568 банківського вкладу «Оберіг» в доларах США із щомісячним приєднанням (капіталізацією) процентів до суми вкладу нікчемним з підстав встановлення регулятором банківської діяльності обмежень.

Разом з тим, посилання Уповноваженої особи на постанову НБУ №231/БТ від 04 квітня 2016 року «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» до категорії проблемних» - не заслуговують на увагу, з огляду на те, що така постанова адресована посадовим особам Банку, а не вкладникам, тому невиконання посадовими особами Банку постанови НБУ, навіть якщо і мало місце, не є саме по собі підставою для висновку про нікчемність правочину.

Відповідно до статті 75 Закону України «Про банки і банківську діяльність» рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії проблемних є банківською таємницею, а тому Позивач не міг знати про встановлені для ПАТ «Комерційний банк «Хрещатик» обмеження.

За висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 826/1476/15, якщо внаслідок проведених операцій Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, а не банку, завдані збитки (штучно збільшена сума гарантованих державою виплат), то ст. 38 Закону № 4452-VI не може бути застосована, а Фонд має звертатися до суду з вимогою про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину на підставі ст. 228 ЦК України. Лише за наявності рішення суду можна застосовувати до позивача будь-які наслідки недійсності нікчемного правочину за цією статтею.

Окрім того, за правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у цій же постанові, при виявленні нікчемних правочинів Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, його уповноважена особа чи банк не наділені повноваженнями визнавати правочини нікчемними. Правочин є нікчемним відповідно до закону, а не наказу банку, підписаного уповноваженою особою Фонду. Такий правочин є нікчемним з моменту укладення в силу закону незалежно від того, чи була проведена передбачена ч. 2 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» перевірка правочинів банку і виданий згаданий наказ. Наслідки нікчемності правочину також настають для сторін у силу вимог закону. Наказ банку не є підставою для застосування таких наслідків. Такий наказ є внутрішнім розпорядчим документом банку, який підписано уповноваженою особою Фонду - особою, що здійснює повноваження органу управління банку, не є актом індивідуальної дії у розумінні КАС, оскільки не створює жодних обов'язків для Позивача та безпосередньо не порушує прав Позивача.

Відповідно до статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно наявної в матеріалах справи довідки від 04 квітня 2016 року №53-07/265-5, виданої директором Херсонського РВ ПАТ «КБ «ХРЕЩАТИК», за депозитним рахунком НОМЕР_2 залишок вкладу складає: 20 000 грн.; за депозитним рахунком НОМЕР_4 залишок вкладу складає: 6 703,83 дол. США та відповідно нараховані відсотки - 4,72 дол. США.

Уповноваженою особою не заперечується факт зарахування на вказані рахунки грошових коштів.

Крім того, доказів визнання недійсним нотаріально посвідченого договору відступлення права вимоги № 5 від 03.04.2016, згідно з яким саме позивач став вкладником, суду не надано.

Отже, за встановлених вище обставин, суд приходить до висновку, що Позивач є належним вкладником банку у розумінні Закону №4452-VI, а тому набула право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах його граничного розміру.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості й забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

В свою чергу ч.2 ст. 5 КАС України передбачає, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

При цьому, надаючи правову оцінку належності обраного способу захисту порушеного права слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Об'єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов'язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов'язань за ст. 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, ефективний засіб правового захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Положення п. 1 ч. 2 ст. 27 Закону № 4452-VI передбачають складення переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Таким чином, право Позивача може бути захищене шляхом визнання протиправними дій Уповноваженої особи щодо формування повного переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у частині не включення ОСОБА_1 та зобов'язання Уповноваженої особи включити інформацію про ОСОБА_1 до переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв'язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 5 - 11, 19, 72 - 77, 90, 139, 241 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код: НОМЕР_1) задовольнити.

Визнати протиправними дії Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» Костенка Ігоря Івановича (01001, м. Київ, вул. Хрещатик, 8-а; ) щодо формування повного переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у частині не включення ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код: НОМЕР_1).

Зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» Костенка Ігоря Івановича (01001, м. Київ, вул. Хрещатик, 8-а; ) включити інформацію про ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код: НОМЕР_1) до переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону № 2147-VIII).

Суддя В.П. Катющенко