Справа № 804/8810/17
Суддя: Білак С.В.
Дата ухвалення: 2018-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

26 вересня 2018 рокусправа № 804/8810/17

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Білак С.В., суддів: Олефіренко Н.А. Шальєвої В.А. , секретар судового засідання - Лащенко Р.В., за участю представника позивача - ОСОБА_2, представника відповідача - Шаповал В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м.Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.02.2018 року у справі №804/8810/17 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м.Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 (далі-ФОП ОСОБА_4, позивач) звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м.Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровської області (далі - Лівобережна ОДПІ, контролюючий орган, відповідач) із позовними вимогами щодо визнання протиправним та скасування рішення №19/1302 від 25.05.2016р.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м.Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області є протиправним, оскільки, на думку позивача, контролюючий орган не мав права нараховувати позивачу, як фізичній особі, податкове зобов'язання за платежем "оренда плата з фізичних осіб", оскільки договір оренди земельної ділянки Виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради був укладений із нею, як приватним підприємцем. Окрім того, ФОП ОСОБА_4 зауважує, що нарахування відповідачем вищезазначених податкових зобов'язань здійснено поза межами встановленого Податковим кодексом України строку.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.02.2018 року у справі №804/8810/17 адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м.Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м.Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області №19/1302 від 25.05.2016р.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Лівобережна об'єднана державна податкова інспекція м. Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом не була надана належна правова оцінка нормам матеріального права та відповідач під час винесення оскаржуваного рішення діяв у спосіб та порядок, визначений чинним законодавством.

Позивачем було подано відзив на апеляційну скаргу, в якому останній зазначав, що оскаржувана постанова суду першої інстанції є законною та такою, що відповідає дійсним обставинам справи та прийнятою з дотриманням норм процесуального та матеріального права, а отже апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Представник позивача в судовому засіданні проти доводів та вимог апеляційної скарги заперечував.

Представник відповідача у судовому засіданні просив апеляційну скаргу задовольнити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача та представника відповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що 03.12.1999 року ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1) зареєструвалась як фізична особа-підприємець згідно Свідоцтва про реєстрацію фізичної особи-підприємця серії НОМЕР_2 та взята на облік як платник податків у контролюючих органах за №39545734.

14.06.2001 року на підставі рішення Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради №108 від 18.01.2001 року між Виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради та приватним підприємцем ОСОБА_4 був укладений договір оренди земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Сусловою Н.Б. за реєстровим №531.

За умовами даного договору (п. 1.1) позивачу передано у строкове платне володіння і користування на умовах оренди земельну ділянку площею 0,1246, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яка зареєстрована в Державному земельному кадастрі м.Дніпропетровська за кодом 72179015 згідно з планом земельної ділянки.

Відповідно до п. 2.1 договору земельна ділянка надається до 18.01.2016 року

Грошова оцінка земельної ділянки на момент укладання договору складала 870 176, 739 грн. (п. 1.3 договору).

04.02.2013 року ФОП ОСОБА_4 подано до відповідача податкову декларацію з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності), якою позивачем задекларовано податкове зобов'язання з орендної плати за землю у розмірі 1 відсотка від нормативно-грошової оцінки на загальну суму 21774,66грн. із розбивкою щомісячної плати у розмірі 1814, 53 грн. та за грудень 2013 року у розмірі 1814, 50 грн.

Задекларовані ФОП ОСОБА_4 за вищезазначеною декларацією суми були сплачені позивачем згідно із наданими до позовної заяви платіжними дорученнями та квитанціями, а саме: платіжне доручення №320 від 28.02.2013 р.; квитанція №17764.416.2 від 29.03.2013р.; квитанція №17764.687.1 від 29.04.2013р.; квитанція №17764.596.3 від 29.05.2013р.; платіжне доручення №321 від 13.06.2013р.; платіжне доручення №326 від 18.07.2013р.; платіжне доручення №329 від 19.08.2013р.; квитанція №17764.491.1 від 30.09.2013р.; платіжне доручення №332 від 23.10.2013р.; квитанція №10 від 29.11.2013р.; платіжне доручення №337 від 11.12.2013р.; платіжне доручення №340 від 28.01.2014р.

28.01.2014 року ФОП ОСОБА_4 подано до відповідача податкову декларацію з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності), якою позивачем задекларовано податкове зобов'язання з орендної плати за землю у розмірі 1 відсотка від нормативно-грошової оцінки на загальну суму 21 774, 66 грн. із розбивкою щомісячної плати у розмірі 1814, 53 грн. та за грудень 2014 року у розмірі 1814, 50 грн.

Задекларовані ФОП ОСОБА_4 за вищезазначеною декларацією суми були сплачені позивачем згідно із наданими до позовної заяви платіжними дорученнями та квитанціями, а саме: платіжне доручення №349 від 27.03.2014р.; платіжне доручення №352 від 30.04.2014р.; квитанція №35449.739.1 від 29.05.2014р.; платіжне доручення №357 від 26.06.2014р.; платіжне доручення №360 від 28.07.2014р.; платіжне доручення №367 від 29.09.2014р.; платіжне доручення №368 від 08.10.2014р.; платіжне доручення №373 від 05.11.2014р.; платіжне доручення №376 від 19.11.2014р.; платіжне доручення №377 від 24.11.2014р.; платіжне доручення №380 від 26.12.2014р.; платіжне доручення №384 від 29.01.2015р.

09.02.2015 року ФОП ОСОБА_4 подано до відповідача податкову декларацію з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності), якою позивачем задекларовано податкове зобов'язання з орендної плати за землю у розмірі 1 відсотка від нормативно-грошової оцінки на загальну суму 27 196, 55 грн. із розбивкою щомісячної плати у розмірі 2266, 38 грн. та за грудень 2015 року у розмірі 2266, 37 грн.

Задекларовані ФОП ОСОБА_4 за вищезазначеною декларацією суми були сплачені позивачем згідно із наданими до позовної заяви платіжними дорученнями та квитанціями, а саме: платіжне доручення №387 від 26.02.2015р.; платіжне доручення №1 від 30.03.2015р.; квитанція №0.0.380012382.1 від 29.04.2015р.; платіжне доручення №7 від 25.05.2015р.; квитанція №0.0.403057241.1 від 26.06.2015р.; платіжне доручення №13 від 24.07.2015р.; платіжне доручення №22 від 18.08.2015р.; квитанція №0.0.438493454.1 від 22.09.2015р.; платіжне доручення №35 від 26.10.2015р.; платіжне доручення №39 від 26.11.2015р.; квитанція №N16ZK50418 від 30.12.2015р.; квитанція №0.0.497586457.1 від 29.01.2016р.

Як слідує з матеріалів справи, Лівобережною ОДПІ направлялись на адресу ОСОБА_4 листи за вих. №18565/8/00165-1703 від 19.06.2015р., №3082/6/0464/707 від 09.02.2016р., №4471/6/0464/302 від 25.02.2016р., у яких, як зазначено у відзиві на позов, відповідач повідомляв ОСОБА_4 про необхідність з'явитись до податкового органу з питання перевірки правильності нарахування плати за землю (орендної плати) та надання уточнюючих декларацій по орендній платі за землю з урахуванням вимог п.п. 288.5.1 п. 288.5 ст. 288 Податкового кодексу України щодо відсутності у фізичних осіб повноважень на подання податкових декларацій з орендної плати за землю.

25.05.2016 року відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення за №19/1302 за формою "Ф", яким контролюючим органом на підставі п.п. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 та п.п. 288.5.1 п. 288.5 ст. 288 Податкового кодексу України визначено податкове зобов'язання ОСОБА_4 за платежем "Орендна плата з фізичних осіб" на загальну суму 230 851, 42 грн., в т.ч.: за 2013 рік на суму 71 053, 24 грн.; за 2014 рік на суму 71 053, 24 грн.; за 2015 рік на суму 88 744, 94 грн.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції, зокрема, виходив з наступних норм права.

Відповідно до пп.9.1.10 п. 9.1 статті 9 та п.п. 14.1.147 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, плата за землю - обов'язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності. Плата за землю є одним з загальнодержавних податків та зборів.

Орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (далі у розділі XII - орендна плата) (п.п. 14.1.136 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

За змістом підпунктів 14.1.72 та 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, земельний податок - обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів. Землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.

Об'єктами оподаткування земельним податком є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні та земельні частки (паї), які перебувають у власності (ст. 270 Податкового кодексу України).

В силу пункту 287.1 статті 287 Податкового кодексу України передбачено, що власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

Згідно статті 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

У статті 126 Земельного кодексу України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Пунктом 271.1 статті 271 Податкового кодексу України визначено, що базою оподаткування є: нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.

Статтею 288 Податкового кодексу України встановлено порядок справляння орендної плати, у якій визначено, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки (в т.ч. який оформлено та зареєстровано відповідно до законодавства (згідно редакції п. 288.1 ст. 288 Податкового кодексу України, яка була чинною станом на 01.07.2015р.).

Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний контролюючий орган про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни.

Відповідно до положень ст. 288 Податкового кодексу України, платником орендної плати є орендар земельної ділянки. Об'єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду.

Згідно із п. 288.4 та п. 288.5 ст. 288 Податкового кодексу України (у редакції станом на 01.07.2013р. та 01.07.2014р.), розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем, але річна сума платежу:

-не може бути меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки;

- не може перевищувати:

а) для земельних ділянок, наданих для розміщення, будівництва, обслуговування та експлуатації об'єктів енергетики, які виробляють електричну енергію з відновлюваних джерел енергії, включаючи технологічну інфраструктуру таких об'єктів (виробничі приміщення, бази, розподільчі пункти (пристрої), електричні підстанції, електричні мережі), - 3 відсотки нормативної грошової оцінки;

б) для земельних ділянок, які перебувають у державній або комунальній власності та надані для будівництва та/або експлуатації аеродромів - чотирикратний розмір земельного податку, що встановлюється цим розділом;

в) для інших земельних ділянок, наданих в оренду, - 12 відсотків нормативної грошової оцінки;

- може бути більшою граничного розміру орендної плати, ніж зазначений у підпункті 288.5.2, у разі визначення орендаря на конкурентних засадах.

Згідно із п. 288.4 та п. 288.5 ст. 288 Податкового кодексу України (у редакції станом на 01.07.2015р.), розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем, але річна сума платежу:

- не може бути меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки;

- не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки.

Отже, приписи ст. 288 Податкового кодексу України (у редакції чинній на момент нарахування позивачу податкових зобов'язань з орендної плати за 2013, 2014, 2015 рр.) передбачали, що річна сума платежу не може бути меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки.

Податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285-287 цього розділу.

Згідно із ст. 285 Податкового кодексу України, базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік.

Базовий податковий (звітний) рік починається 1 січня і закінчується 31 грудня того ж року (для новостворених підприємств та організацій, а також у зв'язку із набуттям права власності та/або користування на нові земельні ділянки може бути меншим 12 місяців).

Відповідно до пункту 286.1 статті 286 Податкового кодексу України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Пунктом 15.1 статті 15 Податкового кодексу України визначено поняття "платники податків", якими визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об'єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об'єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов'язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі (п. 286.2 ст. 286 Податкового кодексу України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

В силу абзацу 1 пункту 286.5 статті 286 Податкового кодексу України, нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку визначеному статтею 58 цього Кодексу.

Із системного аналізу вищенаведених норм права слідує, що Податковий кодекс України визначає в якості платників податків дві категорії осіб, а саме:

- фізичні особи (резиденти і нерезиденти України);

- юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об'єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об'єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

При цьому, слід зауважити, що в контексті податкового зобов'язання з плати за землю (в т.ч. щодо орендної плати) Податковий кодекс України не містить окремої категорії платника даного податкового зобов'язання як фізична особа-підприємець, у зв'язку з чим нарахування податкових зобов'язання по сплаті орендної плати фізичним особам (в т.ч. й фізичним особам-підприємцям) здійнюється згідно положень п. 286.5 ст. 286 Податкового кодексу України.

Як слідує з матеріалів справи та не заперечується сторонами, що податкові зобов'язання за платежем "Орендна плата з фізичних осіб" за 2013, 2014, 2015 рік контролюючим органом у визначений п. 286.5 ст. 286 Податкового кодексу України строк позивачу не нараховувалось з огляду на відсутність доказів протилежного.

Відповідно до п. 102.1 ст. 102 Податкового кодексу України (у редакції, яка була чинною станом на 01.07.2013р., 01.07.2014р. та 01.07.2015р.) визначено, що контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов'язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов'язання, а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Згідно п. 102.2 ст. 102 Податкового кодексу України (у редакції, яка була чинною станом на 01.07.2013р., 01.07.2014р. та 01.07.2015р.), грошове зобов'язання може бути нараховане або провадження у справі про стягнення такого податку може бути розпочате без дотримання строку давності, визначеного в абзаці першому пункту 102.1 цієї статті, якщо:

- податкову декларацію за період, протягом якого виникло податкове зобов'язання, не було подано;

- посадову особу платника податків (фізичну особу - платника податків) засуджено за ухилення від сплати зазначеного грошового зобов'язання або у кримінальному провадженні винесено рішення про його закриття з нереабілітуючих підстав, яке набрало законної сили.

З аналізу вищевказаної норми слідує, що контролюючий орган вправі визначити суму грошового зобов'язання платника не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов'язань, нарахованих контролюючим органом.

Водночас, Податковим кодексом України не встановлено обов'язок для фізичних осіб (в т.ч. й фізичних осіб-підприємців) щодо подачі податкових декларацій з плати за землю (зокрема, орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності).

При цьому суд першої інстанції вірно зазначив, що в контексті положень ст. 288 та п. 286.5 ст. 286 Податкового кодексу України нарахування плати за землю (зокрема, орендної плати) фізичним особам (в т.ч. й фізичним особам-підприємцям) здійснюється саме контролюючим органом шляхом направлення у строк визначений п. 286.5 ст. 286 Податкового кодексу України податкових повідомлень-рішень.

Отже, з огляду на відсутність у позивача обов'язку щодо подачі податкових декларацій з плати за землю (зокрема, орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності), а також враховуючи той факт, що контролюючим органом у термін, встановлений п. 286.5 ст. 286 Податкового кодексу України податкові зобов'язання зі сплати орендної плати за період 2013, 2014, 2015 рр. нараховані не були, Лівобережна ОДПІ при формуванні податкових зобов'язань позивача по сплаті орендної плати з фізичних осіб за 2013, 2014 та 2015 рр. не мала правових підстав для застосування положень п. 102.1 ст. 102 Податкового кодексу України, та, відповідно, винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

З урахуванням викладеного колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення не вбачається.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м.Дніпра - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.02.2018 року у справі №804/8810/17 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м.Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - залишити без змін.

Вступна та резолютивна частини постанови складені в нарадчій кімнаті та проголошені в судовому засіданні 26 вересня 2018 року, в повному обсязі постанова виготовлена 26 вересня 2018 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач С.В. Білак

Судді Н.А.Олефіренко

В.А.Шальєва