Справа № 826/15443/16
Суддя: Амельохін В.В.
Дата ухвалення: 2018-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

28 вересня 2018 року № 826/15443/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Амельохіна В.В., суддів: Качура І.А., Келеберди В.І. розглянувши у спрощеному провадженні адміністративну справу
за позовомОСОБА_1
до1. Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України 2. Міністерство юстиції України
третя особа проУрядовий уповноважений у справах Європейського суду з прав людини визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити дії,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулася ОСОБА_1 (далі - позивач) з адміністративним позовом до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - відповідач 1), третя особа - Урядовий уповноважений у справах Європейського суду з прав людини про визнання бездіяльності Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про:

- визнання бездіяльності Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, яка полягає у неперерахування стягувану суми справедливої сатисфакції, присудженої Європейським судом з прав людини у справі «Кирпиченко проти України» незаконної,

- зобов'язання Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перерахувати на користь стягувача ОСОБА_1 15 000(п'ятнадцять тисяч) євро відшкодування моральної шкоди, присудженої Європейським судом з прав людини та додатково суму будь-яких податків, що можуть нараховуватися; 450 (чотириста п'ятдесят) євро пені за несвоєчасне виконання рішення Європейського суду з прав людини.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.11.2016 року суддею Качуром І.А. відкрито провадження в адміністративній справі № 826/15443/16 та призначено дану справу до судового розгляду.

01.02.2017 року у судовому засіданні на підставі ч. 6 ст. 128 КАС України ухвалено про продовження розгляду справи у порядку письмового провадження.

Відповідно до Розпорядження Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.10.2017р. №7320 «Щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ» та згідно з п. 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26.11.2010р. №30 (у редакції рішення Ради суддів України від 02.04.2015р. №25), адміністративну справу №826/15443/16 повторно розподілено на суддю Амельохіна В.В.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.11.2017 року суддею Амельохіним В.В. вказану справу прийнято до свого провадження та призначено справу до судового розгляду.

15.05.2018 року протокольною ухвалою суду до участі в справі, в якості співвідповідача залучено - Міністерство юстиції України (далі - відповідач 2).

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивачем на виконання листа Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України було надано всі необхідні документи для отримання, ним, як спадкоємцем ОСОБА_2, коштів, присуджених останньому згідно рішення Європейського суду з прав людини справа «Кирпиченко прти України» від 02.04.2015 року».

Втім, як зазначає позивач, Департаментом державної виконавчої служби Міністерства юстиції України не виконується вказане рішення Європейського суду, на його звернення, відповіді не надаються, що свідчить про протиправну бездіяльність відповідача 1, та згідно чинного законодавства, крім присудженої рішенням суми коштів, з останнього підлягає стягненню також пеня за його несвоєчасне виконання.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідачів проти задоволення адміністративного позову заперечував та просив відмовити в його задоволенні.

Заперечення обґрунтовано тим, що в діях відповідача відсутня протиправна бездіяльність, з огляду на те, що надані позивачем документи, зокрема свідоцтво на спадщину від 05.07.2013 року, не надають йому права на отримання присуджених рішенням Європейського суду з прав людини справа «Кирпиченко проти України» від 02.04.2015 року» коштів.

Третя особа, Урядовий уповноважений у справах Європейського суду з прав людини, у судове засідання не прибув, подав до суду письмові пояснення, в яких зазначив, що ним, на виконання статті 5 Закону Урядовим уповноваженим було повідомлено про винесення Європейським судом зазначеного рішення Верховний Суд України, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Апеляційний суд Донецької області, Дзержинський міський суд Донецької області, Національну школу суддів України, Державну судову адміністрацію України, Генеральну прокуратуру України, Національну академію прокуратури України, Прокуратуру Донецької області, Прокуратуру Пролетарського району м. Донецька, Міністерство внутрішніх справ України, Національну академію внутрішніх справ, ГУ МВС України в Донецькій області.

Також зазначив, що виконання рішень Європейського суду в частині виплати справедливої сатисфакції, належить до компетенції Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України. Виплата коштів за рішеннями Європейського суду здійснюється Державною казначейською службою України відповідно до платіжних доручень, які формуються Міністерством юстиції України на підставі постанов про відкриття виконавчих проваджень та вимог державних виконавців.

Після отримання документів від Урядового уповноваженого 24.07.2015 державним виконавцем було відкрито виконавче провадження № 48254284 на виконання вказаного рішення Європейського суду.

29.05.2018 року ухвалено про продовження розгляду справи у порядку спрощеного провадження.

Розглянувши подані документи та матеріали, враховуючи пояснення представників сторін, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

02.04.2015 року рішенням Європейського суду з прав людини справа «Кирпиченко проти України» постановлено:

(a) упродовж трьох місяців з дати, коли це рішення набуде статусу остаточного відповідно до пункту 2 статті 44 Конвенції, держава-відповідач повинна сплатити спадкоємцям заявника 15000 (п'ятнадцять тисяч) євро відшкодування моральної шкоди та додатково суму будь-яких податків, що можуть нараховуватися;

(b) із закінченням зазначеного тримісячного строку до остаточного розрахунку на вищезазначену суму нараховуватиметься простий відсоток (simple interest) у розмірі граничної позичкової ставки Європейського центрального банку, що діятиме в цей період, до якої має бути додано три відсоткові пункти.

Також відповідно до п. 54 вказаного рішення: Заявник помер у жовтні 2012 року, коли справа перебувала на розгляді Суду, і його матір, пані ОСОБА_3, повідомила Суд про своє бажання підтримати заяву.

20.07.2015 року Керівником Секретаріату Урядовим уповноваженим у справах Європейського суду з прав людини листом за вих. № 7788-0-30-15/12.01-4637 повідомлено Бущенко А.П. щодо виконання рішення Європейського суду з прав людини справа «Кирпиченко проти України». Додатком до вказаного листа був стислий виклад згаданого рішення та Перелік документів, які необхідні для виконання рішення Європейського суду з прав людини та виплату присуджених ним коштів.

20.07.2015 року Керівником Секретаріату Урядовим уповноваженим у справах Європейського суду з прав людини також листом за вих. № 12.0.1-48/4640 повідомлено Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про вжиття невідкладних заходів для виконання зазначеного рішення Європейського суду. Додатком до вказаного листа був автентичний переклад рішення українською мовою, копія листа Європейського суду про набуття рішенням статусу остаточного, копія повідомлення представника заявника про рішення.

24.07.2015 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рекашовою Аллою Миколаївною, за результатами розгляду службової записки керівника Секретаріату Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини відкрито виконавче провадження № 48254284.

27.07.2015 року Департаментом державної виконавчої служби Міністерства юстиції України копія вказаної постави була надіслана Департаменту фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Міністерства юстиції України, Урядовому уповноваженому у справах Європейського суду з прав людини та до відома Бущенко А.П.

Згідно платіжного доручення від 28.09.2015 року № 2264 на рахунок Міністерства юстиції України було переведено суму в розмірі 361 559, 88 грн. з призначенням платежу #3601170#,#2800#,#грн.екв.15 000 євро на 28.09.15Ріш.Єврос.38833/03 від 02.04.15»Кирпиченко проти Укр» ПВП № 48254284 ОСОБА_2 #

05.10.2015 року Департаментом державної виконавчої служби Міністерства юстиції України листом за № 251/20.1/22 було повідомлено Бущенко А.П., про перерахування коштів на спеціальний рахунок Міністерства юстиції України на виконання рішення Європейського суду з прав людини справа «Кирпиченко проти України», та необхідністю терміново подати надати до відділу у вигляді заяви стягувана повні банківські реквізити в національній валюті (повне найменування банківської установи, транзитний рахунок банку, особистий рахунок стягувана, код банку. МФО банку, ідентифікаційний код стягувана та копія паспорту).

17.04.2016 року ОСОБА_1 подано до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України документи для перерахування коштів стягнених за рішенням Європейського суду з прав людини справа «Кирпиченко проти України», а саме:

- копію паспорта;

- копію картки фізичної особи-платника податків;

- нотаріально засвідчена копія довіреності від ОСОБА_1 на ОСОБА_6;

- довідку з банку про банківський рахунок ОСОБА_6;

- нотаріально засвідчену копію свідоцтва про право на спадщину за законом;

- копію свідоцтва про смерть.

01.09.2016 року ОСОБА_1 подано до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України заяву щодо стану виконання рішення Європейського суду з прав людини та причин затримки із перерахування коштів.

Враховуючи ненадання жодної відповіді на звернення позивача та не вчинення дій щодо перерахування коштів на виконання рішення Європейського суду, ОСОБА_1 звернулася з позовом до суду про визнання протиправною бездіяльністю відповідача 1 та необхідністю стягнення коштів.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV (далі - Закон № 606-XIV, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень передбачених законом, в тому числі і судових, є завдання державної виконавчої служби.

Згідно зі статтею 11 Закону № 606-XIV державний виконавець зобов'язаний здійснити заходи, необхідні для своєчасного і повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

В силу п. 9 ч. 2 ст. 17 Закону № 606-XIV відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою рішення Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".

Положеннями п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону № 606-XIV передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Статтею 2 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 №3477-IV (далі - Закон № 3477-IV) встановлено, що під Рішенням у цьому законі мається на увазі: а) остаточне рішення Європейського суду з прав людини у справі проти України, яким визнано порушення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; б) остаточне рішення Європейського суду з прав людини щодо справедливої сатисфакції у справі проти України; в) рішення Європейського суду з прав людини щодо дружнього врегулювання у справі проти України; г) рішення Європейського суду з прав людини про схвалення умов односторонньої декларації у справі проти України;

Відповідно до статей 2 та 3 Закону №3477-IV порядок виконання Рішення визначається цим Законом, Законом №606-XIV, іншими нормативно-правовими актами з урахуванням особливостей, що передбачені цим Законом. Виконання Рішення здійснюється за рахунок Державного бюджету України.

Частиною 1 ст. 7 Закону №3477-IV передбачено, що протягом десяти днів від дня отримання повідомлення Суду про набуття Рішенням статусу остаточного Орган представництва:

а) надсилає Стягувачеві повідомлення з роз'ясненням його права подати до державної виконавчої служби заяву про виплату відшкодування, в якій мають бути зазначені реквізити банківського рахунка для перерахування коштів;

б) надсилає до державної виконавчої служби оригінальний текст і переклад резолютивної частини остаточного рішення Суду у справі проти України, яким визнано порушення Конвенції, оригінальний текст і переклад резолютивної частини остаточного рішення Суду щодо справедливої сатисфакції у справі проти України, оригінальний текст і переклад рішення Суду щодо дружнього врегулювання у справі проти України, оригінальний текст і переклад рішення Суду про схвалення умов односторонньої декларації у справі проти України. Автентичність перекладу засвідчується Органом представництва.

Державна виконавча служба упродовж десяти днів з дня надходження документів, зазначених у пункті "б" цієї частини, відкриває виконавче провадження.

У відповідності до ст. 8 Закону №3477-IV виплата стягувачеві відшкодування має бути здійснена у тримісячний строк з моменту набуття Рішенням статусу остаточного або у строк, передбачений у Рішенні.

У разі порушення строку, зазначеного в частині першій цієї статті, на суму відшкодування нараховується пеня відповідно до Рішення.

Протягом одного місяця від дня відкриття виконавчого провадження за Рішенням Орган представництва надсилає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, постанову про відкриття виконавчого провадження та документи, передбачені у пункті "б" частини першої статті 7 цього Закону.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом 10 днів від дня надходження зазначених у частині третій цієї статті документів здійснює списання на вказаний Стягувачем банківський рахунок, а в разі його відсутності - на депозитний рахунок державної виконавчої служби коштів з відповідної бюджетної програми Державного бюджету України. Порядок збереження коштів на депозитному рахунку державної виконавчої служби визначається Законом України "Про виконавче провадження".

Підтвердження списання відшкодування, отримане від центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, та підтвердження виконання всіх вимог, зазначених у резолютивній частині остаточного рішення Суду у справі проти України, яким визнано порушення Конвенції, резолютивній частині остаточного рішення Суду щодо справедливої сатисфакції у справі проти України, у рішенні Суду щодо дружнього врегулювання у справі проти України, у рішенні Суду про схвалення умов односторонньої декларації у справі проти України, є для державної виконавчої служби підставою для закінчення виконавчого провадження.

Державна виконавча служба протягом трьох днів надсилає Органу представництва постанову про закінчення виконавчого провадження та підтвердження списання коштів.

Як було встановлено вище, Департаментом державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, на виконання листа керівника Секретаріату Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини від 20.07.2015 року за вих. № 12.0.1-48/4640 вжито усіх заходів, передбачених Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зокрема:

- відкрито виконавче провадження від 24.07.2016 року № 48254284;

- надіслано лист від 27.07.2015 року стягувачеві з необхідністю терміново подати надати до відділу у вигляді заяви стягувача повні банківські реквізити в національній валюті (повне найменування банківської установи, транзитний рахунок банку, особистий рахунок стягувана, код банку. МФО банку, ідентифікаційний код стягувана та копія паспорту);

- повторно надіслано лист від 05.10.2016 року стягувачеві з необхідністю терміново подати надати до відділу у вигляді заяви стягувача повні банківські реквізити в національній валюті (повне найменування банківської установи, транзитний рахунок банку, особистий рахунок стягувана, код банку. МФО банку, ідентифікаційний код стягувана та копія паспорту).

Окрім цього, відповідачем також на запит приватного нотаріуса від 05.11.2015 року №1248/02-14, надісланого з метою отримання даних для оформлення спадщини, листом від 13.11.2015 року № 251/20.1/23 повідомлено про наявність на спеціальному рахункові Міністерства юстиції України коштів, отриманих від Державної казначейської служби України , призначених для виплати на користь ОСОБА_2

Також, суд звертає увагу, що 04.10.2016 року Департаментом державної виконавчої служби Міністерства юстиції України надано відповідь на звернення позивача від 01.09.2016 року, якою останнього повідомлено про невідповідність наданих ним документів для отримання коштів, присуджених рішенням Європейського суду з прав людини справа «Кирпиченко проти України» від 02.04.2015 року.

Зокрема, відповідачем 1 було зазначено, що подане позивачем свідоцтво на спадщину ? квартири, яка належала померлому ОСОБА_2 свідчить лише про спадкування частини конкретного (зазначеного у свідоцтві) майна померлого, та відповідно, не може бути підставою для перерахування йому коштів, належних ОСОБА_2 за рішенням Суду.

Одночасно позивача було повідомлено про необхідність подання належним чином завіреної (нотаріусом) копії свідоцтва про право спадкування стягнутих за рішенням суду коштів у розмірі 361 559, 88 грн.

Враховуючи викладене вище, суд при вирішенні вказаної справи, виходить з наступного.

Відповідно до пп. б) ч. 1 ст. 9 8 Закону №3477-IV сума відшкодування, яка знаходиться на депозитному рахунку державної виконавчої служби, перераховується: на рахунки спадкоємців Стягувача - фізичної особи після подання ними належним чином оформлених документів, які надають їм право на отримання спадщини.

Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною першою статті 1222 Цивільного кодексу України передбачено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім'ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини (стаття 1227 Цивільного кодексу України).

У той же час, частиною третьою статті 1230 Цивільного кодексу України передбачено, що до спадкоємця переходить право на відшкодування моральної шкоди, яке було присуджено судом спадкодавцеві за його життя.

Відповідно до статті 1296 Цивільного кодексу України Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Втім, відповідно до пп. 4.9 п. 4 розділу 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р. за № 282/20595 (далі - Порядок), свідоцтво про право на спадщину видається на підставі заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, а у випадках, передбачених частиною другою статті 1270, статтею 1276 Цивільного кодексу України, - не раніше зазначених у цих статтях строків.

Видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, ніяким строком не обмежена (п. 4.10. п .4 розділу 10 Порядку).

Свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів (пп.4.12 п. 4 розділу 10 Порядку).

Згідно пп. 4.14 п. 4 розділу 10 Порядку при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов'язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти.

Отже, аналіз вказаних вище норм свідчить про те, що у разі прийняття спадщини, спадкодавцю за його заявою видається відповідне свідоцтво, видача якого необмежена в часі, у разі прийняття спадщини.

При цьому, суд звертає увагу, що нормами Цивільного кодексу України та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено, що свідоцтво про право на спадщину, за заявою спадкоємця, видається як на рухоме, нерухоме майно, так і на відшкодування моральної шкоди, яку було присуджено судом спадкодавцеві за його життя.

У той же час, з наданого позивачем до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Свідоцтва про право на спадщину від 05.07.2015 року за № 2-468, судом встановлено, що до ОСОБА_1 на правах спадкування переходить право власності на 1/2 частки квартири за номером один, яка складається з трьох кімнат, загальною площею - 60,8 кв.м., у тому разі житловою - 44,4 кв.м., у будинку за АДРЕСА_2, яка належить померлому на підставі Свідоцтва про право власності на квартиру, виданого Управлінням комунальних ресурсів Донецької міської ради 29.03.2007. за № 3475, зареєстрованого в Електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно КП БТІ м. Донецька 01.08.2007; за № 19777627.

За вказаних обставин, суд погоджується з твердженням представника відповідачів, що вказане вище свідоцтво про право на спадщину не є належним доказом для перерахування коштів, належних ОСОБА_2 за рішенням Суду на користь ОСОБА_1, як його спадкоємцю, оскільки дане свідоцтво свідчить лише про спадкування ? частини конкретного майна померлого.

Суд також звертає увагу, що згідно вказаного свідоцтва також вбачається, що ОСОБА_7 (мати померлого) та син померлого ОСОБА_6 відмовилися від 1/2 частки вищевказаної квартири на користь ОСОБА_1 (сестри померлого).

При цьому, ОСОБА_1 доказів спадкування коштів, присуджених рішенням Європейського суду з прав людини справа «Кирпиченко проти України» від 02.04.2015 року під час розгляду даної справи надано не було.

Також суд звертає увагу, що перерахування коштів присуджених рішенням Європейського суду з прав людини стягувачеві можливо лише після отримання від нього (його спадкоємців, тощо) заяви/листа в якій/якому мають бути зазначені реквізити банківського рахунка для перерахування коштів.

Водночас, суд також зазначає, як було встановлено з матеріалів виконавчого провадження № № 48254284, позивачу відповідачем було направлено листи щодо необхідності терміново подати надати до відділу у вигляді заяви стягувача повні банківські реквізити в національній валюті від 27.07.2015 року разом з постановою про відкриття виконавчого провадження та від 05.10.2015 року з повторним повідомлення терміновості такої подачі.

Вказаний факт представником позивача спростовано не було.

Натомість, позивачем вказані документи до відповідача 1 було подано лише 17.04.2016 року, тобто після спливу 6 місяців з моменту надіслання йому Департаментом державної виконавчої служби Міністерства юстиції України листів, що також не заперечувалося позивачем.

Отже, вказане вище свідчить, що Департаментом державної виконавчої служби Міністерства юстиції України не було вчинено протиправної бездіяльності, а тому відповідна вимога позивача про визнання бездіяльності Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, яка полягає у неперерахування стягувану суми справедливої сатисфакції, присудженої Європейським судом з прав людини у справі «Кирпиченко проти України» незаконної, задоволена бути не може.

За відсутності доказів спадкування позивачем коштів, присуджених рішенням Європейського суду з прав людини справа «Кирпиченко проти України» від 02.04.2015 року (відповідного свідоцтва про право на спадщину) не підлягає до задоволенні і вимога про зобов'язання Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перерахувати на користь стягувача ОСОБА_1 15 000(п'ятнадцять тисяч) євро відшкодування моральної шкоди, присудженої Європейським судом з прав людини та додатково суму будь-яких податків, що можуть нараховуватися. А також і зобов'язання Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перерахувати на користь стягувача ОСОБА_1 450 (чотириста п'ятдесят) євро пені за несвоєчасне виконання рішення Європейського суду з прав людини, оскільки вказане рішення не виконується за відсутності його вини.

Враховуючи зазначене, суд вважає вказані позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до положень чч. 1 та 2 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно положень ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Частинами 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, матеріалів справи, суд приходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 5 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. В даному випадку позивач в силу норм Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору не звільнений та відомості щодо понесених відповідачем судових витрат відсутні, а тому судові витрати за рахунок позивача на користь відповідача не стягуються.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 77, 243 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В.В. Амельохін

Судді: І.А. Качур

В.І. Келеберда