Справа № 826/4121/17
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2018-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

26 вересня 2018 року № 826/4121/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Келеберди В.І. розглянув у письмовому провадженні справу за позовом Державного підприємства "Автотрейдінг-Центр" до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання дій протиправними, визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Державне підприємство "Автотрейдінг-Центр" з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, в якому з урахування зімни позовних вимог, просить:

- визнати протиправним рішення Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про залишення без розгляду заперечень на акт перевірки, викладене в повідомленні відповідача №25863/10/26-15-14-02-04 від 08 грудня 2016 року;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві № від 01 червня 2017 року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, Державне підприємство "Автотрейдінг-Центр" зазначає, що не погоджується з висновками перевірки, вважає оскаржуване податкове повідомлення-рішення в не скасованій частині таким, що прийняте на підставі висновків, що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства.

Ухвалою суду від 05 квітня 2017 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/4121/17 (далі - справа), призначено судовий розгляд справи на 01 червня 2017 року.

У судовому засіданні 01 червня 2017 року, за клопотанням відповідача, у судовому засіданні оголошено перерву до 17 серпня 2017 року.

17 серпня 2017 року з технічних причин, судове засідання не відбулось, розгляд справи відкладено до 26 жовтня 2017 року.

26 жовтня 2017 року, у зв'язку з моїм перебуванням у відпустці, судове засідання переназначено на 25.01.2018 року.

25 січня 2018 року, зважаючи на зміну графіку слухань судових засідань, розгляд справи №826/4121/17 відкладено на 01 березня 2018 року.

У судове засідання 15 березня 2018 року позивач не прибув, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце його проведення.

Відповідно до частини п'ятої статті 205 КАС України у разі неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду, якщо неявка перешкоджає розгляду справи. Якщо відповідач наполягає на розгляді справи по суті, справа розглядається на підставі наявних у ній доказів.

З огляду на вимоги статті 205 КАС України та ураховуючи позицію відповідача, судом ухвалено розпочати розгляд справи по суті.

Відповідач проти позову заперечив з підстав, викладених у письмових запереченнях, які долучено до матеріалів справи.

Зокрема, відповідачем зазначено, що висновки викладені в акті перевірки від 25.11.2016 №496/26-14-02-04/31904132 та податкове повідомлення-рішення від 12.12.2016 № відповідають чинному законодавству та скасуванню не підлягають. Відповідач акцентує увагу на тому, що у порушення вимог пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, ДП "Автотрейдінг-Центр" до складу операційних витрат 2013 року віднесено витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, що призвело до завищення адміністративних витрат та до заниження об'єкта оподаткування податком на прибуток у 2013 році.

Згідно ч. 9 ст. 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Зважаючи на вищевказане, суд ухвалив подальший розгляд справи здійснювати у порядку письмового провадження.

Суд зазначає, що 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII, яким внесено зміни до Кодексу адміністративного судочинства України, виклавши його в новій редакції.

Відповідно до підпункту 10 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України в новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України.

Оцінивши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, Окружний адміністративний суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

Головним управлінням Державної фіскальної служби у місті Києві в період з 31.10.2016р. по 18.11.2016р. проведено планову виїзну перевірку ДП "Автотрейдінг-Центр" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 по 30.06.2016 р.

За результатами проведення перевірки контролюючим органом складено акт від 25 листопада 2016 року №494/26-15-14-02-04/31904132, відповідно до якого встановлені порушення вимог пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, ДП "Автотрейдінг-Центр" до складу операційних витрат 2013 року віднесено витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, що призвели до заниження об'єкта оподаткування податком на прибуток у 2013 році на загальну суму 179 922 грн.

Окрім того, проведеною перевіркою встановлення завищення ДП "Автотрейдінг-Центр" показника у рядку 06.1 "Адміністративні витрати" у 2013 році на загальну суму 11 070 грн.

В акті перевірки вчинено запис, що згідно з даними податкової декларації з податку на прибуток за 2013 рік ДП "Автотрейдінг-Центр" задекларовано адміністративні витрати у сумі 2 436 574 грн.

Проведеною перевіркою згідно з даними бухгалтерського обліку встановлено, що за рах.92 "Адміністративні витрати", зазначений показник склав 2 586 028, 29 грн.

Зважаючи на те, що витрати на операції оренди/лізингу у сумі 160524,41 грн., віднесено до ДП "Автотрейдінг-Центр" до складу адміністративних витрат, відображено за ряд.06.4.21 додатку "ІВ" до декларації з податку на прибуток за 2013 рік, показник суми адміністративних витрат 2013 року складає 2 425 503,88 грн. Таким чином, ДП "Автотрейдінг-Центр" сума адміністративних витрат завищена на 11 070, 12 грн.

Враховуючи викладене, в акті зроблено висновок, що у порушення вимог пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, ДП "Автотрейдінг-Центр" до складу операційних витрат 2013 року віднесено витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, що призвели до заниження об'єкта оподаткування податком на прибуток у 2013 році на загальну суму 11 070 гривень.

Не погодившись з висновками податкового органу викладеними у акті, позивачем надано заперечення від 02 грудня 2016 року.

13 грудня 2016 року ДП "Автотрейдінг-Центр" отримало від Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві повідомлення №25863/10/26-15-14-02-04 від 08 грудня 2016 року з рішенням про залишення без розгляду Заперечень до Акту перевірки з підстав пропуску Підприємством встановленого п.86.7 ст.87 ПК України п'ятиденного строку на подання заперечень.

На підставі висновків акту перевірки 01 червня 2017 року Головним управлінням Державної фіскальної служби у місті Києві винесено податкове повідомлення-рішення №.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, з урахуванням встановлених обставин, суд прийшов до наступних висновків.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України, він, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно підпункту 20.1.4. пункту 20.1. статті 20 Кодексу, контролюючі органи мають право, зокрема, проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

За приписами пункту 75.1. статті 75 Кодексу, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Відповідно до підпункту 75.1.2. пункту 75.1. статті 75 Кодексу, документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків. Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об'єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Порядок проведення документальних планових перевірок визначений в статті 77 Податкового кодексу України та як зазначено у пункті 77.1 вказаної статті - документальна планова перевірка повинна бути передбачена у плані-графіку проведення планових документальних перевірок.

Пунктом 77.2 статті 77 Податкового кодексу України встановлено, що до плану-графіка проведення документальних планових перевірок відбираються платники податків, які мають ризик щодо несплати податків та зборів, невиконання іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи.

Періодичність проведення документальних планових перевірок платників податків визначається залежно від ступеня ризику в діяльності таких платників податків, який поділяється на високий, середній та незначний. Платники податків з незначним ступенем ризику включаються до плану-графіка не частіше, ніж раз на три календарних роки, середнім - не частіше ніж раз на два календарних роки, високим - не частіше одного разу на календарний рік.

Порядок формування та затвердження плану-графіка, перелік ризиків та їх поділ за ступенями встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Пунктом 77.4 статті 77 Податкового кодексу України встановлено, що про проведення документальної планової перевірки керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу приймається рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної планової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки вручено під розписку або надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення копію наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки.

Отже, з огляду на наведене, підставою для проведення планової документальної перевірки платника податків є включення такого платника до плану-графіку проведення планових документальних перевірок.

Рішення про проведення документальної планової перевірки оформлюється наказом.

Вирішуючи спір суд зазначає, що відповідно згідно з абзацом 1 пункту 86.7 статті 86 Податкового кодексу України у разі незгоди платника податків або його законних представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки, вони мають право подати свої заперечення до органу державної податкової служби за основним місцем обліку такого платника податків протягом п'яти робочих днів з дня отримання акта (довідки). Такі заперечення розглядаються органом державної податкової служби протягом п'яти робочих днів, що настають за днем їх отримання (днем завершення перевірки, проведеної у зв'язку з необхідністю з'ясування обставин, що не були досліджені під час перевірки та зазначені у зауваженнях), та платнику податків надсилається відповідь у порядку, визначеному ст. 58 цього Кодексу для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень. Платник податку (його уповноважена особа та/або представник) має право брати участь у розгляді заперечень, про що такий платник податку зазначає у запереченнях.

Як вбачається з наявних матеріалів справи, а також не заперечується позивачем, акт перевірки отримано позивачем 25 листопада 2016 року (день тижня-п'ятниця).

Не погоджуючись з висновками акта перевірки, позивач 02 грудня 2016 року (день тижня - п'ятниця) подав до контролюючого органу заперечення до акту перевірки від 25 листопада 2016 року №494/26-15-14-02-04/31904132.

Нормами пункту 86.7 статті 86 Податкового кодексу України визначено, що сплив 5-денного строку починається з дня отримання акту включно.

Отже, зважаючи на викладені норми законодавства та встановлені обставини справи, останній робочий день подання позивачем до контролюючого органу заперечень на акт перевірки припадає на 30.11.2016 року.

Таким чином, враховуючи те, що платник податків пропустив 5-ти денний строк подачі заперечення на акт перевірки від дня отримання примірника акта, включаючи день його отримання, дії щодо неприйняття до розгляду заперечень на акт документальної виїзної планової перевірки від 25.11.2016 №494/26-15-14-02-04/31904132 вчинено в межах повноважень та відповідно до вимог чинного законодавства. Отже вимога щодо визнання їх протиправними є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.

Відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 1 Податкового кодексу України, у редакції, яка діяла до 01.01.2015, не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Як вбачається з матеріалів справи, в ході перевірки встановлено завищення ДП "Автотрейдінг-Центр" у рядку 05.1 "Собівартість придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт,послуг)" у 2013 році на суму 179 922 грн.

В акті перевірки вчинено запис, що згідно з даними податкової декларації з податку на прибуток за 2013 рік ДП "Автотрейдінг-Центр" задекларовано собівартість товарів (робіт, послуг) у сумі 66 597 791 грн.

Проведеною перевіркою згідно з даними бухгалтерського обліку встановлено, що за рах.90 "Собівартість реалізації", зазначений показник склав 65 295 871, 41 грн.

Крім того, перевіркою встановлено, що до складу собівартості товарів (робіт, послуг) віднесено собівартість реалізованих виробних запасів на рах.943 "Собівартість реалізованих виробничих запасів" на загальну суму 1121997, 64 грн.

Виходячи з наведеного, перевіркою встановлено, що загальна сума, що складає показник собівартості реалізації у 2013 році, становила 66 417 869, 05 грн. Відтак, задекларована ДП "Автотрейдінг-Центр" сума собівартості реалізації товарів (робіт, послуг) завищена на 179 921, 95 гривень.

Враховуючи вищевикладене, в акті перевірки правомірно зроблено висновок, що у порушення вимог пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, ДП "Автотрейдінг-Центр" до складу операційних витрат 2013 року віднесено витрати, не підтверджені розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, що призвело до заниження об'єкта оподаткування податком на прибуток у 2013 році на загальну суму 179 922 гривень.

Окрім того, проведеною перевіркою встановлено завищення ДП "Автотрейдінг-Центр" показника у рядку 06.1 "Адміністративні витрати" у 2013 році на загальну суму 11 070 гривень.

Відповідно до пункту 188.1 статті 188 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування, зокрема, є операції платників податків з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.

Відповідно до пункту 188.1 статті 188 Податкового кодексу України база оподаткування ПДВ операцій з постачання товарів, послуг визначається, виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів.

При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даним бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), за винятком:

- товарів (послуг), ціни на які підлягають державному регулюванню;

- газу, який постачається для потреб населення.

Пунктом 198.5 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що платник податку зобов'язаний нарахувати податкові зобов'язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до п.189.1 ст.189 Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі, якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватись:

а) в операціях, що не є об’єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України;

б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу);

в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;

г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

Перевіркою повноти визначення податкового кредиту за період з 01.01.2013 по 30.06.2016 встановлено його завищення на загальну суму 44 836 гривень.

Проведеною перевіркою встановлено завищення задекларованих суб'єктом господарювання показників у рядку 10.1 Декларацій "Придбання (виготовлення, будівництво, спорудження) товарів (послуг) та основних засобів для здійснення операцій, які підлягають оподаткуванню за ставкою 20% (рядок 10.1.1 з грудня 2014 року) на загальну суму 44 836 гривень.

В акті вчинено запис, що ДП "Автотрейдінг-Центр" до складу податкового кредиту віднесено суми ПДВ за розрахунками з орендодавцем ТОВ "ІНТЕРЦИКЛОН", зокрема, податкові накладні, виписані на вартість відшкодування вартості спожитої електроенергії, водопостачання, витрат на опалення на загальну суму 44 835, 82 грн.

Перевіркою встановлено, що операція з отримання орендарем від орендодавця компенсації витрат за спожиті орендарем комунальні послуги та електричну енергію не є об'єктом оподаткування ПДВ, оскільки орендодавець не здійснює операцій з постачання орендарю комунальних послуг та електричної енергії, вартість спожитих орендарями комунальних послу та електричної енергії, вартість спожитих орендарями комунальних послуг та електричної енергії відшкодовується орендарю окремо орендної плати. Суми таких коштів оплачуються орендарем у вигляді відшкодування орендодавцю вартості спожитих комунальних послуг та електричної енергії та не включаються орендодавцем до бази оподаткування ПДВ.

На підставі вищевикладеного, суд погоджується з висновком податкового органу щодо того, що на порушення вимог пунктів 185.1 статті 185, 188.1 статті 188 Податкового кодексу України ДП "Автотрейдінг-Центр" до складу податкового кредиту необґрунтовано віднесено суми ПДВ, сплачені ТОВ "ІНТЕРЦИКЛОН" у складі компенсаційних витрат на опалення, постачання електроенергії, водопостачання на загальну суму 44 835, 82 гривень.

Із системного аналізу вищевикладеного суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення контролюючого органу відповідає вимогам чинного законодавства, а тому підстав для визнання його протиправним та скасування не вбачається.

Згідно з частиною першою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 72 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини перша та друга статті 76 КАС України).

Частинами першою та другою статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За таких обставин, позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки спірне податкове повідомлення-рішення винесене відповідачем на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується нормами частини першої статті 139 КАС України, згідно з якою відшкодуванню або оплаті підлягають витрати позивача, який не є суб’єктом владних повноважень лише при задоволенні адміністративного позову.

Зважаючи на те, що суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог, підстави для вирішення питання щодо розподілу судових витрат також відсутні.

Керуючись статтями 72-73, 76-77, 139, 143, 243-246, 255 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Підстави для відшкодування судових витрат відсутні.

Відповідно до частини першої статті 293 КАС України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 255 КАС України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Підпунктом 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.І. Келеберда