Справа № 1940/1545/18
Суддя: Мірінович Уляна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2018-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 1940/1545/18

27 вересня 2018 рокум. Тернопіль

ОСОБА_1 окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Мірінович У.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Департаменту соціального захисту населення ОСОБА_1 обласної державної адміністрації про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

До ОСОБА_1 окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_2 до Департаменту соціального захисту населення ОСОБА_1 обласної державної адміністрації про визнання дій відповідача протиправними щодо відмови у видачі позивачу посвідчення постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії з числа потерпілих від Чорнобильської катастрофи та зобовязання відповідача прийняти рішення про встановлення позивачу статусу постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи, та видати посвідчення постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 03.07.2018 позивач звернулася до відповідача із заявою, в якій просила визнати її особою, яка постраждала внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС та видати її посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, при цьому надала до заяви всі необхідні документи. Однак, відповідач листом відмовив позивачу щодо видачі зазначеного посвідчення, мотивуючи тим, що з 01.01.2015 м. Заліщики Тернопільської області, в якому вона проживала постійно, виключено із територій, що зазнавала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Позивач вважає таку відмову відповідача протиправною, оскільки позивач належить до потерпілих від Чорнобильської катастрофи, у звязку з чим її було встановлено другу групу інвалідності, захворювання пов'язане з впливом аварії на ЧАЕС, а тому відповідач зобовязаний був відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 № 796-XII (далі - Закон № 796-XII) видати її посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії.

Ухвалою ОСОБА_1 окружного адміністративного суду від 27.08.2018 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у якій встановлено строк подання відповідачем відзиву на позовну заяву.

У встановлений судом строк відповідач подав до суду відзив на позовну заяву від 18.09.2018 № 01/2647, в якому просив відмовити у задоволенні позову, мотивуючи тим, що позивачу правомірно було відмовлено у видачі посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, оскільки інвалідність позивачу була встановлена у квітні 2016 року, а з 01.01.2015 м. Заліщики Тернопільської області, в якому вона постійно проживала, виключено із територій, що зазнавала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, а тому відповідач не мав правових підстав щодо видачі позивачу зазначеного посвідчення.

Додатково зазначив, що Законом України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28.12.2014 № 76-VIII (далі - Закон № 76-VIII) було виключено статтю 23, яка передбачала надання відповідних пільг та компенсацій для осіб, віднесених до категорії 4.

Відповідно до частини пятої статті 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як слідує з матеріалів справи, що 03.07.2018 позивач звернулася до відповідача із заявою, в якій просила визнати її особою, яка постраждала внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС та видати її посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії. До заяви позивач надала наступні документи: паспорт громадянина України МС 122942 на 3-ох аркушах; посвідчення В-П № 632668 на 1-му аркуші; висновок експерта на 1-му аркуші; акт МСЕК на 1-му аркуші; РНОКПП на 1-му аркуші; фото 3*4 2-шт. на 1-му аркуші (арк. справи 45-46).

За результатами розгляду зазначеної заяви, відповідач відповідним листом відмовив позивачу щодо видачі посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, мотивуючи тим, що інвалідність позивачу була встановлена у квітні 2016 року, а з 01.01.2015 м. Заліщики Тернопільської області, в якому вона постійно проживала, виключено із територій, що зазнавала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, а тому відповідач не мав правових підстав щодо видачі позивачу зазначеного посвідчення. Також у листі зазначено, що Законом № 76-VIII було виключено статтю 23, яка передбачала надання відповідних пільг та компенсацій для осіб, віднесених до категорії 4 (арк. справи 47).

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходить з того, що відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Преамбула Закону № 796-XII визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 9 Закону № 796-XII особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, є потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Пунктом 4 частини першої статті 11 Закону № 796-XII визначено, що до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років.

Для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, - категорія 4 (пункт 4 частини першої статті 14 Закону № 796-XII).

Як слідує з матеріалів справи, що позивачу ОСОБА_1 обласною державною адміністрацією 18.02.1998 було видано посвідчення (Категорія 4) серії В-П № 632668, як громадянці, яка постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіоекологічного контролю. Відповідно до зазначеного посвідчення позивач має право на пільги і компенсації, встановлені Законом № 796-XII (арк. справи 40).

Пунктом 6 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.01.1997 № 51 (далі Порядок № 51), який діяв на момент видачі зазначеного посвідчення, визначено, що громадянам, які постійно проживають або постійно працюють на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали у цій зоні не менше чотирьох років, і віднесеним до категорії 4, видаються посвідчення коричневого кольору, серія В.

Відповідно до статті 65 Закону № 796-XII учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України. Посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що посвідченням (Категорія 4) серії В-П № 172886 від 06.07.1993 підтверджується те, що позивач відповідно до пункту 4 частини першої статті 11 Закону № 796-XII належить до потерпілих від Чорнобильської катастрофи, як така, що за станом на 01.01.1993 проживала або постійно працювала на території зони посиленого радіоекологічного контролю не менше чотирьох років, тобто у місті Чорткові Тернопільської області.

Водночас, суд звертає увагу на те, що виключення законодавцем з 01.01.2015 з правового поля зони посиленого радіоекологічного контролю не позбавляє особу статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 4, оскільки наявність такого статусу пов'язана, зокрема, з фактом постійного проживання або постійної роботи чи постійного навчання на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови проживання або роботи чи постійного навчання станом на 01.01.1993 у цій зоні не менше чотирьох років, в той час як зона посиленого радіоекологічного контролю існувала до 01.01.2015.

Окрім того, Прикінцевими положеннями Закону № 76-VIII, також не було передбачено, що раніше видані посвідчення особи, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи 4 категорії, вважаються недійсними.

Закон № 796-XII, у редакції, чинній після 01.01.2015, передбачає надання особам, які потерпіли від Чорнобильської катастрофи 4 категорії, певних пільг та компенсацій незалежно від їх місця проживання. Зокрема, статті 51 та 56 Закону № 796-XII передбачають надання особам, які потерпіли від Чорнобильської катастрофи 4 категорії, додаткової пенсії та пільг щодо обчислення стажу роботи (служби).

Таким чином, на момент звернення із заявою про надання посвідчення потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії позивач мала статус потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи 4 категорії.

Згідно з частиною першою статті 12 Закону № 796-XII причинний зв'язок між захворюванням, пов'язаним з Чорнобильською катастрофою, частковою або повною втратою працездатності громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, і Чорнобильською катастрофою визнається встановленим (незалежно від наявності дозиметричних показників чи їх відсутності), якщо його підтверджено під час стаціонарного обстеження постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи уповноваженою медичною комісією не нижче обласного рівня або спеціалізованими медичними установами Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, які мають ліцензію центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони здоров'я.

Пунктом 1 частини першої статті 14 Закону № 796-XII визначено, що особи з інвалідністю з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи (статті 10, 11 і частина третя статті 12), щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, хворі внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу, - категорія 1

Відповідно до пункту 10 Порядку № 51 посвідчення видаються інвалідам із числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілим від Чорнобильської катастрофи, віднесеним до категорії 1, щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, - на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про встановлення інвалідності відповідної групи, пов'язаної з наслідками Чорнобильської катастрофи.

Рішення про видачу або відмову у видачі посвідчення приймається у місячний термін з дня надходження необхідних документів до органу, що видає посвідчення.

Інших вимог щодо надання документів Порядок № 51 не містить, а тому до заяви додаються копії документів для встановлення особи, зокрема, паспорт та довідка про присвоєння ідентифікаційного номера, копія виписки-довідки МСЕК із експертним висновком та посвідчення потерпілого 4 категорії.

Суд встановив, що позивач до заяви від 03.07.2018 надала наступні документи: паспорт громадянина України МС 122942 на 3-ох аркушах; посвідчення В-П № 632668 на 1-му аркуші; висновок експерта на 1-му аркуші; акт МСЕК на 1-му аркуші; РНОКПП на 1-му аркуші; фото 3*4 2-шт. на 1-му аркуші (арк. справи 45-46).

Як слідує з експертного висновку від 09.03.2016 № 7236, виданого Центральною міжвідомчою експертною комісією МОЗ та МНС України, що захворювання позивача повязане з впливом аварії на ЧАЕС (арк. справи 42).

Згідно довідки до акта огляду медико соціальною експертною комісією від 14.04.2016 позивачу визначено другу групу інвалідності. Причина інвалідності - "захворювання повязане з впливом аварії на ЧАЕС " (арк. справи 41).

Водночас, суд звертає увагу на те, що позивач проходила огляд в МСЕК після набрання чинності Законом № 76-VІІІ, однак, для вирішення питання про встановлення позивачу статусу потерпілого 1 категорії не має правового значення факт проходження позивачем огляду у МСЕК після 01.01.2015, оскільки, як встановлено судом, на момент проходження огляду МСЕК позивач мала статус потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи 4 категорії.

Пунктом 3 Порядку № 51 передбачено, що інвалідам з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілим від Чорнобильської катастрофи, щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, хворим внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу, віднесеним до категорії 1, видаються посвідчення синього кольору, серія А.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статей 9, 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Таким чином, суд дійшов висновку, що матеріали справи свідчать про наявність у позивача всіх юридичних підстав для встановлення статусу потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії та видачі посвідчення потерпілого 1 категорії, оскільки в статтях 14 та 65 Закону № 796-XII визначено, що до потерпілих внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії відносяться інваліди з числа потерпілих від Чорнобильської катастрофи, щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, а тому у відповідача були відсутні правові підстави для відмови позивачу у видачі посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 1.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та таким, що піддягають задоволенню.

Відповідно до частини другої статті 245 КАС України, яка визначає повноваження суду при вирішенні справи, суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії.

Статтею 6 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Христов проти України" (Khristov v. Ukraine, заява № 24465/04, рішення від 19.02.2009 року, п. 33) повторює, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенцію) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини").

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011 року в справі "Чуйкіна проти України" (CASE OF CHUYKINA v. UKRAINE, заява №28924/04) констатував: "50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов'язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom, пп. 2836, Series A № 18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (рішення у справах "Мултіплекс проти Хорватії" (Multiplex v. Croatia), заява № 58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 року, та "Кутіч проти Хорватії" (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, п. 25, ECHR 2002-II)".

З огляду на зазначене та з метою відновлення прав та інтересів позивача, за захистом яких вона звернулася до суду, та з метою дотримання судом гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений, виходячи з наведених вимог законодавства та вказаних рішень Європейського суду з прав людини, суд дійшов висновку про необхідність зобовязання відповідача прийняти рішення про встановлення позивачу статусу постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи, та видати посвідчення постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії.

Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, то на підставі абзацу другого частини пятої статті 139 КАС України судові витрати стягненню не підлягають на користь позивача.

Керуючись статтями 139, 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 (вул. Богуна, 44, м. Заліщики, Тернопільська область, 48600, РНОКПП НОМЕР_1) до Департаменту соціального захисту населення ОСОБА_1 обласної державної адміністрації (вул. Грушевського, 8, м. Тернопіль, 46021, ) про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити дії, - задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Департаменту соціального захисту населення ОСОБА_1 обласної державної адміністрації (вул. Грушевського, 8, м. Тернопіль, 46021, ) щодо відмови у видачі ОСОБА_2 (вул. Богуна, 44, м. Заліщики, Тернопільська область, 48600, РНОКПП НОМЕР_1) посвідчення постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії з числа потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Зобов'язати Департамент соціального захисту населення ОСОБА_1 обласної державної адміністрації (вул. Грушевського, 8, м. Тернопіль, 46021, ) прийняти рішення про встановлення ОСОБА_2 (вул. Богуна, 44, м. Заліщики, Тернопільська область, 48600, РНОКПП НОМЕР_1) статусу постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи, та видати посвідчення постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Львівського апеляційного адміністративного суду через ОСОБА_1 окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 27.09.2018.

Головуючий суддя Мірінович У.А.

копія вірна

Суддя Мірінович У.А.