Справа № 499/132/17-а
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2018-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

02 жовтня 2018 року

Київ

справа №499/132/17-а

адміністративне провадження №К/9901/16951/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Гімона М.М.,

суддів: Бучик А.Ю., Мороз Л.Л.,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Роздільнянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області на постанову Іванівського районного суду Одеської області від 19 травня 2017 року (головуючий суддя - Погорєлов І.В.) та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 11 липня 2017 року (головуючий суддя - Бітов А.І., судді: Лук'янчук О.В., Ступакова І.Г.) у адміністративній справі № 499/132/17-а за позовом ОСОБА_1 до Роздільнянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області (далі - Управління ПФУ) про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить визнати дії відповідача неправомірними та зобов'язати нарахувати та виплатити пенсію з 1 червня 2015 року по 30 квітня 2016 року.

В обґрунтування своїх вимог зазначила, що отримувала пенсію за віком відповідно до Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV) з 30 жовтня 2003 року, продовжує працювати та перебуває на посаді завідуючої Іванівської районної державної нотаріальної контори Одеської області. Однак, з 1 квітня 2015 року відповідно до Закону України від 2 березня 2015 року № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» виплату пенсії їй припинено. З 1 червня 2015 року скасовано норми, що передбачають право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу». Вважає, що дії відповідача щодо припинення виплати пенсії з 1 червня 2015 року по 30 квітня 2016 року є неправомірними.

Постановою Іванівського районного суду Одеської області від 19 травня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 11 липня 2017 року, визнано причини пропуску строку звернення до суду з позовом поважними, а позов задоволено. Визнано протиправними дії Управління ПФУ щодо припинення виплати ОСОБА_1 пенсії з 1 червня 2015 року по 30 квітня 2016 року. Зобов'язано Управління ПФУ нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію призначену відповідно до Закону № 1058-IV починаючи з 1 червня 2015 року по 30 квітня 2016 року.

Не погодившись з рішеннями судів попередніх інстанцій, Управління ПФУ подало касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, просить постанову суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що з 1 квітня 2015 року набули чинності норми Закону України № 213 від 2 березня 2015 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» яким внесено зміни до частини четвертої статті 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», відповідно до яких, зокрема, тимчасово у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року у період роботи особи (крім інвалідів І та ІІ груп, інвалідів ІІІ групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються.

У запереченні на касаційну скаргу, позивач, посилаючись на правильність висновків судів, просить відмовити в задоволенні касаційної скарги і залишити рішення судів попередніх інстанцій без змін.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Вирішуючи спір між сторонами, суди встановили, що ОСОБА_1 з 30 жовтня 2003 року перебуває на обліку в Управлінні ПФУ та отримує пенсію, відповідно до Закону № 1058-IV. Одночасно обіймає посаду завідувача Іванівської районної державної нотаріальної контори Одеської області.

Відповідно до Закону України «Про нотаріат» нотаріус - це уповноважена державою фізична особа, яка здійснює нотаріальну діяльність у державній нотаріальній конторі, державному нотаріальному архіві або незалежну професійну нотаріальну діяльність, зокрема посвідчує права і факти, що мають юридичне значення, та вчиняє інші нотаріальні дії, передбачені законом, із метою надання їм юридичної вірогідності. Вчинення нотаріальних дій в Україні покладається, зокрема, на нотаріусів, які працюють у державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси).

Згідно з пунктом 5 розділу II Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про нотаріат» державні нотаріуси в частині оплати праці та пенсійного забезпечення прирівнюються до державних службовців відповідних категорій. Стаж роботи державних нотаріусів у державних нотаріальних конторах зараховується до стажу державної служби. Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 3 травня 1994 року №283 до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів нотаріату.

У період з 1 квітня 2015 року по 30 квітня 2016 року Управління ПФУ припинило виплату пенсії позивачу з посиланням на положення Закону України від 2 березня 2015 року № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (далі - Закон № 213-VII).

Суд першої інстанції визнав такі дії пенсійного органу протиправними, мотивуючи своє рішення тим, що починаючи з 1 червня 2015 року, на позивача не поширюються встановлені частиною першою статті 47 Закону № 1058-IV обмеження щодо виплати пенсії, оскільки з 1 червня 2015 року особам, які підпадають під дію Закону України «Про державну службу», пенсія призначається відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Також суд вказав, що позивачем пропущений строк звернення до суду з поважних причин.

Апеляційний суд погодився з таким висновком суду першої інстанції та залишив його рішення без змін.

Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

1 квітня 2015 року набрав чинності Закон № 213-VIIІ, яким внесено зміни до статті 47 Закону № 1058-IV та визначено, що тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року: у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" ) на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України "Про статус народного депутата України", "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються.

Отже, з 1 квітня 2015 року призначені за Законом №1058-IV пенсії за віком не виплачуються, у разі роботи осіб на посадах, які дають право на призначення, зокрема, пенсій у порядку та на умовах, передбачених Законом України "Про державну службу".

Разом з тим, пунктом п'ятим Прикінцевих положень Закону № 213-VIIІ передбачено, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до вищезазначених законів.

Оскільки Закон №213-VIIІ не скасовано, його положення не визнано неконституційними, а до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, прийнято не було, то, відповідно, з вказаної дати скасовано норми пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються, зокрема, відповідно до Закону України "Про державну службу".

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій, що з 1 червня 2015 року особи, яким пенсії призначаються, зокрема, згідно з Законом України "Про державну службу", втратили право на пенсійне забезпечення відповідно до вказаного Закону, і з цієї дати їм повинна бути відновлена виплата пенсії, призначена відповідно до Закону №1058-IV.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 24 травня 2016 року у справі №333/6710/15-а.

Вирішуючи питання про наявність у позивача права на отримання пенсії, починаючи з 1 січня 2016 року колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що Законом № 911-VIII внесено зміни до частини першої статті 47 Закону № 1058-IV, абзаци другий і третій якої викладені в такій редакції: «Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року: особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються".

Отже, з 1 січня 2016 року призначені пенсії не виплачуються, у разі роботи осіб на посадах та на умовах, передбачених Законом України "Про державну службу".

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій, що позивач має право на відновлення виплати пенсії лише з 1 червня 2015 року по 31 грудня 2015 року.

Що ж стосується права позивача на відновлення виплати пенсії за віком за період з 1 січня 2016 року по 30 квітня 2016 року (згідно кінцевої дати заявлених вимог), то суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку, оскільки з 1 січня 2016 року виплата пенсії була обмежена Законом № 911-VIII.

З огляду на наведене, суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог за період з 1 січня 2016 року по 30 квітня 2016 року.

Відповідно до статті 351 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Оскільки обставини справи встановлені з достатньою повнотою, але судові рішення ухвалені з порушенням норм матеріального та процесуального права, вони підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення.

Керуючись статтями 345, 351, 356 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Роздільнянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області задовольнити частково.

Постанову Іванівського районного суду Одеської області від 19 травня 2017 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 11 липня 2017 року в частині позовних вимог щодо визнання протиправними дій Роздільнянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області щодо припинення виплати ОСОБА_1 пенсії з 1 січня 2016 року по 30 квітня 2016 року та зобов'язання нарахувати та виплатити пенсію призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 1 січня 2016 року по 30 квітня 2016 року - скасувати та ухвалити в цій частині нову про відмову в задоволенні позову.

В іншій частині постанову Іванівського районного суду Одеської області від 19 травня 2017 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 11 липня 2017 року у справі № 499/132/17-а залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

М.М. Гімон

Л.Л. Мороз

А.Ю. Бучик,

Судді Верховного Суду