Справа № 826/9822/18
Суддя: Шевченко Н.М.
Дата ухвалення: 2018-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

02 жовтня 2018 року № 826/9822/18

Окружний адміністративний суд м. Києва у складі: головуючого судді Шевченко Н.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадженні без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, у якому просить:

- визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві в частині відмови в призначенні пенсії на пільгових умовах ОСОБА_1 неправомірними;

- зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити ОСОБА_1 пенсію на пільгових умовах з 11.01.2018 за списком № 1.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 13.07.2018 відкрито спрощене провадження без виклику сторін (письмове провадження).

ОСОБА_1 в обгрунтування позовних вимог зазначає, що ним надані всі необхідні документи, які свідчать про наявність достатнього стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, який дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 1.

28.09.2018 від Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача наголосив на тому, що ПАТ «Шахта Бутівська-Донецька» не переміщена з окупованої території в населені пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі (на контрольну територію України), а також, відсутні дані персоніфікованого обліку, з огляду на що відсутні підстави для зарахування стажу до пільгового та для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 1. Зауважено, що у позивача відсутні первинні документи про підтвердження шкідливих умов праці на посаді працівника підземних робіт на гірничому підприємстві.

Дослідивши обставини справи та оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

Як убачається з матеріалів справи, у період з 03.05.1982 по 23.10.1985 року та з 06.06.1988 по 01.06.1991 позивач працював на підземних роботах з повним робочим днем на гірничому підприємстві ПАТ «Шахта Бутівська-Донецька».

ОСОБА_1 має статус внутрішньо переміщеної особи, що підтверджується довідкою № /30240 від 03.01.2018. (а. с. 11)

11.01.2018 позивач звернувся до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 та надав документи.

28.02.2018 Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві листом № 474/08 від 28.02.2018 повідомило ОСОБА_1, що йому відмовлено в призначенні пенсії за віком, оскільки ПАТ «Шахта Бутівська-Донецька» не переміщена з окупованої території в населені пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі (на контрольну територію України), а також, відсутні дані персоніфікованого обліку. (а. с. 7)

27.04.2018 Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві, правонаступником якого наразі є Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві, листом № 7348/14/Д-697 від 27.04.2018 надіслало позивачу повідомлення про відмову в призначенні пенсії, у якому зазначено, що відсутній стаж по Списку № 1 - 5 років. (а. с. 8-9)

Вважаючи дане рішення відповідача протиправним, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Суд, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 19 Конституції України органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003.

Згідно з п.2 Прикінцевих положень Закону, в редакції діючій на час виникнення спірних правовідносин, пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди:

1) особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Приписами ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

У свою чергу, в пунктах 1 та 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до п. 3 Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи.

Згідно з п. 20 Порядку № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Таким чином, аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Відповідно до наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості від 25.11.2014 № 841 «Про заходи стабілізації соціально - економічної ситуації у Донецькій та Луганській областях» наказано з 28.11.2014 припинити виробничу фінансово- господарську діяльність державних підприємств, установ, організацій та об'єднань, що належать до сфери управління Міненерговугілля та господарських товариств, щодо яких Міненерговугілля здійснює управління корпоративними правами держави, які знаходяться у зоні здійснення антитерористичної операції.

Керівникам підприємств відповідно до наказу № 841 від 25.11.2014 наказано до 28.11.2014 надати пропозиції щодо переміщення підприємств з населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження в населені пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 № 595 затверджено тимчасовий порядок фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремих підприємствам і організаціям Донецької та Луганської області, п. 11 якого передбачено, що установи, які переміщені на контрольну територію, відкривають рахунки в органах Казначейства за місцезнаходженням у порядку, встановленому законодавством.

Оскільки ПАТ «Шахта Бутівська-Донецька» не переміщена з окупованої території в населені пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі (на контрольну територію України), з огляду на що, на думку відповідача, відсутні підстави для зарахування позивачу стажу до пільгового та для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 1.

Таким чином, дана обставина стала причиною відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 1.

28.09.2018 від Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на запит суду надійшли копії документів, що додані до заяви ОСОБА_1 від 11.01.2018 про призначення пенсії на пільгових умовах за списком № 1.

Так, позивачем до заяви про призначення пенсії на пільгових умовах за списком № 1 додано копії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № /30240 від 03.01.2018, трудової книжки від 28.09.1976, трудової книжки від 22.11.1985, трудової книжки АТ-VII № 46974424 від 10.10.1997, військового квитка НУ № 80879925, довідку № 1/7-23 від 15.11.2017, довідки про підтвердження наявного трудового стажу ПАТ «Шахта Бутівка-Донецька» № 1/7-229 від 15.11.2017, довідки від 13.08.2002, довідку по виходам від 15.11.2017.

Приписами ст. 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд вважає, що посилання відповідача, як на підставу для відмови в призначенні пенсії на постанову Кабінету Міністрів України № 595 від 07.11.2014 є безпідставними, оскільки цією постановою затверджено Тимчасовий порядок фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, згідно п. 1 якого, цей Порядок визначає процедуру фінансування бюджетних установ, надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям, здійснення соціальних виплат населенню Донецької та Луганської областей.

Тобто, даний підзаконний акт не вирішує питання безпосереднього функціонування підприємств та організацій, які знаходяться на території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження та, відповідно, не встановлюють прямої заборони приймати документи, які ними видані до окупації відповідної території України.

Суд враховує, що надані позивачем довідки за формою та змістом відповідають вимогам законодавства, містять обов'язкові реквізити та ідентифікатори, також містять штамп підприємства та печатку, підписані уповноваженими особами, а тому мали бути прийняті територіальним органом Пенсійного фонду при вирішенні питання про наявність підстав для призначення пенсії позивачу на пільгових умовах за списком № 1.

Посилання відповідача на неможливість перевірити достовірність виданих підприємством довідок через неперереєстрацію підприємства на території підконтрольній українській владі, суд також до уваги не приймає, оскільки, дані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача права на отримання пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 1 при наявності у нього необхідного загального і спеціального стажу та документів, з яких орган пенсійного фонду має змогу отримати необхідні дані для обрахунку такого стажу.

Факт знаходження підприємств на тимчасово окупованій території України та неможливість проведення відповідачем перевірки наданих позивачем додаткових документів, на думку суду, не може позбавляти права позивача на отримання пенсії, оскільки з Загальної Декларації прав людини, п. 4 ч. 1 Європейської Соціальної хартії випливає, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

У рішенні від 08.07.2004 у справі «Ілашку та інші проти Молдови та Росії», Європейський суд з прав людини, задовольняючи позов до Молдови, визнав, що Уряд Молдови, який є єдиним законним Урядом Республіки Молдова за міжнародним правом, не здійснював влади над частиною своєї території, яка перебуває під ефективним контролем «Молдавської Республіки Придністров'я». Однак, навіть за відсутності ефективного контролю над Придністровським регіоном, Молдова все ж таки має позитивне зобов'язання за ст. 1 Конвенції вжити заходів, у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права, для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

Ураховуючи, що рішення Європейського суду з прав людини є джерелом права та обов'язковими для виконання Україною, суди при розгляді справ зобов'язані враховувати практику, у тому числі і рішення в справах «Пічкур проти України», «Ілашку та інші проти Молдови та Росії» як джерело права відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Неприпустимість визнання деяких документів, які були видані на території, неконтрольованій законною владою, недійсними та такими, що не набули законної сили, підтверджується практикою Європейського суду з прав людини, яка викладена в рішенні у справі «Лоізіду проти Туреччини».

Європейський Суд з прав людини дійшов такого висновку: «Суд відмічає, що за наявності фактично існуючих незаконних утворень на території неконтрольованій законною владою міжнародне право визнає законність деяких юридичних домовленостей та дій, наприклад, реєстрація народження, смерті або шлюбу, наслідки яких можуть бути проігноровані лише на шкоду жителям тієї чи іншої території».

Суд вважає, що позивач не може бути позбавлений свого права на призначення пенсії через неможливість перевірки достовірності пільгового характеру роботи, у зв'язку з знаходженням підприємств на території, непідконтрольній українській владі та неперереєстрації його на території підконтрольній українській владі, що і стало підставою для відмови позивачу в призначенні пенсії на пільгових умовах, у зв'язку з чим, позовні вимоги про визнання дій Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві в частині відмови в призначенні пенсії ОСОБА_1 за віком на пільгових умовах за списком № 1 неправомірними підлягають задоволенню.

Проте, стосовно позовної вимоги про зобов'язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити ОСОБА_1 пенсію на пільгових умовах з 11.01.2018 за списком № 1, суд враховує наступне.

У випадку, коли закон встановлює повноваження суб'єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов'язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію.

У разі, коли ж суб'єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення), з урахуванням встановлених судом обставин.

Важливо розуміти, що дискреційні повноваження - це, насамперед, сукупність прав та обов'язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Під дискреційними повноваженнями суд розуміє сукупність прав та обов'язків, закріплених у встановленому законодавством порядку за органом виконавчої влади, які він застосовує на власний розсуд. Наділивши орган виконавчої влади дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу певну свободу розсуду при прийнятті рішення.

Таким чином, суд не наділений повноваженнями підміняти собою суб'єкт владних повноважень при прийнятті певного рішення та не може втручатись у дискреційні повноваження такого суб'єкта.

Втручання суду в повноваження суб'єкта публічної влади можливе лише тоді, якщо судом буде встановлено, що в адміністративній процедурі фізична (юридична) особа виконала всі приписи законодавства, а суб'єкт владних повноважень у відповідь необґрунтовано й незаконно не вчинив належну дію чи не ухвалив необхідне рішення.

Оскільки прийняття рішення про призначення пенсії на пільгових умовах є дискреційним обов'язком органів Пенсійного фонду, та ураховуючи ту обставину, що відповідач відмовив у задоволенні заяви позивача лише з тієї підстави, що підприємство не перереєстровано на контрольованій території, та не розглядав наявність/відсутність інших підстав для призначення пенсії позивачу на пільгових умовах, суд позбавлений можливості встановити чи виконав позивач всі приписи законодавства для його прийняття та чи має позивач необхідний для призначення пенсії стаж.

За таких обставин вимога позивача про зобов'язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити пенсію на пільгових умовах з 11.01.2018 за списком № 1 є втручанням у дискреційні повноваження пенсійного органу та не підлягає задоволенню.

У свою чергу, приписи ч. 2 ст. 5 КАС України передбачають, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень, з огляду на що, суд вважає за необхідне для повного захисту прав позивача зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повторно розглянути заяву від 11.01.2018 та додані до неї документи ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 1.

Приписи ч. 2 ст. 77 КАС України визначають, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, ураховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору. (ч. 3 ст. 139 КАС України)

Отже, у даному випадку суд вважає, що судові витрати у частині задоволених позовних вимог підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень.

Керуючись статтями 5, 77, 90, 139, 241 - 246, 255, 263, 293, 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, АДРЕСА_1, 02068) до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, м. Київ, 04053) про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві в частині відмови в призначенні пенсії ОСОБА_1 за віком на пільгових умовах за списком № 1 неправомірними.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повторно розглянути заяву від 11.01.2018 та додані до неї документи ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 1

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, АДРЕСА_1, 02068) судові витрати за сплату судового збору в загальному розмірі 704, 80 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду у м. Києві (, вул. Бульварно - Кудрявська, 16, м. Київ, 04053).

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене за правилами, встановленими ст. ст. 293 -297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно.

Суддя Н.М. Шевченко