Справа № 826/2404/17
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2018-08-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

23 серпня 2018 року № 826/2404/17

Окружний адміністративний суд міста Києва в складі головуючого судді Качура І.А. розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції у м. Києві, Дарницького районного управління ГУ НП у м. Києві, Головного управління МВС у м. Києві, про визнання протиправним наказу, поновлення на роботі, виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зарахування трудового стажу,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_2 з позовом до Головного управління Національної поліції у м. Києві, Дарницького районного управління ГУ НП у м. Києві, Головного управління МВС у м. Києві, у якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просить суд:

- визнати протиправним Наказ Головною управління МВС України в місті Києві від 06.11.2015 р. №1008/о/с в частині звільнення ОСОБА_2 з 06.11.2015 р. з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил України ( з постановкою на військовий облік);

- поновити ОСОБА_2 на посаді дільничного офіцера поліції Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві;

- зобов'язати Головне управління Національної поліції м. Києві виплатити ОСОБА_2 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 06.11.2015 року до дня поновлення на роботі;

- зарахувати ОСОБА_2 до стажу служби в поліції службу в органах внутрішніх справ України і весь час вимушеного прогулу до поновлення його на службі в поліції;

- зарахувати ОСОБА_2 до стажу вислуги років для присвоєння (отримання) чергових спеціальних звань поліції також строк вислуги в наявному спеціальному званні до та після видання незаконного Наказу Головного управління МВС України в м. Києві від 06.11.2015 р. №1008/о/с в частині звільнення ОСОБА_2 з 06.11.2015 р. в запас Збройних Сил України;

- допустити негайне виконання постанови суду в частині поновлення ОСОБА_2 на посаді дільничного офіцера поліції Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві.

Враховуючи заяву позивача про збільшення позовних вимог та дослідивши матеріали справи судом було залучено у якості співвідповідача у справі - Головне управління МВС у м. Києві.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що його було протиправно звільнено з посади у порядку скорочення штату, відтак таке звільнення вважає протиправним. Просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив з підстав викладених у письмових запереченнях проти позову.

З урахуванням положень частини третьої статті 194 КАС України, (в редакції від 13.07.2017р.), суд дійшов висновку про доцільність розгляду справи в порядку письмового провадження на підставі наявних матеріалів справи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_2 з 23.01.2012 р. перебував на службі в органах внутрішніх справ, остання посада, яку він обіймав - дільничний інспектор міліції відділу дільничних інспекторів міліції Дарницького РУ ГУ МВС України в м. Києві.

Позивач мас спеціальне звання старший лейтенант міліції (М-174453). яке відповідно до пункту 2 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 № 114. належить до середнього начальницького складу.

Наказом Головного управління МВС України в м. Києві від 06.11.2015 р. № 1008 о/с позивача звільнено з 06.11.2015 з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил України (з постановкою на військовий облік).

Позивач вважає оскаржуваний наказ таким, що порушує його законні права та інтереси, а тому звернувся до суду.

Вирішуючи спір по суті, суд виходив з наступного.

Відповідно до підпункту "г" пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року №114 (далі по тексту - Положення про проходження служби), визначено, що особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

За таких підстав, досліджуючи правомірність звільнення позивача, суду належить встановити факт скорочення штатів та відсутність можливості подальшого використання позивача на службі.

Суд встановив, що постановою Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2015 року №730 "Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ" утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Національної поліції та ліквідовано як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства внутрішніх справ, у тому числі Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві та Подільське районне управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві, і створено новий орган - Головне управління Національної поліції в Київській області.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 листопада 2015 року №1388 "Про організаційно штатні питання" вирішено вважати такими, що втратили чинність, штати органів, підрозділів, закладів, установ та підприємств згідно з відповідним переліком змін у штатах, у тому числі скорочуються всі посади Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві.

Таким чином, у межах спірних правовідносин встановлено скорочення штатів у зв'язку із ліквідацією територіальних органів Міністерства внутрішніх справ.

Пунктами 8, 9, 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Указані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

З наведених норм Закону України "Про Національну поліцію" слідує, що з дня його опублікування всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів; тобто, передбачено особливий порядок попередження про звільнення, відмінний від того, що встановлений Кодексом законів про працю України.

При цьому Закон України "Про Національну поліцію" прямо передбачив право вказаних вище осіб, попереджених про можливе майбутнє вивільнення, бути прийнятими на службу до поліції на запропоновані посади шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції; звільненню підлягають виключно ті працівники міліції, які після пропонування нових посад відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції на запропоновані посади.

Враховуючи, що Закон України "Про Національну поліцію" від 02 липня 2015 року №580-VIІI опублікований 06 серпня 2015 року в газеті "Голос України", відповідно 3-х місячний термін з дня опублікування закінчився 06 листопада 2015 року.

Таким чином, вищезазначені норми Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про національну поліцію" та Положення, на які йдеться посилання у спірному наказі, містять три підстави для звільнення особи зі служби через скорочення штатів, а саме: при відмові працівника міліції від проходження служби в поліції; не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення; при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Отже, при вирішенні питання щодо звільнення за скороченням штату, начальник органу прямо зобов'язаний розглянути можливість подальшого використання на службі особи, що звільняється.

Наявні у справі докази підтверджують, що ОСОБА_2, виявивши бажання проходити службу в органах Національної поліції, подав до ГУ МВС рапорт від 03 листопада 2015 року, в якому просив прийняти (перевести) його на службу до Національної поліції.

При цьому суд зазначає, що неотримання відповідачем рапорту ОСОБА_2 про прийняття на службу в поліцію не свідчить про відсутність такого бажання, оскільки за приписами Закону України "Про Національну поліцію" передбачається саме наявність бажання працівника проходити службу в поліції, при цьому не встановлено обов'язкової форми звернення при висловлюванні бажання про прийняття на службу до поліції.

Разом з тим, суд звертає увагу, що відповідачем не надано доказів, які б підтверджували, що ОСОБА_2 відмовився від проходження служби в поліції та/або не міг бути прийнятий на службу до поліції, зокрема через невідповідність вимогам, що ставляться до поліцейського.

Таким чином, суд вважає, що відсутність відмови від проходження служби в поліції є достатньою підставою вважати, що позивач висловив бажання проходити службу в поліції.

Суд звертає увагу, що відповідач не надав суду доказів, які б підтверджували, що ОСОБА_2 пропонувались будь-які посади в новостворених органах поліції та, що він не може бути прийнятий на службу до поліції, зокрема через невідповідність вимогам, що ставляться до поліцейського.

Наведене вказує, що відповідач не довів відсутність можливості подальшого використання позивача на службі, та, відповідно, наявності підстав для звільнення на підставі підпункту "г" пункту 64 Положення про проходження служби.

Враховуючи викладене, суд вважає звільнення ОСОБА_2 незаконним та приходить до висновку про скасування наказу ГУ МВС від 06 листопада 2015 року №1008 о/с "Щодо особового складу" в частині його звільнення і про задоволення позовних вимог у цій частині.

В частині позовних вимог щодо поновлення ОСОБА_2, на посаді дільничного офіцера поліції Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві та виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд звертає увагу на наступне.

Як визначає пункт 24 Положення про проходження служби, у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов'язків, але не більш як за один рік.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов висновку про те, що позивач обрав не належний спосіб захисту своїх прав та врахувавши норми з метою повного захисту прав позивача, порушене право позивача підлягає захисту шляхом поновлення позивача на посаді дільничного інспектора міліції відділу дільничних інспекторів міліції Дарницького районного управління з 06.11.2015 року з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.

Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати.

Так, відповідно до пункту 2 Порядку №100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Пунктом 8 Порядку №100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 14 січня 2014 року №21-395а13.

Крім того, слід врахувати, що за період вимушеного прогулу позивач був зареєстрований, як безробітний в Дніпровському РЦЗ в місті Києві з 27 листопада 2015 року та отримував дохід у період з 27.11.2015 року по 07.11.2016 року на загальну суму 16 374,25 грн., що підтверджується довідкою Державного центру зайнятості Дніпровського РЦЗ в місті Києві від 12.06.2017 року №1172.

Разом з тим суд зазначає, що сторонами не надано довідку про середній заробіток про середньомісячне та середньоденне грошове забезпечення на попередньому місці роботи, які унеможливлюють встановлення судом дійсного розміру середньоденної заробітної плати позивача як розрахункової величини для визначення розміру грошового забезпечення за час вимушеного прогулу позивача, беручи до уваги встановлені КАС України строки розгляду справ, суд, керуючись положеннями ч. 2 ст. 11 КАС України, вважає за необхідне забезпечити поновлення прав позивача шляхом стягнення на користь позивача суму грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, з 06.11.2015 по 06.12.2016 року (тобто не більш ніж за один рік) без зазначення конкретної суми та з урахуванням виплачених коштів Державним центром зайнятості Дніпровського РЦЗ в місті Києві.

Стосовно позовних вимог щодо зарахування ОСОБА_2 до стажу служби в поліції службу в органах внутрішніх справ України і весь час вимушеного прогулу до поновлення його на службі в поліції та зарахування ОСОБА_2 до стажу вислуги років для присвоєння (отримання) чергових спеціальних звань поліції також строк вислуги в наявному спеціальному званні до та після видання незаконного Наказу Головного управління МВС України в м. Кінві від 06.11.2015 р. №1008/о/с в частині звільнення ОСОБА_2 з 06.11.2015 р. в запас Збройних Сил України, слід зазначити, що останні не підлягають задоволенню оскільки, позивача не наразі не прийнято на службу до поліції, відтак відповідачем не порушено право позивача щодо можливості зарахування стажу в органах внутрішніх справ. Дана вимога є вимогою на майбутнє та не підлягає задоволенню.

Беручи до уваги викладене вище, суд приходить до висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог.

У відповідності до частини 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

На час подання адміністративного позову, позивач був звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2011 №3674-VI.

Сторонами не надано доказів понесення судових витрат, відтак судові витрати присудженню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 77, 243 - 246, ст. 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

2. Визнати протиправним Наказ Головного управління МВС України в місті Києві від 06.11.2015 р. №1008/о/с в частині звільнення ОСОБА_2 з 06.11.2015 р. з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил України ( з постановкою на військовий облік).

3. Поновити ОСОБА_2 на посаді дільничного інспектора міліції відділу дільничних інспекторів міліції Дарницького районного управління та виплатити позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу з 06.11.2015 по 06.12.2016 року (тобто не більш ніж за один рік) без зазначення конкретної суми та з урахуванням виплачених коштів Державним центром зайнятості Дніпровського РЦЗ в місті Києві.

4. У задоволені інших позовних вимог - відмовити.

5. Допустити негайне виконання постанови суду в частині поновлення ОСОБА_2 на посаді дільничного інспектора міліції відділу дільничних інспекторів міліції Дарницького районного управління.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Відповідно до п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII "Перехідні положення" КАС України в редакції Закону № 2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя І.А. Качур