Справа № 0240/2499/18-а
Суддя: Комар Павло Анатолійович
Дата ухвалення: 2018-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

20 вересня 2018 р. Справа № 0240/2499/18-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Комара П.А.,

за участю:

секретаря судового засідання: Шалагінової М.С.

позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: Качурішин О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до: Лівобережного міжрайонного центру зайнятості (вул. Привокзальна, 28, м. Вінниця, 21001)

про: визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:
До Вінницького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Лівобережного міжрайонного центру зайнятості про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

В обґрунтування позовний вимог зазначено, що ОСОБА_1 працювала у Подільському управлінні капітального будівництва Міністерства оборони України та з серпня 2014 року звільнена з роботи. З 09 вересня 2014 року по 05 червня 2015 року була зареєстрована у Лівобережному міжрайонному центрі зайнятості м. Вінниці, де надано статус безробітної та призначено допомогу по безробіттю.

30 травня 2018 року позивач звернулась до Лівобережного міжрайонного центру зайнятості з проханням надати інформацію про розмір призначеної допомоги по безробіттю та про розмір виплаченої допомоги по безробіттю за період з 09.09.2014 по 05.06.2015. Також запитала інформацію, чи був врахований розмір заробітної плати при призначенні допомоги по безробіттю, та яка середня заробітна плата (дохід) була взята за основу.

Листом від 11 червня 2018 року Лівобережного міжрайонного центру зайнятості позивачу надано інформацію про те, що відразу після отримання нею статусу безробітної 02 вересня 2014 у базі ЄІАС (.NET) по персональній справі сформувався запит до Пенсійного Фонду України ( далі - ПФУ) щодо отримання доходів та сплати страхових внесків за період з 01 січня 2011 року по місяць страхового випадку. 03 вересня 2014 року згідно протоколу №7 обміну даними з ПФУ отримано відповідь у файлі, у якому не відображено сплату ЄСВ з січня 2014 року по вересень 2014 року за останнім місцем роботи.

А тому при обчислені та призначені соціальної допомоги по безробіттю не було враховано сплату Єдиного соціального внеску, у зв`язку з несплатою його роботодавцем - Подільським УКБ МО України до 2014 року включно. Як наслідок, сума соціальної допомоги нарахована в меншому розмірі.

На переконання ОСОБА_1 , такі дії Лівобережного міжрайонного центру зайнятості є неправомірними та суперечать Конституції та іншим законам України, порушують її права. Враховуючи зазначене позивач звернулася до суду з позовом в якому просить:

- Визнати протиправними дії Лівобережного міжрайонного центру зайнятості;

- Зобов`язати Лівобережний міжрайонний центр зайнятості нарахувати та виплатити ОСОБА_1 соціальну допомогу по безробіттю за період з 09.09.2014 по 05.06.2015, враховуючи при обрахунку суму сплачених страхових внесків, з урахуванням раніше виплачених сум.

Ухвалою суду від 29.08.2018 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження із повідомленням учасників справи. Крім того, судом поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду.

У строк встановлений судом відповідач відзив не подав.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила задовольнити у повному обсязі.

Представник позивача заперечив щодо задоволення адміністративного позову.

Заслухавши пояснення учасників справи та дослідивши матеріали адміністративної справи, суд встановив наситупне.

ОСОБА_1 працювала у Подільському управлінні капітального будівництва Міністерства оборони України та з серпня 2014 року звільнена з роботи.

02.09.2014 позивач звернулася до центру зайнятості з метою пошуку роботи. У зв`язку із чим відповідачем 02.09.2014 в базі ЄІАС по персональній справі автоматично сформувався запит до ПФУ щодо отримання доходів та сплати страхових внесків за період з 01.01.2014 по місяць страхового випадку.

03.09.2014 згідно з протоколом №7 обміну даними із ПФУ отримано відповідь згідно якої не відображено сплату ЄСВ з січня 2014 року по вересень 2014 року за останнім місцем роботи.

Згідно отриманих даних центром зайнятості 09.09.2014 прийнято рішення про призначення ОСОБА_1 допомоги по безробіттю без урахування страхового стажу за попереднім місцем роботи.

Не погоджуючись із такими діями відповідача позивач звернулася до суду.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд зазначає наступне.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (далі - Закон №1533-ІІІ).

Процедуру, умови надання допомоги по безробіттю визначено Порядком надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності, затвердженої Наказом Міністерства соціальної політики України від 15.06.2015 року № 613.

Відповідно до ч. 1 статті 22 Закону №1533-ІІІ право на допомогу по безробіттю залежно від страхового стажу мають застраховані особи, визнані в установленому порядку безробітними, страховий стаж яких протягом 12 місяців, що передували реєстрації особи як безробітної, становить не менше ніж шість місяців за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Частиною 2 ст. 22 Закону №1533-ІІІ передбачено, що застраховані особи, визнані в установленому порядку безробітними, які протягом 12 місяців, що передували реєстрації особи як безробітної, за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування мають страховий стаж менше шести місяців або звільнені з останнього місця роботи з підстав, передбачених статтею 37, пунктами 3, 4, 7 і 8 статті 40, статтями 41 і 45 Кодексу законів про працю України, а також з аналогічних підстав, визначених іншими законами, особи, зазначені у частині другій статті 6 цього Закону, особи, зазначені в абзаці третьому частини четвертої статті 7 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб", мають право на допомогу по безробіттю у мінімальному розмірі.

Згідно із ч.1 ст. 23 Закону №1533-ІІІ, застрахованим особам, зазначеним у частині першій статті 22 цього Закону, розмір допомоги по безробіттю визначається у відсотках до їх середньої заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого Кабінетом Міністрів України, залежно від страхового стажу, але не менше ніж мінімальний розмір допомоги по безробіттю, встановлений правлінням Фонду для цієї категорії осіб: до 2 років - 50 відсотків; від 2 до 6 років - 55 відсотків; від 6 до 10 років - 60 відсотків; та понад 10 років - 70 відсотків.

Допомога по безробіттю виплачується залежно від тривалості безробіття у відсотках до визначеного розміру: перші 90 календарних днів - 100 відсотків; протягом наступних 90 календарних днів - 80 відсотків; у подальшому - 70 відсотків.

За приписами ч. 1 ст.21 Закону №1533-ІІІ, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала страхуванню на випадок безробіття та за який щомісяця сплачено нею та роботодавцем страхові внески в сумі не менш як мінімальний страховий внесок, крім випадків, передбачених абзацом другим цієї частини.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Відповідно до пункту 6 частини другої статті 6 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний пред`являти на вимогу застрахованої особи, на користь якої він сплачує єдиний внесок, повідомлення про взяття на облік як платника єдиного внеску та надавати інформацію про сплату єдиного внеску, в тому числі у письмовій формі.

З цим правом кореспондується обов`язок такого платника своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок (пункт 1 частини другої статті 6 Закону № 2464-VI), який підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника (частина дванадцята статті 9 Закону № 2464-V).

Як передбачено частинами сьомою, восьмою, десятою, одинадцятою статті 9 Закону № 2464-V єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку. Платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця. При цьому платники, зазначені у пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону, під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум зобов`язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі). Винятком є випадки, якщо внесок, нарахований на ці виплати, вже сплачений у строки, встановлені абзацом першим цієї частини, або за результатами звірення платника з органом доходів і зборів за платником визнана переплата єдиного внеску, сума якої перевищує суму внеску, що підлягає сплаті, або дорівнює їй. Кошти перераховуються одночасно з отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення), у тому числі в безготівковій чи натуральній формі. При цьому фактичним отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення) вважається отримання відповідних сум готівкою, зарахування на рахунок одержувача, перерахування за дорученням одержувача на будь-які цілі, отримання товарів (послуг) або будь-яких інших матеріальних цінностей у рахунок зазначених виплат, фактичне здійснення з таких виплат відрахувань згідно із законодавством або виконавчими документами чи будь-яких інших відрахувань. Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначеним законам України, порушують її права. Враховуючи зазначене звернулася до суду з позовом в якому просить суд:

Крім того, згідно із частиною шостою статті 25 Закону № 2464-V за рахунок сум, що надходять від платника єдиного внеску або від державної виконавчої служби, погашаються суми недоїмки, штрафних санкцій та пені у порядку календарної черговості їх виникнення. У разі якщо платник має несплачену суму недоїмки, штрафів та пені, сплачені ним суми єдиного внеску зараховуються в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.

Згідно з пунктами 1, 9 розділу II Порядку № 613 допомога по безробіттю призначається центрами зайнятості з восьмого дня після реєстрації безробітного за його особистою заявою за формою, наведеною в додатку 1 до цього Порядку. Розмір допомоги по безробіттю визначається на підставі відомостей Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування залежно від страхового стажу, заробітної плати (доходу), а також довідок про грошове забезпечення, виданих особі військовими комісаріатами, де така особа перебувала на обліку, військовими частинами, органами, де особа проходила службу. Якщо на восьмий день з дати реєстрації безробітного, що є застрахованою особою, відсутні дані в повному обсязі для обчислення страхового стажу та середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), допомога по безробіттю призначається в мінімальному розмірі, який встановлюється правлінням Фонду. Після надходження уточнених даних про застраховану особу з Державного реєстру, для військовослужбовців - після подання особою документів з військового комісаріату, де така особа перебувала на обліку, військової частини або органів, де проходила службу, здійснюється перерахунок виплати допомоги по безробіттю з дня її призначення. У разі припинення реєстрації безробітного перерахунок може здійснюватися за заявою особи або за рішенням суду.

Відповідно до пункту 3 розділу ІІ Положення № 10-1 дані до реєстру застрахованих осіб, зміни та уточнення до них вносяться на підставі, зокрема, звітності, що подається страхувальниками до органів доходів і зборів та передається до Пенсійного фонду України в порядку міжвідомчого обміну інформацією.

Як вбачається із матеріалів справи, спір між сторонами виник з підстав виплати їй допомоги по безробіттю за період з 09.09.2014 по 05.06.2015 без врахування при обрахунку суми сплачених страхових внесків за попереднім місцем роботи.

Як видно із матеріалів справи, позивачу за період роботи з лютого по липень 2014 року включно була нарахована та виплачена заробітна плата, що підтверджується довідкою Подільського управління капітального будівництва Міністерства Оборони України №69/ДУ-18 від 26.02.2018 (а.с. 22).

При цьому, відсутність за даними системи персоніфікованого обліку відомостей про сплату страхових внесків обумовлена тим, що у Подільського управління капітального будівництва була наявна заборгованість по сплаті страхових внесків, тому зарахування поточних платежів відбувалося в червні 2017 в рахунок погашення заборгованості, яка виникла у 2014 році.

Системний аналіз вказаних вище нормативно-правових актів дає підстави дійти висновку про те, що до страхового стажу зараховується період (строк), протягом якого особа підлягає страхуванню на випадок безробіття та за який щомісяця роботодавцем сплачені страхові внески. При цьому, на думку суду, виходячи із змісту наведених вище правових норм, порушення страхувальником вимог законодавства щодо порядку та строків сплати страхових внесків (у зв`язку із чим утворилася заборгованість зі сплати таких внесків) тягне негативні наслідки лише щодо самого страхувальника (зокрема, у вигляді сплати недоїмки, штрафних санкцій та пені, а у разі їх наявності - сплачені ним суми єдиного внеску зараховуються в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення) та не може мати негативних наслідків для застрахованої особи у вигляді не зарахування до страхового стажу періоду роботи, протягом якого такій особі нараховувалася заробітна плата, на яку у свою чергу нараховувалися страхові внески, проте не з вини застрахованої особи сплачені страхові внески зараховувалися в рахунок сплати заборгованих страхувальником сум недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.

Таким чином, оскільки з наявних у справі письмових доказів вбачається, що з лютого по липень 2014 року позивачу була нарахована та виплачена заробітна плата, на яку в свою чергу нараховувалися страхові внески, протягом періоду з лютого по липень 2014 року, тому у відповідача відсутні підстави не зараховувати до страхового стажу позивача період його роботи у вказаний період та не проводити перерахунок призначеної позивачу допомоги по безробіттю за період з 09.09.2014 по 06.06.2015 відповідно до частини першої статті 23 Закону № 1533-ІІІ.

З урахуванням зазначених вище обставин суд дійшов висновку, що позов в частині вимоги про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок і виплату позивачу допомоги по безробіттю за період з 09.09.2014 по 06.06.2015 відповідно до частини першої статті 23 Закону № 1533-ІІІ, з урахуванням виплачених сум підлягає задоволенню.

Визначаючись щодо вимоги ОСОБА_1 щодо визнання протиправними дій Лівобережного міжрайонного центру зайнятості, суд дійшов висновку, що в цій частині позов задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Як уже встановлено судом та не заперечувалося сторонами, ОСОБА_1 працювала у Подільському управлінні капітального будівництва Міністерства оборони України та з серпня 2014 року звільнена з роботи.

02.09.2014 позивач звернулася до центру зайнятості з метою пошуку роботи. У зв`язку із чим відповідачем 02.09.2014 в базі ЄІАС по персональній справі автоматично сформувався запит до ПФУ щодо отримання доходів та сплати страхових внесків за період з 01.01.2014 по місяць страхового випадку.

03.09.2014 згідно з протоколом №7 обміну даними із ПФУ отримано відповідь згідно якої не відображено сплату ЄСВ з січня 2014 року по вересень 2014 року за останнім місцем роботи.

Згідно отриманих даних центром зайнятості 09.09.2014 прийнято рішення про призначення ОСОБА_1 допомоги по безробіттю без урахування страхового стажу за попереднім місцем роботи.

В ході судового розгляду справи судом встановлено, що Подільським управлінням капітального будівництва Міністерства оборони України ЄСВ за позивача сплачено лише в червні 2017 року.

З викладеного вище слідує, що на момент прийняття відповідачем рішення про призначення ОСОБА_1 допомоги по безробіття за період з 09.09.2014 по 06.06.2015 у Лівобережного центру зайнятості не було інформації щодо сплати позивачем внесків за період з 01.01.2014 року. Крім того, таку сплату проведено роботодавцем позивача лише в червні 2017.

Відтак на момент призначення та виплати допомоги ОСОБА_1 відповідач діяв у відповідності до вимог чинного законодавства України, а тому відсутні підстави для визнання дій відповідача протиправними щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 допомоги по безробіттю без врахування сум сплачених страхових внесків.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову.

Відповідно до частини 1 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Так, згідно з частиною 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов задовольнити частково.

Зобов`язати Лівобережний міжрайонний центр зайнятості (вул. Привокзальна, 28, м. Вінниця, 21001, ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ід. номер НОМЕР_1 ) соціальну допомогу по безробіттю за період з 09.09.2014 по 05.06.2015, враховуючи при обрахунку суму сплачених страхових внесків, з урахуванням раніше виплачених сум.

В решті вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 352, 40 грн. (триста п`ятдесят дві гривні сорок копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Лівобережного міжрайонного центру зайнятості.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Комар Павло Анатолійович