Справа № 420/1541/18
Суддя: Пронька В. В.
Дата ухвалення: 2018-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Дата документу 27.09.2018
ЄУ № 420/1541/18
Провадження №2-а/420/24/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2018 року Новопсковський районний суд Луганської області

у складі: головуючого судді Проньки В.В.

за участю секретаря судового засідання Колесник Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Новопсков справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора сектору реагування патрульної поліції Новопсковського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Луганській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 про визнання дій протиправними, скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Новопсковського районного суду Луганської області з адміністративним позовом до відповідача, в якому просить визнати дії інспектора СРПП Новопсковського ВП ГУНП в Луганській області ОСОБА_2 щодо притягнення його до адміністративної відповідальності противоправними; скасувати постанову серії НК №104020 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП, винесену 09.09.2018 інспектором СРПП Новопсковського ВП ГУНП в Луганській області ОСОБА_2, а справу закрити.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 09.09.2018 відповідачем було винесено постанову серії НК № 104020 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП у виді штрафу у розмірі 255,00 грн. за те, що він, керуючи транспортним засобом ВАЗ 21099, номерний знак НОМЕР_1, 09.09.2018 о 13 год. 00 хв. здійснив зупинку на виїзді з прилеглої території, здійснив зупинку на пішохідному переході, чим порушив п. 15.9 (г), п. 15.9 (и). Вказану постанову вважає незаконною та такою, що підлягає скасуванню, а дії відповідача протиправними, оскільки Правил дорожнього руху він не порушував. Зазначив, що 09.09.2018 ОСОБА_3 попросив негайно відвезти його тещу ОСОБА_4 до знайомого лікаря, який проживає ІНФОРМАЦІЯ_1. Він відвіз ОСОБА_4 за вказаною адресою, зїхав на прилеглу територію до буд.4 поближче до буд. 6, оскільки ОСОБА_4 пересувається за допомогою ціпка та їй важко ходити. При цьому, автомобіль не створював будь-яких перешкод іншим учасникам руху. Через декілька хвилин на проїзній частині дороги по вул. Українській в зоні дії пішохідного переходу, перекривши виїзд з прилеглої території буд. № 4, позаду його автомобіля зупинився автомобіль поліції. До нього підійшов невідомий чоловік у формі поліцейського, щось сказав і пішов. Через деякий час до нього підійшов відповідач, представився та потребував документи на автомобіль та водійське посвідчення і почав робити записи, можливо, складати постанову. При цьому, відповідач не розяснив права та обовязки, не заслухав його пояснення та клопотання. Його права відповідно до ст. 268 КУпАП відповідач намагався пояснити лише після завершення розгляду справи після вручення копії постанови. Внаслідок невиконання відповідачем своїх обовязків, він не зміг скористатися своїми конституційними правами. Під час виконання своїх обовязків відповідач ставився до нього зневажливо, безпідставно погрожував складанням постанови за ст. 126 КУпАП, його пояснення щодо стану пасажирки, що змусило його зробити вимушену зупинку, ігнорував. В порушення вимог Інструкції з оформленнями поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, постанова написана нерозбірливим почерком, місце проживання, місце роботи особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також посада, спеціальне звання та прізвище, імя, по-батькові поліцейського записані прописом, а не друкованими літерами; в постанові не вказана назва нормативно-правового акту, вимоги якої порушені. Зазначає, що до постанови не додано жодного доказу на підтвердження вчинення ним адміністративного правопорушення. Крім того, вважає, що інспектор не мав права виносити постанову на місці зупинки автомобіля, а повинен був це зробити за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення, тобто за місцезнаходженням Новопсковського ВП ГУНП в Луганській області.

Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 19.09.2018 відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду на 27.09.2018.

Позивач в судове засідання не зявився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду повідомлений належним чином, відзив на позов не надавав.

Неявка відповідача, який є суб'єктом владних повноважень, відповідно до вимог ст.205 КАС України не є перешкодою для розгляду справи, а тому суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача, враховуючи також те, що поважних причин неявки в судове засідання відповідачем не надано.

Таким чином, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у ній доказів.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до вимог п.1 ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як вбачається з матеріалів справи, 09 вересня 2018 року відповідачем інспектором сектору реагування патрульної поліції Новопсковського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Луганській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_2 відносно позивача було складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії НК № 104020, згідно якої на позивача було накладено адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, у виді штрафу у розмірі 255,00 грн. Зі змісту вказаної постанови вбачається, що позивач, керуючи транспортним засобом марки ВАЗ 21099, номерний знак НОМЕР_1, 09.09.2018 о 13 год. 00 хв. в смт. Новопсков по вул. Українській здійснив зупинку на виїзді з прилеглої території, здійснив зупинку на пішохідному переході, чим порушив вимоги п. 15.9 (г), п.15.9 (и) Правил дорожнього руху України.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.1 ст.8 Закону України «Про національну поліцію» поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до п.1 ст.247 КУпАП обов'язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обовязок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно п. 2 розділу IV Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 № 1395, (далі Інструкція) зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення повинен відповідати статті 283 КУпАП.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Разом з тим, як вбачається з положень ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Отже, одним із принципів, яким повинно відповідати рішення суб'єкта владних повноважень у публічно-правових відносинах щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, є принцип обґрунтованості.

Принцип обґрунтованості прийнятого рішення, тобто прийняття рішення з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії, вимагає від суб'єкта владних повноважень (в тому числі, при притягненні особи до адміністративної відповідальності) враховувати як обставини, на обов'язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Суб'єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих рішень, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення суб'єкта владних повноважень, в тому числі рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, повинно бути вмотивованим.

Посилання на належні та конкретні докази, які свідчать про вчинення особою адміністративного правопорушення, перелік яких визначено ст. 251 КУпАП, повинні міститися саме в постанові про адміністративне правопорушення.

В разі відсутності у постанові про адміністративне правопорушення посилань на докази вчинення особою адміністративного правопорушення (визначені статтею 251 КУпАП), які у відповідності до статті 252 цього Кодексу повинні бути оцінені відповідним органом (посадовою особою) виключно під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, надання таких доказів в подальшому виключатиме їх належність та допустимість з огляду на факт відсутності посилань на них у самій постанові.

Як вбачається з досліджених судом матеріалів справи, зокрема оскаржуваної постанови, остання не містить жодних посилань на будь-які фактичні дані, на підставі яких інспектор дійшов висновку про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

На підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, відповідачем до постанови про накладення адміністративного стягнення було долучено диск з відеофіксацією порушення, який не може бути врахований судом, оскільки в оскаржуваній постанові відсутні посилання на нього.

Крім того, відповідачем не зазначено, з яких первинних носіїв була виготовлена надана до суду відеофіксація події. Не містить таких відомостей щодо технічного засобуі оскаржувана постанова.

Таким чином, єдиним наданим відповідачем доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення є сама оскаржувана постанова по справі про адміністративне правопорушення, в якій зафіксовано порушення водієм Правил дорожнього руху.

Однак, суд вважає, що зазначена постанова є саме предметом спору між сторонами та не може розглядатися як доказ за відсутності інших доказів на підтвердження обставин, вказаних в оскаржуваній постанові.

Тобто, відповідачем під час розгляду справи про адміністративне правопорушення не були встановлені та досліджені належні і допустимі докази на підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Таким чином, всупереч вищенаведеним нормам, суб'єктом владних повноважень жодного доказу в обґрунтування законності винесеної ним постанови та накладення на позивача штрафу, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 122 КУпАП, не було в наявності та не долучено до оскаржуваної постанови і матеріалів справи.

При цьому, суд також зазначає, що позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, диспозиція якої передбачає відповідальність, зокрема, за порушення прави зупинки.

Відповідно до п. 15.9 (г), 15.9 (и) Правил дорожнього руху, зупинка забороняється: на перехрестях та ближче 10 м від краю перехрещуваної проїзної частини за відсутності на них пішохідного переходу, за винятком зупинки для надання переваги в русі та зупинки проти бокового проїзду на Т-подібних перехрестях, де є суцільна лінія розмітки або розділювальна смуга; ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду.

Позивач вказує на безпідставність накладення на нього адміністративного стягнення, оскільки він здійснив вимушену зупинку біля будинку № 4 перпендикулярно до дороги по вул. Українська на відстані від краю проїзної частини дороги, при цьому не створював жодних перешкод іншим учасникам дорожнього руху. Зазначені пояснення жодним чином не були спростовані відповідачем.

Крім того, суд зазначає, що належним доказом доведення даного правопорушення, виходячи з його природи, є замір відстані на місці вчинення правопорушення під час його вчинення, що і підтверджувало б факт зупинки автомобіля в забороненому місці. Проте, в судовому засіданні встановлено, що будь-які вимірювання такої відстані інспектором не проводились взагалі.

Таким чином, судом не може бути надано правової оцінки зазначеним у постанові обставинам справи, оскільки така оцінка без підтверджуючих доказів вчинення адміністративного правопорушення може призвести до неправильного висновку про наявність в діях позивача порушення, вказаного у оскаржуваній постанові. Саме по собі описання відповідачем в оскаржуваній постанові складу адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення, оскільки така постанова є рішенням суб'єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, передуванню якому і є фіксування цього правопорушення, чого інспектором в даному випадку виконано не було.

При цьому, сам позивач стверджує, що не порушував правил дорожнього руху. Доказів протилежного відповідачем не надано.

Тому, шляхом співставлення зібраних по справі доказів, з врахуванням встановленого КАС України обов'язку доказування субєктом владних повноважень правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, суд прийшов до висновку про недоведеність вини позивача в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

Згідно вимог ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, з цієї правової норми вбачається, що законодавцем встановлено презумпцію вини субєкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржується - повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача субєкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач не спростує їх.

Отже, саме відповідач зобов'язаний довести правомірність накладення ним адміністративного стягнення, зокрема, шляхом доведення належними та допустимими доказами факту порушення позивачем вимог п. 15.9 (г), п. 15.9 (и) Правил дорожнього руху України, про що відповідачем зазначено в оскаржуваній постанові.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, відповідач будь-яких доказів на підтвердження обставин, зазначених в оскаржуваній постанові, не надав.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, є недоведеним.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб'єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

На підставі вищевикладеного, враховуючи положення Конституції України про те, що обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях і всі сумніви щодо недоведеності вини особи тлумачаться на її користь, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 122 КУпАП відносно позивача підлягає закриттю у зв'язку з відсутністю в його діях складу правопорушення.

Суд не приймає посилання позивача на те, що йому не було розяснено його права, передбачені ст. 268 КУпАП, оскільки в постанові про накладення адміністративного містить його підпис про ознайомлення з правами за ст. 268 КУпАП. Жодних зауважень позивача з приводу того, що права йому були розяснені після розгляду справи та вручення копії постанови, постанова не містить.

Стосовно доводів позивача щодо розгляду справи на місці зупинки транспортного засобу з посиланням на Рішення Конституційного Суду України від 26.05.2015 року № 5-рп/2015 суд зазначає наступне.

Так, п. 2 розділу 3 Інструкції передбачено, що постанова у справі про адміністративне правопорушення, передбачене, зокрема, ст. 126 КУпАП виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 26.05.2015 по справі № 1-11/2015 за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 КУпАП, яке передбачає, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення за місцем його вчинення визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

У свою чергу, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» від 14.07.2015 № 596-VIII, який був прийнятий після винесення рішення Конституційним Судом України 26.05.2015 по справі № 5-рп/2015, внесено зміни до ст. 258 КУпАП та передбачено скорочене провадження у справах про адміністративне правопорушення у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а саме відсутність необхідності складати адміністративний протокол, застосовується і до правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції.

Таким чином, приписи рішення Конституційного Суду України по справі № 1-11/2015 від 26.05.2015, на які посилається позивач, повинні застосовуватись з урахуванням законодавчих змін, що відбулися у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, внесених Законом України від 14.07.2015 року № 596-VІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення дорожнього руху» щодо надання права органам Національної поліції України виносити постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу на місці.

Таким чином, розгляд справи на місці вчинення адміністративного правопорушення не є порушенням процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, яке утворює самостійну підставу для скасування постанови, винесеної за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Такого висновку дійшов і Верховний Суд у постанові в справі № 750/8192/16-а від 25.04.2018.

Щодо вимог позивача про визнання протиправними дій відповідача по складанню оскаржуваної постанови про адміністративне правопорушення про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у сумі 255,00 грн. за порушення, передбачене ч.1 ст. 122 КУпАП, то суд зазначає, що ці дії охоплюються вимогами про скасування постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, оскільки відносяться до процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, а тому окремому розгляду не підлягають. У зв'язку з чим, в частині вимог позивача про визнання дій відповідача протиправним слід відмовити.

Приймаючи до уваги, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ст. 288 КУпАП, то підстави для стягнення з відповідача судового збору у відповідності до ст. 139 КАС України відсутні.

Керуючись ст. ст. 2, 5, 72-79, 139, 241-244, 250, 268-272, 286, 293, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора сектору реагування патрульної поліції Новопсковського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Луганській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 про визнання дій протиправними, скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення задовольнити частково.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії НК № 104020, винесену 09 вересня 2018 року інспектором сектору реагування патрульної поліції Новопсковського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Луганській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_2 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити у зв'язку з відсутністю в його діях складу правопорушення.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити повністю.

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, паспорт громадянина України серії ЕМ 124207, виданий 25.02.1999 Новопсковським РВ УМВС України в Луганській області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3.

Відповідач: інспектор сектору реагування патрульної поліції Новопсковського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Луганській області старший лейтенант поліції ОСОБА_2, місце знаходження: вул. Слобожанська, 20, смт.Новопсков Луганської області, .

Апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених ст. 286 КАС України, можуть бути подані протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Судові рішення за наслідками розгляду судами першої інстанції справ, визначених статтями 273, 275-277, 280, 282, пунктами 5 та 6 частини першої статті 283, статтями 286-288 цього Кодексу, набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Новопсковський районний суд Луганської області до Донецького апеляційного адміністративного суду.

Суддя: В.В. Пронька