Справа № 2540/2578/18
Суддя: Скалозуб Ю.О.
Дата ухвалення: 2018-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2018 року Чернігів Справа № 2540/2578/18

Чернігівський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Скалозуба Ю.О., за участю секретаря Терехової Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу

за позовомФізичної особи - підприємеця ОСОБА_1
до Управління Держпраці у Чернігівській області
про за участю сторін від позивача від відповідача визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу ОСОБА_2, діє на підставі ордеру ОСОБА_3, діє на підставі довіреності № 10-07/2230 від 17.04.2018 ОСОБА_4, діє на підставі довіреності № 10-07/5086 від 05.09.2018
У С Т А Н О В И В:

Фізична-особа підприємець ОСОБА_1 (надалі також ФОП ОСОБА_1, позивач) звернулась до суду з позовом до Управління Держпраці у Чернігівській області (надалі також Управління, відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу № 25-20-010/0267/122 від 07.06.2018 у сумі 11169 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що ОСОБА_5 була її єдиним бухгалтером та відпрацювала близько 9 років. 20.03.2018 остання несподівано подала заяву про звільнення за власним бажанням в цей же день, на що позивач погодилась і видала наказ про звільнення, в якому зазначила про виплату працівникові всіх належних сум. Позивач зазначає, що оформила трудову книжку працівника і, оскільки ОСОБА_5 працювала бухгалтером, попросила її в останні робочий день зробити розрахунки заробітної плати та нарахувати собі компенсаційні виплати для видачі. Проте, ОСОБА_5 не стала цього робити, а отримавши трудову книжку відразу покинула місце роботи, куди більше не зявилась. Зазначені дії змусили самотужки робити фінансові розрахунки, а потім шукати працівника, щоб вручити кошти. Однак в телефонному режимі ОСОБА_5 відмовилась прибувати до місця роботи, а при виїзді до місця проживання її батьків, де орієнтовно і повинна була проживати ОСОБА_5, остання була відсутня 21 та 22 березня 2018 року. Таким чином, позивач вважає, що була обєктивно позбавлена можливості вручити кошти ОСОБА_5 як особисто так і іншим шляхом, зокрема поштовим переказом, оскільки не знала де остання проживає. Тільки під час перевірки, коли було зясовано місце проживання ОСОБА_5 останній було надіслано листа, та після того як остання прислала лист у відповідь з пропозицією передати кошти поштовим переказом, ці кошти і були надіслані поштовим переказом. Позивач вважає, щ вказане свідчить про те, що в моїх діях відсутній як з обєктивної так і субєктивної сторони склад правопорушення, оскільки вона не могла передати гроші працівникові виключно з її вини, і відповідно да неї не може бути застосовано фінансові санкції.

Відповідач у встановлений судом строк направив на адресу суду відзив на позов, в якому зазначив, що з позовом не погоджується, в його задоволенні просить відмовити в повному обсязі та зазначив, що у звязку із надходженням до Державної установи «Урядовий контактний центр» звернення ОСОБА_6 Управлінням Держпраці у Чернігівській області видано наказ від 16.05.2018 № 146 «Про проведення контрольних заходів», який передбачав проведення інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 Згідно з ч. 1 ст. 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до ст. 265 КЗпПУ посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством. Крім того, позивач зазначає, що вона дійсно порушила законодавство, а тому відповідач вважає позовні вимоги такими, що не відповідають обставинам справи, не спростовують матеріалів інспекційного відвідування та не мають жодного посилання на норми діючого законодавства, які обґрунтовують позовні вимоги.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Представники відповідача в судовому засіданні позов не визнали, в його задоволенні просили відмовити в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позов.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 16.07.2018 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративний справі та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 16.08.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

У звязку із надходженням до Державної установи «Урядовий контактний центр» звернення ОСОБА_6 Управлінням Держпраці у Чернігівській області видано наказ від 16.05.2018 № 146 «Про проведення контрольних заходів», який передбачав проведення інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 (а.с. 36).

З 17 по 18 травня 2018 року головним державним інспектором відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно- правових актів ОСОБА_4 було проведене інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_1 на підставі направлення на проведення контрольного заходу від 16 травня 2018 року № 549 (а.с. 37).

За результатами інспекційного відвідування фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 встановлені порушення ч. 1 ст. 116 КЗпП України, про що складено акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю від 18.05.2018 № 25- 20-010/0267 (а.с. 38-42), а саме при звільненні ОСОБА_5 виплата всіх сум, що належать їй від позивача не проведено в день звільнення. Так, наказом від 20.03.2018 №11, на підставі поданої заяви, ОСОБА_5 звільнена з роботи за власним бажанням (ст.38 КЗпПУ) 20.03.2018, який є її останнім робочим днем відповідно до табеля обліку використання робочого часу за березень 2018 року. Розрахункові кошти (заробітна плата, включаючи оплату за останній день роботи, компенсація за невикористані дні відпустки) на момент проведення інспекційного відвідування 18.05.2018 в сумі 2337,56 грн не виплачені, тобто виплата всіх сум, що належать їй від ФОП ОСОБА_1 не проведена в день звільнення.

Повідомлення Управління Держпраці у Чернігівській області від 25.05.2018 за вих. № 10-04/3107 про призначення розгляду справи за фактом порушення фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 трудового законодавства на 10 год. 20 хв. 07.06.2018 направлено позивачу 25.05.2018 рекомендованим листом № 891 та вручено під особистий підпис 26.05.2018 (а.с. 44, 45).

Заступником начальника Управління Держпраці у Чернігівській області ОСОБА_7, за результатом розгляду акту інспекційного відвідування від 18 травня 2018 року № 25-20-010/0267 за порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникам, інших виплат, передбачених законодавством про працю, більш як за один місяць, виплата їх не в повному обсязі, винесено постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № 25-20-010/0267/122 від 07 червня 2018 року про накладення штрафу на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 у розмірі 11169 грн (а.с. 47).

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, а винесену Управлінням постанову незаконною, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю.

Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 96 (далі - Положення № 96) Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Згідно з пунктом 2 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року № 295 (далі - Порядок № 295) державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці: Держпраці та її територіальних органів; виконавчих органів міських рад міст обласного значення та сільських, селищних, міських рад об'єднаних територіальних громад (з питань своєчасної та у повному обсязі оплати праці, додержання мінімальних гарантій в оплаті праці, оформлення трудових відносин) (далі - виконавчі органи рад).

Підпунктом 6 пункту 5 Порядку № 295 визначено, що інспекційні відвідування проводяться, у тому числі, за інформацією ДФС та її територіальних органів про: невідповідність кількості працівників роботодавця обсягам виробництва (виконаних робіт, наданих послуг) до середніх показників за відповідним видом економічної діяльності; факти порушення законодавства про працю, виявлені у ході здійснення контрольних повноважень; факти провадження господарської діяльності без державної реєстрації у порядку, встановленому законом; роботодавців, що мають заборгованість із сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірі, що перевищує мінімальний страховий внесок за кожного працівника.

Відповідно до пункту 19 Порядку № 295 за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення.

Згідно з пунктом 20 Порядку № 295 акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником об'єкта відвідування або його уповноваженим представником. Один примірник акта залишається в об'єкта відвідування.

Пунктами 27, 28, 29 Порядку № 295 передбачено, що у разі наявності порушень вимог законодавства про працю, зафіксованих актом інспекційного відвідування або актом невиїзного інспектування, після розгляду зауважень об'єкта відвідування (у разі їх надходження) інспектор праці проводить аналіз матеріалів інспекційного відвідування або невиїзного інспектування, за результатами якого вносить припис та/або вживає заходів до притягнення винної у допущенні порушень посадової особи до встановленої законом відповідальності.

У разі виконання припису в установлений у ньому строк заходи до притягнення об'єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності не вживаються.

Заходи до притягнення об'єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності за використання праці неоформлених працівників, несвоєчасну та не у повному обсязі виплату заробітної плати, недодержання мінімальних гарантій в оплаті праці вживаються одночасно із внесенням припису незалежно від факту усунення виявлених порушень у ході інспекційного відвідування або невиїзного інспектування.

Відповідно до частини 4 статті 2 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" від 05.04.2007 № 877-V (далі - Закон № 877-V) заходи контролю здійснюються органами Державної фіскальної служби (крім митного контролю на кордоні), державного нагляду за дотриманням вимог ядерної та радіаційної безпеки (крім здійснення державного нагляду за провадженням діяльності з джерелами іонізуючого випромінювання, діяльність з використання яких не підлягає ліцензуванню), державного архітектурно-будівельного контролю (нагляду), державного нагляду у сфері господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім діяльності з переказу коштів, фінансових послуг з ринку цінних паперів, похідних цінних паперів (деривативів) та ринку банківських послуг), державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зокрема державного нагляду (контролю) в галузі цивільної авіації - з урахуванням особливостей, встановлених Повітряним кодексом України, нормативно-правовими актами, прийнятими на його виконання (Авіаційними правилами України), та міжнародними договорами у сфері цивільної авіації.

Частина 5 статті 2 Закону № 877-V передбачає, що зазначені у частині четвертій цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов'язані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4, частин першої - четвертої статті 5, частини третьої статті 6, частин першої - четвертої та шостої статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21, частини третьої статті 22 цього Закону.

Відповідно до частини 2 статті 6 Закону № 877-V проведення позапланових заходів з інших підстав, крім передбачених цією статтею, забороняється, крім позапланових заходів, передбачених частиною четвертою статті 2 цього Закону.

Згідно з частиною 11 статті 7 Закону № 877-V у разі виконання в повному обсязі та у встановлений строк припису, розпорядження, рішення, іншого розпорядчого документа про усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу нагляду (контролю), фінансові та адміністративні санкції, заходи реагування до суб'єкта господарювання, його посадових осіб не застосовуються.

Конвенцією Міжнародної організації праці № 81 1947 року "Про інспекцію праці у промисловості й торгівлі", яка ратифікована Законом України № 1985-IV від 08 вересня 2004 року (далі - Конвенція), зокрема, статтею 12 передбачено, що інспектори праці, забезпечені відповідними документами, що засвідчують їхні повноваження, мають право: a) безперешкодно, без попереднього повідомлення і в будь-яку годину доби проходити на будь-яке підприємство, яке підлягає інспекції; b) проходити у денний час до будь-яких приміщень, які вони мають достатні підстави вважати такими, що підлягають інспекції; та c) здійснювати будь-який огляд, перевірку чи розслідування, які вони можуть вважати необхідними для того, щоб переконатися у тому, що правові норми суворо дотримуються, і зокрема: i) наодинці або в присутності свідків допитувати роботодавця або персонал підприємства з будь-яких питань, які стосуються застосування правових норм; ii) вимагати надання будь-яких книг, реєстрів або інших документів, ведення яких приписано національним законодавством з питань умов праці, з метою перевірки їхньої відповідності правовим нормам, і знімати копії з таких документів або робити з них витяги; iii) зобов'язувати вивішувати об'яви, які вимагаються згідно з правовими нормами; iv) вилучати або брати з собою для аналізу зразки матеріалів і речовин, які використовуються або оброблюються, за умови повідомлення роботодавцю або його представнику про те, що матеріали або речовини були вилучені або взяті з цією метою.

У разі інспекційного відвідування інспектори повідомляють про свою присутність роботодавцю або його представнику, якщо тільки вони не вважатимуть, що таке повідомлення може завдати шкоди виконанню їхніх обов'язків.

Відповідно до статті 16 Конвенції інспекції на підприємствах проводяться так часто і так ретельно, як це необхідно для забезпечення ефективного застосування відповідних правових норм.

Статтею 259 Кодексу законів про працю України від 10.12.1971 № 322-VIII (далі - КЗпП) визначено, що державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Центральні органи виконавчої влади здійснюють контроль за додержанням законодавства про працю на підприємствах, в установах і організаціях, що перебувають у їх функціональному підпорядкуванні, крім органів доходів і зборів, які мають право з метою перевірки дотримання податкового законодавства здійснювати такий контроль на всіх підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування.

Таким чином, за інформацією ДФС та її територіальних органів, зокрема про факти порушення законодавства про працю, виявлені у ході здійснення контрольних повноважень, Держпраці та її територіальні органи мають право проводити інспекційні відвідування.

З огляду на матеріали справи інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_1 було проведено у звязку з надходженням до Державної установи «Урядовий контактний центр» звернення ОСОБА_6 та на підставі наказу відповідача від 16.05.2018 № 146 «Про проведення контрольних заходів» та направлення на проведення контрольного заходу від 16.05.2018 № 549.

Враховуючи вищенаведене суд вважає, що перевірка додержання законодавства про працю проведена відповідачем у межах дії чинного законодавства України, за наявності відповідних обставин та наданих дозволів.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 22 березня 2018 року у справі № 697/2073/17 (провадження № К/9901/2769/18).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР (далі - Закон № 108/95-ВР) заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Статтею 7 Закону № 108/95-ВР передбачено, що законодавство про оплату праці ґрунтується на Конституції України і складається з Кодексу законів про працю України, цього Закону, Закону України «Про колективні договори і угоди», Закону України «Про підприємства в Україні» та інших актів законодавства України.

Згідно з частиною 1 статті 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Як свідчать матеріали справи та не заперечує позивач, заробітна плата, включаючи оплату за останній день роботи та компенсація за невикористані дні відпустки на момент проведення інспекційного відвідування 18.05.2018 в сумі 2337,56 грн не виплачені ОСОБА_8, тобто виплата всіх сум, що належать їй від ФОП ОСОБА_1 не проведена в день її звільнення.

Однак, як зазначає ОСОБА_1 зазначене порушення законодавства відбулось із незалежних від неї причин.

Разом з тим, згідно частини 2 статті 265 КЗпП юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу, зокрема, в разі: недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Відповідно до частини 3 та 4 статті 265 КЗпП штрафи, накладення яких передбачено частиною другою цієї статті, є фінансовими санкціями і не належать до адміністративно-господарських санкцій, визначених главою 27 Господарського кодексу України.

Штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 2 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 року № 509 (далі - Порядок № 509) штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об'єднаних територіальних громад та їх заступниками.

Штрафи можуть бути накладені, зокрема, на підставі акта про виявлення під час перевірки суб'єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, виконавчого органу міської ради міста обласного значення та сільської, селищної, міської ради об'єднаної територіальної громади.

За наведеного, суд дійшов вірного висновку, що відповідач, приймаючи оскаржувану постанову про накладення штрафу діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України, а тому відсутні підстави для її скасування.

Керуючись ст. ст.139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Чернігівський окружний адміністративний суд.

Позивач: Фізична особа - підприємець ОСОБА_1, вул. 30 років Перемоги, 20, м. Семенівка, Семенівський район, Чернігівська область, 15400, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1.

Відповідач: Управління Держпраці у Чернігівській області, вул. П'ятницька, буд. 39, м. Чернігів, 14000, .

Дата складення повного рішення суду - 28.09.2018.

Суддя Ю. О. Скалозуб