Справа № 826/10382/17
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2018-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

27 вересня 2018 року № 826/10382/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Келеберди В.І. розглянувши у письмовому провадженні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Укргазтех» (03148, м. Київ, вул Верховинця, 10, офіс 430, код ЄДР 30265715) до Головного управління ДФС у м. Києві (04655, вул Шолуденка, 33/19, код ЄДР 3943980) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

Обставини справи

з позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось товариство з обмеженою відповідальністю «Укргазтех» (далі – позивач) до Головного управління ДФС у м. Києві (далі – відповідач), в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 25.05.2017 року № (далі – оскаржуване рішення).

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що висновки акту від 28.04.2017 року №197/26-15-14-04-03/30265715 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Укргазтех» з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинам з ТОВ «Неон.ЮА» та ТОВ «Фарт» за період з 01.09.2016 року по 30.09.2016 року» є необґрунтованими та спростовуються наявними доказами.

Ухвалою суду від 23.08.2017 року відкрито провадження та справу призначено до вирішення в судовому засіданні.

В подальшому, протокольною ухвалою за згодою сторін відповідно до ч. 4 ст 122 КАС України ухвалено про вирішення справи в порядку письмового провадження.

Відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав викладених у письмових запереченнях, які долучено до матеріалів справи, з яких вбачається, що оскаржуване рішення прийнято, оскільки перевіркою виявлено відсутність у ТОВ «Неон.ЮА» та ТОВ «Фарт» трудових ресурсів, виробничого обладнання, устаткування , транспортних засобів, складських приміщень, що свідчить про фіктивність господарських відносин.

Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог виходячи з наступного.

Обставини встановлені судом.

Головним управлінням ДФС ум. Києві проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Укргазтех» з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинам з ТОВ «Неон.ЮА» та ТОВ «Фарт» за період з 01.09.2016 року по 30.09.2016 року за результатом якої складено акт від 28.04.2017 року №197/26-15-14-04-03/30265715 (далі - акт перевірки).

З акту перевірки вбачається, що перевіркою встановлено порушення позивачем п. 185.1 ст 185, п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст 198, п. 200.1 ст 200 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 1 825 121 грн.

На підставі акту перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 25.05.2017 року №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов’язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 2 737 682 грн (за основним платежем 1 825 121 грн., за штрафним (фінансовими) санкціями 12 561 грн.).

За результатом адміністративного оскарження податкове повідомлення-рішення залишено без змін, а скарги без задоволення.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням містить дві обов'язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.

Згідно із частинами першою та другою статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що господарська діяльність - це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема, за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України Право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно достатті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

З наведених законодавчих положень вбачається, що умовами реалізації права платника на податковий кредит є фактичне придбання товарів (робіт, послуг) та наявність первинних документів (зокрема, податкових накладних), оформлених у відповідності з вимогами чинного законодавства.

При цьому, наслідки в податковому обліку платника створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто такі, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідають змісту, відображеному в укладених платником податку договорах.

Якщо певна господарська операція не відбулася чи відбулася не за тим її змістом, який відображений в укладених платником податку договорах, то це є підставою для застосування відповідних наслідків у податковому обліку.

З матеріалів справи вбачається, що між позивачем та ТОВ «НЕОН.ЮА» укладено договір поставки від 09.09.2016 року №А01-86/16, предметом якого є поставка обладнання відповідно до специфікації №1 до договору (п. 1.1 Договору).

Відповідно до специфікації №1 до названого договору (а.с. 74) ТОВ «НЕОН.ЮА» поставлено позивачу наступне обладнання: дубльований програмно-логічний контролер керування, комплект мережевого обладнання, комплект мережевного та клієнтського обладнання, комплект шаф та аксесуарів з монтажними засобами).

На підтвердження виконання умов договору від 09.09.2016 року №А01-86/16 позивачем надано суду копії видаткових накладних (а.с. 75-78), товарно-транспортних накладних (а.с. 79-86).

Крім того, між позивачем та ТОВ «Фарт-2016» укладено договір поставки від 09.09.2016 року №А01-88/16, предметом якого є поставка обладнання відповідно до специфікації №1 до договору (п. 1.1 Договору).

Відповідно до специфікації №1 до названого договору (а.с 90) ТОВ «Фарт-2016» поставлено позивачу шафу ШКР-1.

На підтвердження виконання умов договору від 09.09.2016 року №А01-88/16 позивачем надано суду копії видаткової накладної (а.с. 91), товарно-транспортної накладної (а.с. 92-93)

На підтвердження використання придбаного обладнання позивачем надано договір від 30.08.2016 року №А01-76/16 (а.с. 106-119), предметом якого є виготовлення ТОВ «Системи Автоматизації Сервіс» на замовлення позивача автоматизованої системи керування технологічним процесом дожимної компресорної станції, з придбаного у ТОВ «НЕОН.ЮА» та ТОВ «ФАРТ-2016» обладнання.

З матеріалів справи вбачається, що автоматизована система керування технологічним процесом дожимної компресорної станції в подальшому реалізована позивачем ТОВ «Укргазтехкомплекс» відповідно до договору від 09.09.2016 року №А01-87/16 (а.с 120-132).

Щодо висновків відповідача про відсутність інформації в централізованій базі МТСБУ про страхування транспортних засобів, які відповідно до товарно-транспортних накладних перевозили обладнання позивачу, суд зазначає, що страховий поліс транспортного засобу не є первинним бухгалтерським документом, що підтверджує поставу товару в розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Відсутність у власника транспортного засобу є порушенням саме власником транспортного засобу Закону України «Про обов’язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та не свідчить про безтоварність фінансово-господарських відносин позивача з ТОВ «Неон.ЮА» та ТОВ «Фарт».

Також, необґрунтованими суд вважає доводи відповідача щодо «пересортиці» товару вмотивовані тим, що відповідно до інформації Єдиного реєстру податкових накладних ТОВ «НЕОН.ЮА» та ТОВ «ФАРТ-2016» не покупались товари, які були поставлені позивачу, оскільки зазначені товариства могли придбати обладнання поставлене позивачу у суб’єктів фінансово-господарської діяльності, які не є платниками ПДВ або в іншому ніж вересень 2016 року періоді.

З огляду на викладене, суд не приймає до уваги посилання відповідача на дані податкової звітності постачальників щодо відсутності інформації про трудові ресурси, складські приміщення, транспорт та устаткування, зазначене є лише припущенням контролюючого органу та не підтверджується будь-якими доказами.

У свою чергу відповідач як суб'єкт владних повноважень не довів суду недостатність кількості трудових ресурсів для виконання спірних операцій та відсутності обсягів інших ресурсів, які були необхідні контрагентам для виконання спірних операцій.

В акті перевірки не наведено жодних обставин та доказів, які б свідчили про незвичність цін за спірними операціями, або про невідповідність господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності позивача, незвичності цих операцій, збитковості здійснених операцій, або інших обставин, які б окремо або в сукупності могли б свідчити про не пов'язаність операцій з господарською діяльністю позивача, фіктивність вчинених операцій, а також про те, що вчинення зазначених операцій не було обумовлено розумними економічними причинами (цілями ділового характеру), а дії позивача та його контрагентів були спрямовані на отримання необґрунтованої податкової вигоди.

Помилковими є також твердження відповідача про відсутність здійснення господарських операцій з огляду на не встановлення походження товарів по ланцюгу постачання, виходячи з того, що зазначені обставини не підтверджується належними доказами, а ймовірні порушення постачальниками та їхніми контрагентами податкового чи іншого законодавства не створюють юридичних наслідків для добросовісного учасника господарських відносин. При цьому, акт перевірки не містить як аналізу дотримання податкової дисципліни позивачем та його контрагентами, так і доказів порушення фіскальних інтересів держави внаслідок таких взаємовідносин, зокрема, не вбачається відхилень між сумами задекларованих податкових зобов'язань та податкового кредиту між позивачем та контрагентами.

У матеріалах справи відсутні докази обізнаності позивача щодо протиправного характеру діяльності підприємств у ланцюгах постачання, прямої чи опосередкованої причетності до такої протиправної діяльності з метою отримання податкової вигоди, а відтак правовідносини учасників попередніх поставок не можуть впливати на оцінку реальності операції, вчиненої останнім у ланцюгу постачання платником (позивачем у справі) та його безпосередніми постачальниками.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Так, в контексті спірних правовідносин належить відмітити рішення Європейського суду з прав людини у справах "Інтерсплав" проти України (2007, заява №803/02),"Булвес" АД проти Болгарії (2009, заява №3991/03) і "Бізнес Супорт Центр" проти Болгарії (2010, заява №6689/03), у яких, перевіряючи відповідність позбавлення права на податковий кредит/бюджетне відшкодування вимогам ст. 1 Протоколу №1, Європейський суд з прав людини застосовував принцип пропорційності. Цей принцип є складовою частиною принципу верховенства права і вимагає додержання "справедливого балансу" між вимогами публічного інтересу та захистом прав приватних осіб, у реалізацію яких здійснюється втручання держави.

Провівши відповідну оцінку, Європейський суд з прав людини визнав, що "справедливий баланс" не додержується, коли платника ПДВ позбавляють права на податковий кредит/бюджетне відшкодування за відсутності доказів його залучення до протиправної діяльності, пов'язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування, чи доказів того, що йому було відомо/повинно було відомо про таку діяльність його постачальників.

Таким чином, за змістом норм Податкового кодексу України право покупця на податковий кредит з ПДВ не ставиться в залежність від дотримання контрагентами вимог законодавства та вчинення ймовірних зловживань за ланцюгом постачання товару.

Враховуючи викладене, на думку суду, позивач правомірно відносив до складу податкового кредиту відповідні суми ПДВ по відносинам із контрагентами ТОВ «Неон.ЮА» та ТОВ «Фарт», тому висновки акту перевірки про завищення позивачем податкового кредиту є помилковими.

Згідно положень статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Частинами 1 статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, матеріалів справи, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на задоволення позовних вимог та згідно з вимогами статті 139 КАС України судові витрати позивача підлягають стягненню на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 5-11, 19, 72-77, 90, 241-246, 250, 255 КАС України суд,

В И Р І Ш И В:

1. Задовольнити адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Укргазтех» (03148, м. Київ, вул Верховинця, 10, офіс 430, код ЄДР 30265715) до Головного управління ДФС у м. Києві (04655, вул Шолуденка, 33/19, код ЄДР 3943980) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 25.05.2017 року № прийняте Головним управлінням ДФС у м. Києві (04655, вул Шолуденка, 33/19, код ЄДР 3943980).

3. Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Укргазтех» (03148, м. Київ, вул Верховинця, 10, офіс 430, код ЄДР 30265715) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у м. Києві (04655, вул Шолуденка, 33/19, код ЄДР 3943980) судовий збір в сумі 41065 (сорок одну тисячу шістдесят п’ять) грн. 24 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 КАС України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 255 КАС України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя В.І. Келеберда