Справа № П/826/12956/17
Суддя: Лиска І.Г.
Дата ухвалення: 2018-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

28 вересня 2018 року № П/826/12956/17

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лиска І.Г., розглянувши заяву судді Лиска І.Г. про самовідвід в адміністративній справі №826/12956/17 за позовом ОСОБА_1 до Окружного адміністративного суду м. Києва про визнання протиправними дій, зобовязати вчинити дії,

в с т а н о в и в:

До Окружного адміністративного суду м. Києва 10.10.2017 звернувся ОСОБА_1 з позовом до Окружного адміністративного суду м. Києва, в якому просить суд - зобовязати Окружний адміністративний суд м. Києва надати інформацію про перелік суддів, які за весь період функціонування суду отримали службові квартири до 10.05.2011, перелік тих суддів, які отримали такі квартири у постійне користування до 10.05.2011, а також електронні копії декларацій про майно, доходи, витрати і зобовязання фінансового характеру судді Окружного адміністративного суду м. Києва Вовка Павла Вячеславовича за 2007-2010 роки.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 13.10.2017 відкрито провадження в адміністративній справі (суддя Амельохін В.В.) та призначено судовий розгляд справи на 20.11.2017.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 20.11.2017 зупинено провадження в даній справі до терміну встановлено судом, а саме до 24 січня 2018 року.

Протокольними ухвалами Окружного адміністративного суду м. Києва від 24.01.2018, від 12.02.2018, від 26.02.2018, від 13.03.2018 судове засідання по даній справі неодноразово відкладалось.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 27.03.2018 дану справу направлено для визначення підсудності до Київського апеляційного адміністративного суду.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 26.04.2018 визначено територіальну підсудність адміністративного справи №826/12540/17 та передано на розгляд Київському окружному адміністративному суду.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 07 травня 2017 справу прийнято до провадження суддею Щавінським В.Р.

27 вересня 2018 року суддя Щавінський В.Р. подав заяву про самовідвід. Заяву про самовідвід обґрунтував тим, що позивач після прийняття ним справи до свого провадження почав здійснювати вплив на нього шляхом опублікування у засобах масової інформації, а також на його сторінці у мережі Facebook недостовірної, негативної інформації щодо нього. ОСОБА_2 інформація дискредитує його як особу, яка здійснює правосуддя.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 27.09.2018 задоволено заяву про самовідвід судді Щавінського В.Р.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.09.2018 головуючим у справі визначено суддю Лиска І.Г.

28 вересня 2018 року головуючий суддя Лиска І.Г. подав заяву про самовідвід. Заяву про самовідвід обґрунтував тим, що особисто знайомий з ОСОБА_3, оскільки в період з 1997 по 2008, він як і, ОСОБА_3, в період з 2000 по 2004 працювали на посаді слідчого безпосередньо в прокуратурі Шевченківського району м. Києва та на інших, різних посадах прокуратури м. Києва, а також неодноразово спілкувався з ним на семінарах під час навчань у Національній школі суддів України. Крім того, з значною кількістю суддів які працюють в Окружному адміністративному суді м. Києва (ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7М.) він раніше навчався на одному курсі КНУ імені ОСОБА_8 та працював на різних посадах в органах прокуратури, особисто знайомий з ними, неодноразово спілкувався на семінарах під час навчань у Національній школі суддів України та має товариські, приязні стосунки.

Також зазначає, що в провадженні Київського окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа № 810/6453/14 за позовом ОСОБА_6 до Тимчасової спеціальної комісії з перевірки суддів загальної юрисдикції, третя особа Вища рада юстиції про визнання протиправною бездіяльності та визнання протиправними дій. Дана справа розглядалась колегією суддів, головуючий суддя Виноградова О.І., судді Лиска І.Г., Василенко Г.Ю.. Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 19.12.2014, у звязку з тим, що Тимчасовою спеціальною комісією з перевірки суддів загальної юрисдикції, яка була відповідачем у справі №810/6453/14, здійснюється перевірка скарги на дії судді Василенко Г.Ю., а суддя Лиска І.Г. особисто знайомий з позивачем у справі, неодноразово спілкувався з ним на семінарах під час навчань у Національній школі суддів України та підтримує з ним приязні стосунки, задоволено заяви про самовідвід суддів Василенко Г.Ю. та Лиска І.Г..

Таким чином, суддя Лиска І.Г. вважає, що він не можє брати участь у розгляді даної справи, оскільки вказані обставини в подальшому можуть призвести до ускладнення розгляду справи та вирішення спору по суті, так як повне, всебічне та ґрунтовне з'ясування обставин справи, можливе лише за умови взаємної довіри та поваги при комунікації між судом та учасниками справи.

Згідно пунктом 4 частини першої статті 36 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС), суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об'єктивності судді.

Відповідно до частини першої статті 39 КАС, за наявності підстав, зазначених у статтях 36 - 38 цього Кодексу, суддя зобов'язаний заявити самовідвід.

Частиною першою статті 40 КАС передбачено, що питання про самовідвід судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлює право на справедливий судовий розгляд. Кожна людина при визначенні її громадських прав та обов`язків або при висуненні проти неї будь-якого обвинувачення, має право на справедливий і відкритий розгляд впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Щодо безсторонності Європейський суд з прав людини висуває дві вимоги: по-перше, бути суб`єктивно вільним від упередженості чи зацікавленості у результаті розгляду справи, по-друге, бути об`єктивно безстороннім - тобто суд повинен гарантувати виключення будь-якого обґрунтованого сумніву стосовно його безсторонності. Щоб задовольнити ці вимоги, суд повинен відповідати суб`єктивному і об`єктивному тесту: безсторонність для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинна визначатися суб`єктивним тестом, тобто на підставі особистого переконання окремого судді в даній справі, і за об`єктивним тестом, тобто з`ясування, чи має суддя гарантії, достатні для виключення будь-якого законного сумніву стосовно його безсторонності.

Статтею 2 Закону України 23.02.2006 №3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що рішення Європейського суду з прав людини (надалі - також "ЄСПЛ") є обов'язковими для виконання Україною. ОСОБА_2 прямо закріплює, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (надалі також - "Конвенція") та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Частина 1 статті 6 Конвенції містить вимоги щодо неупередженості суду. Так, ЄСПЛ розрізняє чи в конкретній справі існує яке-небудь переконання або особиста зацікавленість даного судді та вимоги чи суддя забезпечує достатню гарантію, щоб виключити підозру в цьому (рішення у справах "Piersac vs Belgium", "Grieves vs UK"). Крім того, згідно принципу, який є стабільним та викладеним в Рішенні ЄСПЛ у справі "Le Comte, Van Leuveni De Meyere vs Belgium", суд має бути неупередженим і безстороннім.

У справі "П'єрсак проти Бельгії" ("Piersac vs Belgium") ЄСПЛ висловив позицію, згідно з якою, незважаючи на той факт, що безсторонність зазвичай означає відсутність упередженості, її відсутність або, навпаки, наявність може бути перевірено різноманітними способами.

У даному контексті можна провести розмежування між суб'єктивним підходом, який відображає особисте переконання даного судді у конкретній справі, та об'єктивним підходом, який визначає, чи були достатні гарантії, щоб виключити будь-які сумніви з цього приводу. Таким чином, на основі вищезазначеного, слід зробити висновок, що при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб'єктивний та об'єктивний аспект.

Щодо суб'єктивної складової даного поняття, то у справі "Хаушильд проти Данії" зазначається, що ЄСПЛ потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з'являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з'являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об'єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. При цьому враховується думка сторін, однак вирішальними є результати об'єктивної перевірки.

Стосовно об'єктивної неупередженості у справі "Фей проти Австрії ЄСПЛ" вказав, що вона полягає у відсутності будь-яких законних сумнівів в тому, що її забезпечено та гарантовано судом, а для перевірки на об'єктивну неупередженість слід визначити, чи є факти, які не залежать від поведінки судді, що можуть бути встановлені та можуть змусити сумніватися у його неупередженості. Мова йде про ту довіру, яку суди у демократичному суспільстві, повинні апріорно викликати в учасників процесу.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини при вирішенні того, чи є у справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об'єктивно обґрунтованими (рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" ("Wettstein v. Switzerland"), п. 44; та рішення у справі "Ферантелі та Сантанжело проти Італії" ("Ferrantelli and Santangelo v. Italy"), від 7 серпня 1996 року, п. 58).

З огляду на це, навіть зовнішні прояви можуть мати певну важливість або, іншими словами, "правосуддя повинно не тільки чинитися, повинно бути також видно, що воно чиниться" (рішення у справі "ОСОБА_9 проти Бельгії" ("De Cubber v. Belgium"), від 26 жовтня 1984 року, п. 26).

Важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти в громадськість у демократичному суспільстві (вищевказане рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" ("Wettstein v. Switzerland") та рішення у справі "ОСОБА_10 проти Іспанії" ("Castillo Algar v. Spain"), від 28 жовтня 1998 року, п. 45).

Такі саме висновки містяться також в рішенні Європейського суду з прав людини від 09 листопада 2006 року у справі "Білуха проти України" (заява №33949/02).

В той же час, реалізація принципу верховенства права, визначеного статтею 8 КАС є неможливою без забезпеченої можливості доступу особи до незалежного, неупередженого суду, провадження в якому відповідає вимогам справедливого судового розгляду.

Під час розгляду заяви про самовідвід суд бере до уваги, що головуючий суддя Лиска І.Г. особисто знайомий з ОСОБА_3 та іншими суддями Окружного адміністративного суду м. Києва (ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7М.) з якими має товариські, приязні стосунки, а також враховуючи ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 19.12.2014 якою задоволено заяви про самовідвід суддів Василенко Г.Ю. та Лиска І.Г.. Таким чином, будь-яке рішення у даній справі, прийняте судом, до складу якого входить суддя Лиска І.Г., може викликати сумнів в його безсторонності, необєктивності або неупередженості.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про наявність обставин, за яких суддя Лиска І.Г. не може брати участі в розгляді даної адміністративної справи, а тому, його заява про самовідвід підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 36, 39-41, 241-243, 248, 256, 294 КАС, суд

у х в а л и в:

Задовольнити заяву судді Лиска І.Г. про самовідвід.

Передати адміністративну справу №826/12956/17 за позовом ОСОБА_1 до Окружного адміністративного суду м. Києва про визнання протиправними дій, зобовязати вчинити дії до канцелярії Київського окружного адміністративного суду для визначення складу суду згідно з частиною першою статті 31 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не підлягає оскарженню. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Лиска І.Г.