Справа № 0540/5329/18-а
Суддя: Череповський Є.В.
Дата ухвалення: 2018-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2018 р. Справа№0540/5329/18-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Череповського Є.В., при секретарі Нестеренко Н.Л., за участю представника Відповідача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій щодо припинення виплати пенсії з 01 січня 2017 року неправомірними, зобов'язання нарахувати та виплатити пенсію з 01 січня 2017 року,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 (далі Позивач) звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі - Відповідач) про визнання дій щодо припинення виплати пенсії з 01 січня 2017 року неправомірними, зобов'язання нарахувати та виплатити пенсію з 01 січня 2017 року.

В обґрунтування позовних вимог Позивач посилається на те, що здобув право на отримання пенсії по інвалідності, що підтверджується пенсійним посвідченням. У звязку із проведенням АТО у населеному пункті, де він мешкав, перебуває на обліку у Відповідача. До 01 січня 2017 року Відповідач нараховував та виплачував Позивачу пенсію. Починаючи з 01 січня 2017 року, Відповідач без пояснення своїх дій припинив виплату пенсії. Будь-якої інформації щодо прийняття рішення про припинення пенсії від Відповідача Позивач не отримувала. Таким чином, Відповідач грубо порушив її охоронювані ОСОБА_3 та законами України права, тим самим позбавивши єдиного джерела для існування. Просить визнати протиправними дії Відповідача щодо припинення виплати пенсії з 01 січня 201 року, зобовязати Відповідача поновити виплату пенсії з 01 січня 2017 року.

Ухвалами Донецького окружного адміністративного суду від 10 липня 2018 року відкрито провадження в адміністративній справі № 0540/5329/18-а, відстрочено сплату судового збору до ухвалення рішення у справі.

23 квітня 2018 року суд своєю ухвалою поновив Позивачу строк звернення до адміністративного суду з вказаним вище позовом.

Провадження у справі зупинялося ухвалами суду з 02 серпня 2018 року по 14 вересня 2018 року.

Позивач до суду не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений судом належними чином. Від представника Позивача надійшло клопотання про розгляд справи без його участі та участі Позивача.

Представник Відповідача в судовому засіданні надав пояснення, аналогічні викладеним у відзиві на позов, просив у задоволенні позову відмовити.

Надав заперечення, відповідно до яких дійсно Позивач перебуває на обліку у Відповідача як одержувач пенсії по інвалідності та є внутрішньо переміщеною особою з тимчасово окупованої території України. Згідно порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого постановою КМУ від 08.06.2016 року №365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», рішенням від 23.03.2018 року за № 2215/03-02-08 виплату пенсії Позивачу було припинено з 01 квітня 2018 року, в звязку із скасуванням довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Для поновлення виплати пенсії. Позивач повинен звернутися особисто в органи ПФУ за місцем реєстрації в якості переселенця та надати оригінали документів, що підтверджують його особистість, проживання на підконтрольній Україні території. Просить суд відмовити у задоволенні адміністративного позову Позивача в повному обсязі.

Заслухавши пояснення представника Відповідача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянином України, відповідно до довідки № НОМЕР_1 від 18.11.2014 року перемістився з тимчасово окупованої території с. Ясенівське м. Ровеньки Луганської обл. до м. Артемівська Донецької області.

З 1997 року Позивач має право на отримання пенсії за інвалідністю, що підтверджується копією пенсійного посвідчення серії П № 212406.

Позивач перебуває на обліку у Відповідача як одержувач пенсії за інвалідністю та є внутрішньо переміщеною особою з тимчасово окупованої території України (визнано Відповідачем у відзиві на адміністративний позов).

Як вбачається з матеріалів справи, виплата пенсії Позивачу припинена з 01.04.2018 року на підставі рішення за № 2215/03-02-08 від 23.03.2018 року.

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, є органом виконавчої влади, який в цих правовідносинах здійснює повноваження, покладені на нього пунктом 12 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», «Положенням про Пенсійний фонд України», затвердженим Указом Президента України від 6 квітня 2011 року №384/2011.

Як передбачено Положенням про Пенсійний фонд України, затвердженим Указом Президента України від 06.04.2011 року № 384/2011, Пенсійний фонд України (його територіальні органи) входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики з питань пенсійного забезпечення та ведення персоніфікованого обліку надходжень від сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок).

Одними з основних завдань Пенсійного фонду України є: реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення та ведення персоніфікованого обліку надходжень від сплати єдиного внеску; керівництво та управління солідарною системою загальнообов'язкового державного пенсійного страхування; призначення (перерахунок) пенсій, забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання, інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Пенсійного фонду України та інших джерел, визначених законодавством.

Відповідно до покладених завдань і функцій, саме Пенсійний фонд України є субєктом владних повноважень у сфері правовідносин щодо призначення (перерахунку) і виплати пенсій, а спори, що виникають між учасниками цих відносин, є публічно-правовими, тому згідно з вимогами частини 2 ст.4 Кодексу адміністративного судочинства України їх вирішення належить до юрисдикції адміністративних судів.

В силу положень частини 2 статті 19 ОСОБА_3 України, органи державної влади, їх посадові особи (а тому і органи та посадові особи пенсійного фонду України, як органи виконавчої влади, до яких відноситься і Відповідач) зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені ОСОБА_3 та законами України.

Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 року № 1706-VII закріплені гарантії для внутрішньо переміщених осіб.

Згідно статті 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Статтею 8 Закону України Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг. Згідно ст.46 ОСОБА_3 України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі, за зазначеним в заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством, зокрема, в інших випадках, передбачених ч. 1 ст. 49 цього закону.

З огляду на положення ч.1 статті 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Системний аналіз наведених нормативно-правових актів дає підстави зробити висновок про те, що припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення і лише з підстав, визначених ст. 49 Закону № 10578-1V.

Проте рішення щодо припинення виплати пенсії Позивачу прийнято Відповідачем на підставі обміну інформацією з органами соціального захисту населення про осіб, які взяті на облік відповідно до постанови КМУ від 01.10.2014 року № 509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб», тобто з підстав, не передбачених ст. 49 Закону № 10578-1V, в звязку зі скасування довідки внутрішньо переміщеної особи.

Припинення виплати пенсії в звязку із скасуванням довідки внутрішньо переміщеної особи не входить до вказаного вище переліку випадків, відповідно до яких припиняється виплата пенсії, а тому не може бути підставою для її припинення, оскільки право соціального захисту, у тому числі пенсійне забезпечення, гарантовано кожному громадянину ОСОБА_3 України.

Таким чином, рішення Відповідача щодо припинення нарахування і виплати пенсії Позивачу за № 2215/03-02-08 від 23.03.2018 року не обґрунтоване посиланням на жодну із вказаних підстав, бо посилання Відповідача на постанову КМУ №365 від 08.06.2016 року та п.17 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, як на підставу для припинення виплати пенсії є протиправним, з огляду на те, що це є підзаконним нормативним актом.

Крім того, суд наголошує, що згідно ч.2 ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених ОСОБА_3, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Таким чином, Відповідач всупереч конституційним гарантіям, без законних підстав, протиправно припинив Позивачу виплату пенсії, а отже суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З метою ефективного захисту прав Позивача, про захист яких вона просить, суд на підставі частини другої статті 9 КАС України вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, самостійно обравши спосіб захисту, який відповідає об'єкту порушеного права та у спірних правовідносинах є достатнім та необхідним (ефективним).

Так, суд вважає, що для захисту порушених прав Позивача слід визнати протиправним та скасувати рішення Відповідача про припинення виплати пенсії Позивачу за № 2215/03-02-08 від 23.03.2018 року.

Одночасно суд зазначає, що згідно матеріалів справи, виплата пенсії Позивачу припинена з 01.04.2018 року, отже позовні вимоги підлягають задоволенню саме з 01.04.2018 року, а не з 01.01.2017 року, як просив Позивач в позовній заяві.

За таких обставин, позов підлягає частковому задоволенню.

Окрім того, суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з вимогами статті 244 Кодексу адміністративного судочинства України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, чи є підстави допустити негайне виконання рішення.

Нормами статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що негайно виконуються рішення, зокрема, про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Таким чином, рішення суду підлягає негайному виконанню у межах суми стягнення за один місяць.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрат, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки ухвалою суду від 10.07.2018 року Позивачу відстрочено сплату судового збору, суд приходить до висновку про необхідність стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Відповідача судового збору у розмірі 704,80 грн. на користь Державного бюджету України.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 2, 6, 8-9, 19-20, 22, 25-26, 72-78, 90, 139, 205, 241-246, 255, 295-297, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій щодо припинення виплати пенсії з 01 січня 2017 року неправомірними, зобов'язання нарахувати та виплатити пенсію з 01 січня 2017 року задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області за № 2215/03-02-08 від 23.03.2018 року про припинення виплати пенсії ОСОБА_2.

Зобовязати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (84122, Донецька область, м. Словянськ, пл. Соборна, б. 3, код в ) поновити ОСОБА_2 (84500, Донецька обл., м. Артемівськ, вул. Радянська, б. 25, кв. 27, РНОКПП НОМЕР_2) нарахування та виплату пенсії та сплатити заборгованість з 01 квітня 2018 року.

Звернути до негайного виконання рішення суду в межах суми пенсії за один місяць.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь Державного бюджету України (стягувач - Державна судова адміністрація України) за наступними реквізитами: рахунок - 0001, код ЄДРПОУ - 37993783, код банку 820019, отримувач - ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, код класифікації доходів бюджету 22030106, судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Рішення складене в повному обсязі 28 вересня 2018 року.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Череповський Є.В.