Справа № 0540/5926/18-а
Суддя: Арестова Л.В.
Дата ухвалення: 2018-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 вересня 2018 р. Справа№0540/5926/18-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Арестової Л.В.,

при секретарі судового засідання Гришиної А.А.,

за участі представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши в порядку загального провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

20.07.2018 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_3 (далі - позивач) до Управління Пенсійного фонду України в м.Краматорську Донецької області (далі - відповідач) в якому позивач просить суд:

- визнати протиправною та скасувати рішення Управління Пенсійного фонду України в м.Краматорську Донецької області від 06.07.2018 № 79 про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 2;

- зобовязати Управління Пенсійного фонду України в м.Краматорську Донецької області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, періоди роботи з 15.07.1980 по 25.11.1983, з 02.06.1988 по 15.07.1988 та з 07.08.1989 по 10.02.1994 на посадах за списком №2 на ВАТ "Микитівський доломитний завод" у повному обсязі;

- зобовязати Управління Пенсійного фонду України в м.Краматорську Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_3 від 23.02.2018 на призначення пенсії на пільгових умовах за списком №2 та прийняти рішення з врахуванням включеного пільгового стажу роботи з 15.07.1980 по 25.11.1983, з 02.06.1988 по 15.07.1988 та з 07.08.1989 по 10.02.1994 на посадах за списком №2 на ВАТ "Микитівський доломитний завод" у повному обсязі;

- стягнути з Управління Пенсійного фонду України в м.Краматорську Донецької області на користь позивача судові витрати по справі, які складаються з витрат, пов'язаних зі сплатою судового збору у розмірі 704,80 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він має загальний стаж більш 40 років, з яких 7 років 11 місяців 26 днів за Списком №2. 23.08.2018 позивач звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії відповідно до п."б" ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення". За наслідками розгляду заяви позивача рішенням Управління Пенсійного фонду України в м.Краматорську Донецької області №79 від 06.07.2018 ОСОБА_3 відмовлено у призначенні пенсії з підстав того, що, як зазначає відповідач, на його думку, до стажу, який надає право на пенсію за віком за списком №2 неможливо зарахувати періоди роботи в ВАТ "Микитівський доломитний завод", оскільки довідки про підтвердження стажу пільгового характеру видані архівною установою, яка зареєстрована на тимчасово непідконтрольній Україні території за адресою м.Горлівка, вул.Свердлова, 34.

Посилаючись на незаконність вказаної відмови, позивач звернувся до суду.

В установлений судом строк відповідачем через відділ документообігу та архівної роботи Донецького окружного адміністративного суду були надані заперечення на адміністративний позов позивача, в якому відповідач заперечив проти задоволення заявлених вимог позивача. Свою позицію відповідач вмотивовував тим, що рішення про відмову в призначенні пенсії за віком прийнято з дотриманням чинного законодавства. Окрім того зазначає, що врахувати для призначення пенсії довідки, які видані з порушенням чинного законодавства України, немає законних підстав.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 25 липня 2018 року залишено позовну заяву без руху.

Ухвалою суду від 06 серпня 2018 відкрито провадження у справі.

04 вересня 2018 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, надав пояснення щодо позову, наполягав на задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача заперечував проти позову, надав до суду відзив на адміністративний позов, в якому він просить суд в задоволенні позову відмовити в повному обсязі з підстав викладених у відзиві, зокрема зазначає, що на теперішній час відсутні підстави для здійснення перерахунку пенсії, так як представлені позивачем документи видані неналежними органами та завірені печаткою "ДНР", а також у нього відсутня можливість здійснити перевірку первинних документів, на підставі яких видані ці довідки.

Суд, дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне.

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, є громадянином України, про що свідчить паспорт громадянина України серії ВВ № 550590, виданого Микитівським РВ Горлівського МУ УМВС України в Донецькій області 21 жовтня 1998 року (а.с. 9), має реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 (а.с. 12) та внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується довідкою від 05 жовтня 2017 року № НОМЕР_2 (а.с. 63).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 12 червня 2018 року по справі № 805/1753/18-а зобов'язано Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області прийняти заяву від 23 лютого 2018 року ОСОБА_3 про призначення пенсії, відповідно до п. "б" статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (а.с. 22-29).

06.07.2018 року управлінням відповідача прийнято рішення № 79 про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах згідно до пункту 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», яким вказано, що документи про стаж пільгового характеру щодо роботи ОСОБА_3 у ВАТ «Микитівський доломітний завод», видані 12.10.2017 року архівною установою, яка розташована за адресою м. Горлівка, віл. Свердлова, 34. Згідно Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, затвердженого розпорядженням КМУ № 1085 від 07.11.2014 місто Горлівка належить до населених пунктів, на території яких органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, та будь-який акт, виданий органами та/або особами є недійсними та не створюють правових наслідків. Таким чином врахувати для призначення пенсії довідки, які видані з порушенням чинного законодавства України немає законних підстав, пільговий стаж не підтверджено, за таких умов позивачу відмолено заявникові в призначені пенсії на пільгових умовах (а.с. 19-20).

Листом від 11.07.2018 року № 236/В-22-01-01 відповідачем на адресу позивача направлено лист, яким вказано, що на підставі рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12.06.2018 року № 805/1752/18а про зобовязання управління ПФУ у м. Краматорську Донецької області прийняти заяву на призначення пенсії за віком від 23.02.2018 року, управлінням ПФУ у м. Краматорську Донецької області була прийнята заява на призначення пенсії за віком на пільгових умовах від 23.02.2018 року та винесено рішення управління від 06.07.2018 року № 79 відмовити в призначені пенсії на пільгових умовах зі зменшенням пенсійного віку згідно ч. 2 ст. 114 Закону України № 1058 від 09.07.2003 року «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (а.с 21).

Позивачем надані суду наступні архівні довідки, видані Трудовим сектором адміністрації міста Горлівка:

Від 12.10.2017 року № 18.01-03/В-34 на заяву від 03.10.2017 року (а.с. 42, 43-45, 46-59);

Від 06.12.2017 року №18.01-03/В-45 на заяву від 05.12.2017 року (а.с. 30-33,35-40);

Від 06.12.2017 року № 18.01-03/В-34 на заяву від 03.10.2017 року (а.с. 34) з додатками.

Надаючи правову оцінку правовідносинам суд виходив з наступного.

В силу ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Так, у своїй діяльності Пенсійний фонд України керується Законом України "Про пенсійне забезпечення" (далі Закон N 1788), Законом України N 1058 "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", Законом України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" (далі Закон N 400/97-ВР) та Положенням про Пенсійний фонд, затвердженим постановою Кабінету ОСОБА_4 України від 23.07.2014 N 280, тощо.

Відповідно до пунктів 1, 2, 3 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету ОСОБА_4 України від 23.07.2014 N 280 Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом ОСОБА_4 України через ОСОБА_4 соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню.

Пенсійний фонд України у своїй діяльності керується Конституцією України та Законами України, указами Президента України та постановами Верховної ОСОБА_4 України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету ОСОБА_4 України, іншими актами законодавства.

Основними завданнями Пенсійного фонду України є: реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню; внесення пропозицій Міністрові соціальної політики щодо забезпечення формування державної політики із зазначених питань; виконання інших завдань, визначених законом.

Відповідно до ст. 58 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" Пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов'язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду.

Право на призначення пенсії на пільгових умовах обґрунтовується посиланням на Закон України "Про пенсійне забезпечення", норми якого з урахуванням відомостей про місце та час його роботи зі шкідливими та важкими умовами за Списком N 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом ОСОБА_4 України, дають право на призначення такої пенсії. Працівникам, зайнятим повний робочий на роботах, передбачених Списком N 1, що чинні на час їх роботи за наявності необхідної кількості пільгового та загального стажу пенсія призначається зі зниженням пенсійного віку. При цьому необхідною умовою для зарахування стажу до пільгового є наявність атестація робочого місця після 22.08.92.

Згідно ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом ОСОБА_4 України.

Відповідно до п. 3 постанови Кабінету ОСОБА_4 України від 12.08.93 N 637 "Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній" за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до п. 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету ОСОБА_4 України від 12.08.93 N 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У такій довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Згідно ч.3 ст.44 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообовязковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

З урахуванням записів відносно спірних періодів роботи, що фактично містяться у трудовій книжці позивача, та, приймаючі до уваги той факт, що позивачем самостійно надані відповідачу архівні документи з м. Горлівка, яке станом на сьогодні не перебуває під контролем України, суд не приймає до уваги доводи позивача про відсутність у відповідача повноважень для не зарахування спірного періоду роботи з підстав неналежних довідок, що підтверджують пільговий період роботи.

Щодо підстав для відмови позивачу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за списком №2, що викладені у рішенні відповідача №79 від 06.07.2018, суд зазначає про таке.

Дійсно, розпорядження КМУ від 07.11.2014 р. N 1085 "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасового не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення" м. Горлівка віднесено до населеного пункту, на території якого державна влада не здійснює свої повноваження.

Загальновідомою є та обставина, що усі органи, організації, установи державної форми власності, в тому числі і органи Пенсійного фонду України, були евакуйовані з території проведення АТО ще наприкінці 2014 року згідно з постановою Кабінету ОСОБА_4 України від 07.11.2014 N 595 на підконтрольну Українській державі територію і продовжили свою роботу за місцем евакуації. При цьому, "ДНР" та "ЛНР" є терористичними організаціями і не визнаються Україною як державні утворення. Відповідно, органи державної влади України, включно із Пенсійним фондом України, не мають права здійснювати листування, робити запити та будь-яким іншим способом взаємодіяти із представниками самопроголошених "республік", а тому Пенсійний фонд України не має правової підстави для використання наданої представниками так званих "ДНР" та "ЛНР" інформації.

Законами України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" та "Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях" визначено порядок регулювання правочинів та реалізації прав суб'єктів, названих Законів, з урахуванням необхідних змін на тимчасово окуповані території України у Донецькій та Луганській областях. Так, ч. 1 ст. 9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" передбачено, що державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та Законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. При цьому згідно ч. 2 ст. 9 цього Закону будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Відповідно ч. 3 ст. 9 зазначеного Закону також передбачено, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Тобто, документи, видані державними органами та органами місцевого самоврядування так званої "Донецької народної республіки", згідно законодавства України є недійсним та не можуть створювати правових наслідків.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані намібійські винятки: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

У рішенні Європейського суду з прав людини Мозер проти Республіки Молдови та Росії від 23.02.2016 ЄСПЛ констатував, що Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов'язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих defacto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами.

Поряд з цим, суд звертає увагу та такі обставини.

Матеріали справи свідчать, що надані позивачем для оформлення пенсії документи щодо підтвердження пільгового стажу це фактично копії документів, що видані у 1980-х роках за місцем роботи позивача на Микитському доломитному заводі, а супровідні листи до зазначених документів з незаконно створеного органу влади так званої "ДНР" не містять у собі відомостей щодо пільгового стажу позивача, або інших відомостей, які можуть бути використані відповідачем для розрахунку пільгового стажу позивача.

З урахуванням того, що надані позивачем архівні документи щодо пільгового стажу відповідають записам в трудовій книжці позивача, суд бере до уваги відомості, які зазначені у вказаних документах, враховуючи, що вони не спростовані відповідачем, з огляду на фактичну неможливість позивачу в інший спосіб отримати відомості, зазначені в них.

Щодо довідок про заробітну плату, які надані позивачем суд зазначає, що оскільки трудовий стаж позивача є підтверджений записами у трудовій книжці, а довідки про заробітну плату, які ним було представлені не можуть бути взяті до уваги пенсійним органом, як такі, що не мають юридичної сили на території України, відповідачем мали бути застосовані вимоги постанови КМУ N 166 "Про затвердження порядку визначення заробітної плати (доходу) для призначення пенсії у разі втрати документів про її нарахування та виплату" від 29.02.2012 р., якою затверджено відповідний порядок.

Відповідно до п. 2 цього порядку, заробітна плата (дохід) для призначення пенсії за період страхового стажу застрахованої особи за кожний місяць страхового стажу починаючи з 01.01.98 р. визначається за даними Державного реєстру фізичних осіб - платників податків і Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Відповідно до п. 3 Порядку, за період до 01.01.98 та у разі відсутності даних у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків і Державному реєстрі загальнообов'язкового державного соціального страхування заробітна плата (дохід) застрахованої особи за кожен місяць страхового стажу, який враховується під час призначення пенсії, визначається:

1) У випадку повної втрати первинних документів про нарахування та виплату підприємствами, установами, організаціями заробітної плати (доходу) за відповідний період заробітна плата визначається за відповідною професією (посадою) на зазначеному підприємстві, в установі, організації за календарний рік, що передує року, з якого призначається пенсія. При цьому коефіцієнт заробітної плати (доходу) застрахованої особи визначається виходячи з розміру середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України, за місяць, за який визначається заробітна плата, календарного року, що передує року, з якого призначено пенсію.

2) у разі коли підприємство, установу, організацію ліквідовано, а документи до органу вищого рівня або архівним установам не передано, - виходячи з мінімальної тарифної ставки (посадового окладу) за відповідною або аналогічною професією (посадою), передбаченої відповідною галузевою угодою, за календарний рік, що передує року, з якого призначено пенсію. При цьому коефіцієнт заробітної плати (доходу) застрахованої особи визначається виходячи з розміру середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України, за місяць, за який розраховується заробітна плата, календарного року, що передує року, з якого призначено (перераховано) пенсію.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що рішення Управління Пенсійного фонду України в м. Краматорську Донецької області від 06.07.2018 № 79 про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 2, з підстав зазначених в рішенні є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Щодо позовних вимог про зобовязання Управління Пенсійного фонду України в м. Краматорську Донецької області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, періоди роботи з 15.07.1980 по 25.11.1983, з 02.06.1988 по 15.07.1988 та з 07.08.1989 по 10.02.1994 на посадах за списком №2 на ВАТ "Микитівський доломитний завод" у повному обсязі та зобовязання Управління Пенсійного фонду України в м. Краматорську Донецької області прийняти рішення з врахуванням включеного пільгового стажу роботи з 15.07.1980 по 25.11.1983, з 02.06.1988 по 15.07.1988 та з 07.08.1989 по 10.02.1994 на посадах за списком №2 на ВАТ "Микитівський доломитний завод" у повному обсязі суд зазначає наступне.

У юриспруденції дискреційні повноваження визначаються як право голови держави, уряду, інших посадовців в органах державної влади у разі ухвалення рішення з питання, віднесеного до їх компетенції, діяти за певних умов на власний розсуд у рамках закону. А в Рекомендаціях Комітету ОСОБА_4 Європи вказано, що адміністративний орган може здійснювати "дискреційні повноваження", користуючись певною свободою розсуду у разі ухвалення будь-якого рішення. Такий орган в силу (за) наявності у нього дискреційних повноважень може вибирати з декількох варіантів припустимих рішень той, який він вважає найбільш відповідним у даному випадку. За цього надано рекомендацію судам не втручатися у дискреційні повноваження державних органів.

На думку суду, з боку державних органів відбувається підміна понять, оскільки не будь-які повноваження органів влади з ухвалення рішень, є дискреційними. Дискреція діє тільки у разі, коли у рамках закону держорган може приймати різні рішення.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, кожен, чиї права і свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об'єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов'язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «ОСОБА_2 проти України» від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, «ефективний засіб правого захисту» в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб'єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб'єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними). Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 21 травня 2013 року № 21-87а13.

Згідно з частиною 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 7 ч.2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України в разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання вчинити певні дії.

Отже, суд наділений повноваженнями щодо зобов'язання відповідача вчинити певні дії, і це прямо вбачається з п. 7 ч.2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Відповідно до ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

За правилами частин 1, 5 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а в разі якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за доцільне визнати протиправним та скасування рішення Управління Пенсійного фонду України в м.Краматорську Донецької області від 06.07.2018 № 79 про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 2 та зобовязати Управління Пенсійного фонду України в м.Краматорську Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_3 від 23.02.2018 на призначення пенсії на пільгових умовах за списком №2 згідно норм пенсійного законодавства з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

При цьому, суд вважає, вищевказаний спосіб захисту достатнім, враховуючи обставини по справі.

З урахуванням викладеного позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно квитанції № ПН369950 від 17 липня 2018 року позивачем сплачено судовий збір у розмірі 704,80 гривень (а.с. 3).

Згідно ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати субєкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Статтею 4 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: за подання фізичною особою до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру встановлюється ставка судового збору - 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Розмір прожиткового мінімум для працездатних осіб становить 1 762, 00 грн.

Таким чином, зважаючи на те, позивачем сплачено судовий збір, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області 469,86 грн. на користь ОСОБА_3, як того вимагає ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір".

Керуючись статтями 2-17, 42-47, 72-77, 90, 94, 121, 122, 132, 133, 139, 143, 159-164, 168, 171, 173, 175, 179-181, 183, 192-194, 199, 205, 224, 241-246, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 до управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області про визнання протиправним та скасування рішення управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області від 06 липня 2018 року № 79 про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 2, зобовязання управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_3 періоди роботи з 15.07.1980 року по 25.11.1983 року, з 02.06.1988 року по 15.07.1988 року та з 07.08.1989 року по 10.02.1994 року на посадах за списком № 2 на ВАТ Микитівський доломітний завод в повному обсязі, зобовязання управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_3 від 23.02.2018 року на призначення пенсії на пільгових умовах за списком № 2 і прийняти рішення з врахуванням включеного пільгового стажу роботи з 15.07.1980 року по 25.11.1983 року, з 02.06.1988 року по 15.07.1988 року та з 07.08.1989 року по 10.02.1994 року на посадах за списком № 2 на ВАТ Микитівський доломітний завод в повному обсязі - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області від 06 липня 2018 року № 79 про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 2.

Зобовязати управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_3 від 23.02.2018 року на призначення пенсії на пільгових умовах за списком № 2.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області судовий збір у розмірі 469 (чотириста шістдесят дев'ять) гривень 86 копійок на користь ОСОБА_3.

ОСОБА_3 (місце реєстрації проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3, б. 16, кв. 69; місце фактичного проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4, б. 25, кв. 18; РНОКПП НОМЕР_1; серія та номер паспорту ВВ 550590).

Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області (місцезнаходження: 84302, Донецька область, м. Краматорськ, вул. Поштова, буд. 5; ).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 02 жовтня 2018 року.

Суддя Арестова Л.В.