Справа № 826/765/17
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2018-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

14 вересня 2018 року № 826/765/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Федорчука А.Б., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (без виклику сторін) адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Київської міської ради

третя особа ОСОБА_2,

ОСОБА_3,

ОСОБА_4,

ОСОБА_5

про визнання протиправним та скасування рішення

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

Позивачі, в особі ОСОБА_1 (надалі - Позивач), звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Київської міської ради (надалі - Відповідач), в якому просить: визнати протиправним та скасувати рішення Київської міської ради (Код ) № 681/681 від 12 липня 2016 року «Про відмову у наданні дозволу на розробка проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_1 у Солом'янському районі м. Києва для будівництва ті обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд».

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 вересня 2017 року Суддею Абловим Є.В. заявлено заяву про самовідвід.

У відповідності до протоколу повторного автоматизованого розподілу у справі №826/765/17 призначено Головуючого суддю Федорчука А.Б.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва 30.10.2017 р. справу прийнято до провадження Головуючим суддю Федорчука А.Б. та призначено судове засідання на 21.02.2018 р.

У відповідності до Довідки про не здійснення фіксування судового засідання від 21.02.2018 р. розгляд справи відкладено до 19.03.2018 р. у зв'язку з перебуванням головуючого судді Федорчука А.Б. у іншому судовому засіданні.

В судовому засіданні 19.03.2018 р. залучено до участі в справі, в якості третіх осіб на стороні Відповідача: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та відкладено розгляд справи до 08.05.2018 р. та витребуванням додаткових документів.

Згідно протоколу судового засідання від 08.05.2018р. розгляд справи відкладено до 29.05.2018 р. у зв'язку із повторним витребуванням доказів у Київської міської ради.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києві від 08.05.2018р. від Відповідача витребувано докази по справі.

У відповідності до Довідки про не здійснення фіксування судового засідання від 29.05.2018 р. розгляд справи відкладено до 03.07.2018 р. у зв'язку з перебуванням головуючого судді Федорчука А.Б. у відпустці.

В судового засідання від 03.07.2018р. на стадії дослідження доказів оголошено перерву до 30.07.2018 р.

У відповідності до Довідки про не здійснення фіксування судового засідання від 30.07.2018 р. розгляд справи відкладено до 14.08.2018 р. у зв'язку з неявку представника Позивача в судове засідання.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що рішення №681/681 від 12.07.2016 року суперечить нормам абзацу першого частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України, оскільки таке рішення не містить підстав, передбачених законом, для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, які є вичерпними.

Відповідач заперечував проти задоволення позову, оскільки земельна ділянка перебуває у користуванні, а позивачем до заяви не додано згоду землекористувачів, щодо відведення такої земельної ділянки іншим громадянам.

Треті особи також заперечували проти задоволення позову та зазначили, що є користувачами земельної ділянки, отже розробка проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність іншій особі (позивачу) порушить їх права.

В судовому засіданні 30.07.2018 року Судом прийнято рішення про розгляд справи в спрощеному провадженні у відповідності до частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України ( в редакції, яка діє з 15.12.2017 р. ).

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва зазначає наступне.

В С Т А Н О В И В:

Судом встановлено, що Позивач 12.01.2016р. звернувся до Київської міської ради з клопотанням про надання згоди на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованим розміром до 0,10 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування будинку і господарських споруд (присадибна ділянка). До клопотання позивачем додано: графічні матеріали, копії паспорту та ідентифікаційного номера, довідку учасника бойових дій.

Рішенням Київської міської ради від 12.07.2016р. N 681/681 відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 у Солом'янському районі м. Києва орієнтовною площею 0,10 га. (земельна ділянка комунальної власності територіальної громади міста Києва) у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (К-26110).

Позивач зазначає, що спірне рішення Київської міської ради порушує його права, є незаконним та прийнятим із порушенням норм чинного законодавства України, а тому, звернувся до суду з відповідним позовом.

Повно та всебічно дослідивши наявні матеріали справи, а також норми чинного законодавства, Суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Згідно з ч. 6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб).

Відповідно до ч. 7 ст. 118 ЗК України Рада міністрів Автономної Республіки Крим, районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Отже, розгляд клопотання позивача про виділення в порядку безоплатної приватизації земельної ділянки є виключною компетенцією Київської міської ради (КМДА).

Судом встановлено, що підставою для прийняття рішення від 12.07.2016р. N 681/681 є відсутність згоди землекористувачів, відповідно до вимоги організації населення «Комітет мікрорайону «Жуляни» м. Києва від 04 січня 2016 року № 1/1 щодо недопущення відведення земельних ділянок, якими користуються мешканці мікрорайону «Жуляни», іншим громадянам.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до рішення виконавчого комітету Київської міської ради депутатів трудящих від 08.03.1955 р. №266 зареєстрованого за землекористувачами забудованих кварталів землі загальною площею 47.207 кв.м.

Відповідно архівної довідки Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області від 30.10.2007 р. №963 по документах архівного фонду «Жулянська сільська рада» є особовий рахунок ОСОБА_6 (земельна ділянка 0,20 га та житловий будинок 1959 року забудови).

В матеріалах наявні аналогічні архівні довідки Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області щодо особових рахунків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9

У подальшому домоволодіння успадковані ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5.

Відповідно до листа Органу самоорганізації населення «Комітет мікрорайону «Жуляни» м. Києва №l/1 від 04 січня 2016 року, земельну ділянку на яку претендує Позивач використовують інші особи та мають намір узаконити своє право відповідно до норм 3eмельного кодексу України.

Крім того, жителі мікрорайону просили вжити заходів щодо недопущення незаконного захвату земельних ділянок мікрорайону «Жуляни».

Отже, фактичною обставиною відмови у наданні Позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою є перебування такої земельної ділянки у користуванні третіх осіб.

Проте, перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою визначені ст. 118 ЗК України є вичерпним.

Статтею 118 ЗК України не передбачено прийняття рішення про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, у зв'язку з наміром відведенням земельної ділянки іншій особі.

Крім того, Відповідно ст. 20 Земельною кодексу Української РСР 1970 р. (у редакції 1977 р. яка діяла па моменту прийняття рішення) право довгострокового тимчасового користування землею засвідчується актами, форма яких встановлюється Радою Міністрів Української РСР. При цьому ст. 22 Земельного кодексу Української РСР 1970 р. (у відповідній редакції) Приступати до користування наданою земельною ділянкою до встановлення відповідними землевпорядними органами меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і видачі документа, який засвідчує право користування землею, забороняється.

Як вбачається із матеріалів справи, документи, в розумінні Земельного кодексу Української РСР 1970р., які свідчать про наявне право землекористування спірною земельною ділянкою, а також її відведення землекористувачам в натурі у третіх осіб відсутні.

Також, у матеріалах справи відсутні будь-які документи (державний акт або договір оренди) в розумінні чинного на час виникнення спірних правовідносин законодавства, які належним чином посвідчують право користування третіх осіб земельною ділянкою на яку претендує позивач.

Згідно зі статтею 181 ЗК України землеустрій- це сукупність соціально-економічних та екологічних заходів, спрямованих на регулювання земельних відносин та раціональної організації території адміністративно-територіальних утворень, суб'єктів господарювання, що здійснюються під впливом суспільно-виробничих відносин і розвитку продуктивних сил.

Відповідно до ст. 182 ЗК України мета землеустрою полягає в забезпеченні раціонального використання та охорони земель, створенні сприятливого екологічного середовища та поліпшенні природних ландшафтів.

Проект відведення земельної ділянки є одним із видів технічної документації із землеустрою, який є складовою змісту землеустрою (стаття 184 ЗК України).

Отже погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не є юридичним фактом з яким закон пов'язує виникнення права власності, отже доводи третіх осіб про порушення їх прав, в разі надання позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою на думку суд є необґрунтованими.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем не доведено наявність фактичних та юридичних підстав для прийняття рішення про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення позивачу земельної ділянки, а зазначена в рішенні від 12.07.2016р. №681/681 підстава для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не відповідає вимогам ст. 118 ЗК України, отже таке рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

У відповідності до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п'ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З матеріалів справи вбачається, що Позивачем укладено договір про надання правової допомоги від 22.12.2016р. №22/12-6 та сплачено за вказаним договором 5120 грн.

Суд вважає співрозмірними заявлені до стягнення Позивачем витрати із складністю справи та обсягом наданих послуг, отже витрати на правову допомогу підлягають стягненню на користь Позивача за рахунок бюджетних асигнувань Відповідача.

Враховуючи вищевикладене, Суд приходить до висновку, що позовні вимоги Позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З урахуванням викладеного, Суд приходить до висновків про задоволення позовних вимог.

Керуючись положеннями статей 2, 7, 9, 11, 44, 72-78, 79, 139, 194, 241-246, 250, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1; РНОКПП: НОМЕР_1) задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Київської міської ради (Код ) № 681/681 від 12 липня 2016 року «Про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_1 у Солом'янському районі м. Києва для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд».

3. Стягнути Київської міської ради (Код , місцезнаходження боржника: Україна, 01044, м. Київ-44, вул. Хрещатик, 36) за рахунок державних асигнувань на користь ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1; РНОКПП; НОМЕР_1), витрати на правову допомогу, які складають 5120 грн. 00 коп. (п'ять тисяч сто двадцять гривень 00 коп.).

Відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ч. 1 ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України. апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідно до пп. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя А.Б. Федорчук