Справа № 350/1634/17
Суддя: Багрій Василь Миколайович
Дата ухвалення: 2018-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2018 рокуЛьвів№ 876/5657/18

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Багрія В. М.,

суддів Рибачука А. І., Старунського Д. М.,

з участю секретаря судового засідання Болюк Н. В.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області на постанову Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 17 квітня 2018 року у справі № 350/1634/17 (постанову прийнято у смт. Рожнятів судом у складі головуючого судді Бейка А. М.) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до державного інспектора у сфері здійснення державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель провідного спеціаліста відділу контролю за використанням та охороною земель у Богородчанському, Галицькому, Тисменицькому, Тлумацькому районах та у містах Івано-Франківську та Тисмениці управління контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області Гуменного Остапа Івановича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до державного інспектора у сфері здійснення державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель провідного спеціаліста відділу контролю за використанням та охороною земель у Богородчанському, Галицькому, Тисменицькому, Тлумацькому районах та у містах Івано-Франківську та Тисмениці управління контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області Гуменного О. І. про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Позивач просив скасувати постанову відповідача № 4.3-23/24 від 11.10.2017 про притягнення його до адміністративної відповідальності за статтею 53-1 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 170 грн.

Постановою Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 17.04.2018 позов задоволено.

Скасовано постанову відповідача № 4.3-23/24 від 11.10.2017 про притягнення до відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 53-1 КУпАП, у зв'язку із закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених статтею 38 КУпАП, а провадження у справі закрито.

Постанову суду першої інстанції оскаржило Головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області, подавши на нього апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, оскільки прийнято з неправильним застосуванням норм матеріального та порушенням норм процесуального права, без повного з'ясування усіх обставин справи, що призвело до неправильного її вирішення. Суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про скасування постанови № 4.3-23/24 від 11.10.2017 у зв'язку із закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених статтею 38 КУпАП, оскільки вчинене позивачем правопорушення (самовільне зайняття земельної ділянки) має характер триваючого та було виявлено державним інспектором Гуменним О. І. в результаті проведення перевірки 20.09.2017, про що було складено відповідний акт.

Оскільки факт самовільного зайняття позивачем земельної ділянки комунальної власності був встановлений лише 20.09.2017, тому адміністративне стягнення на ОСОБА_1 за вказане правопорушення було накладено відповідачем в межах строку, встановленого статтею 38 КУпАП.

Апелянт просить скасувати постанову суду першої інстанції від 17.04.2018 та відмовити позивачу в задоволенні позову, а провадження у справі закрити.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції прийшов до висновку про необхідність скасування постанови відповідача у зв'язку із закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених статтею 38 КУпАП.

Апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції та, надаючи правову оцінку вказаним відносинам, враховує таке.

У справі встановлено, що 20.09.2017 державним інспектором у сфері здійснення державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель Гуменним О. І. було проведено перевірку дотримання вимог земельного законодавства за об'єктом - земельної ділянки, про що складено відповідний акт № 4.3-18/11.

Згідно з актом перевірки встановлено, що земельна ділянка комунальної форми власності площею 0, 5982 га, яка розташована на АДРЕСА_1, самовільно зайнята гр. ОСОБА_1 шляхом обгородження металевим парканом й використовується ним для влаштування та обслуговування діяльності пов'язаної з розпилюванням дров і брусів на пиломатеріали (пилорама).

Крім того, перевіркою встановлено використання ОСОБА_1 не за цільовим призначенням земельної ділянки площею 0, 1899 га (кадастровий номер НОМЕР_1), яка розташована на АДРЕСА_1 та межує з самовільно зайнятою земельною ділянкою площею 0, 5982 га.

Як видно з акту перевірки № 4.3-18/11 від 20.09.2017, земельна ділянка площею 0, 1899 га була надана позивачу Перегінською селищною радою в строкове платне користування відповідно до договору оренди землі від 14.08.2015.

Згідно з актом обстеження земельної ділянки № 4.3-19/85 від 20.09.2017, загальна площа земельної ділянки, яка знаходиться на АДРЕСА_1 - 0, 7881 га. Площа, на якій вчинено правопорушення: 0, 5982 га - самовільне зайняття, 0, 1899 га - використання не за цільовим призначенням.

02.10.2017 державним інспектором Гуменним О. І. винесено припис з вимогою до позивача усунути в 30-денний термін порушення вимог земельного законодавства.

03.10.2017 державним інспектором Гуменним О. І. складено протокол про адміністративне правопорушення № 4.3-22/25 щодо самовільного зайняття ОСОБА_1 земельної ділянки комунальної форми власності площею 0,5982 га, яка розташована на АДРЕСА_1, шляхом обгородження металевим парканом, що є порушенням пункту «б» частини 1 статті 211 Земельного кодексу України та статті 53-1 КУпАП.

11.10.2017 державним інспектором Гуменним О. І. на підставі протоколу від 03.10.2017 № 4.3-22/25 прийнято постанову про накладення адміністративного стягнення № 4.3-23/24, відповідно до якої позивача ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена статтею 53-1 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 170 грн.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Судом встановлено, що загальна площа земельної ділянки, яка розташована на АДРЕСА_1 та використовується позивачем, становить 0, 7881 га.

В матеріалах справи наявні копії двох договорів оренди земельних ділянок:

- від 22.04.2011 про передання в оренду ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0, 2743 га по АДРЕСА_1;

- від 05.12.2015 про передання в оренду ОСОБА_1 земельної ділянки (кадастровий номер НОМЕР_1) площею 0, 19 га по АДРЕСА_1.

Щодо земельної ділянки площею 0, 3238 га (0,7881 - (0,2743+0,19), то така фактично використовується позивачем без відповідного рішення органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду), тобто самовільно.

Рішення Перегінської селищної ради від 26.04.2007 № 72-8/2007, яким ОСОБА_1 надано дозвіл на вибір земельної ділянки по АДРЕСА_1 площею 0, 25 га під розширення виробничої бази з будівництвом адмін. приміщень та площадки для складування (сировини) деревини, апеляційний суд до уваги не бере, оскільки згідно з даним рішенням земельна ділянка у власність чи користування (оренду) позивачу не передавалась.

Відповідно до статті 53-1 КУпАП самовільне зайняття земельної ділянки тягне за собою накладення штрафу на громадян від десяти до п'ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від двадцяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 самовільно використовував земельну ділянку, розташовану на АДРЕСА_1, що підтвердилося в процесі дослідження судом усіх фактичних обставин справи, постанова про накладення на позивача адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 170 грн відповідно до статті 53-1 КУпАП прийнята відповідачем обґрунтовано.

Щодо строку накладення адміністративного стягнення, то апеляційний суд зазначає таке.

Відповідно до частини 1 статті 38 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).

Кодекс України про адміністративні правопорушення не визначає вичерпного переліку триваючих правопорушень.

Апеляційний суд вважає, що триваючими визнаються правопорушення, які розпочавшись з будь-якої протиправної дії чи бездіяльності, здійснюються потім безперервно шляхом невиконання обов'язків. Початковим моментом такого діяння може бути активна дія чи бездіяльність, коли винна особа або не виконує конкретний покладений на неї обов'язок, або виконує його не повністю або неналежним чином.

Крім цього, триваючими адміністративними проступками є проступки, пов'язані з тривалим, неперервним невиконанням обов'язків, передбачених правовою нормою (наприклад, проживання без паспорта, самовільне будівництво будинків або споруд, самовільне зайняття земельних ділянок тощо), які припиняються або виконанням регламентованих обов'язків, або притягненням винної у невиконанні особи до відповідальності. Часто ці правопорушення є наслідками протиправної бездіяльності. Тобто триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом якогось часу. Іноді такий стан продовжується значний час і увесь час винний безперервно скоює правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов'язків.

Таким чином, триваючі правопорушення слід розглядати з моменту їх офіційного виявлення, тобто з часу фіксації в протоколі про адміністративне правопорушення, приписі, акті перевірки і т.д.

Зокрема, самовільне зайняття земельної ділянки характеризується тривалою протиправною дією, властивою триваючим правопорушенням.

Згідно з матеріалами справи, факт самовільного зайняття ОСОБА_1 земельної ділянки встановлено перевіркою, що проводилася 20.09.2017 державним інспектором у сфері здійснення державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель Гуменним О. І., про що складено акт № 4.3-18/11.

Беручи до уваги дату виявлення триваючого правопорушення - 20.09.2017, адміністративне стягнення на ОСОБА_1 накладено відповідачем в межах строку, встановленого статтею 38 КУпАП.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до частини 3 статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду. Приймаючи постанову за результатами судового розгляду справи суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, що є однією з підстав для скасування цієї постанови.

У зв'язку з тим, що суд першої інстанції неповно з'ясував усі обставини справи, неправильно застосував норми матеріального права та допустив порушення норм процесуального права, оскаржувана постанова суду підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмову ОСОБА_1 в задоволенні позову з наведених вище підстав.

Доводи апелянта в частині закриття провадження в справі задоволенню не підлягають, оскільки не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства.

Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 317, ст. 321, ст. 325 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області задовольнити частково.

Постанову Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 17 квітня 2018 року у справі № 350/1634/17 скасувати та прийняти нову постанову, якою ОСОБА_1 в задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В. М. Багрій
судді А. І. Рибачук
Д. М. Старунський