Справа № 820/19809/14
Суддя: Анцупова Т.О.
Дата ухвалення: 2018-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

26 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 820/19809/14

адміністративне провадження № К/9901/3304/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Анцупової Т. О.,

суддів - Кравчука В. М., Стародуба О. П.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу № 820/19809/14

за позовом Публічного акціонерного товариства «РОДОВІД БАНК» до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «РЕАЛ БАНК» Федорченка Андрія Володимировича, треті особи - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, Національний Банк України, про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії;

за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «РОДОВІД БАНК» на постанову Харківського окружного адміністративного суду (суддя Полях Н. А.) від 03 березня 2015 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду (у складі колегії суддів: Тацій Л. В., Григорова А. М., Подобайло З. Г.) від 14 травня 2015 року, встановив:

I. ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. У грудні 2014 року Публічне акціонерне товариства «РОДОВІД БАНК» звернулося до суду з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «РЕАЛ БАНК» Федорченка Андрія Володимировича, треті особи - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, Національний Банк України, в якому, з урахуванням заяви по зміну позовних вимог від 02 березня 2015 року /а. с. 150-156/, просив:

- визнати протиправними дії Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «РЕАЛ БАНК» Кадирова В. В. в частині відхилення та неакцептування вимог АТ «РЕАЛ БАНК» у сумі 24329,86 грн.;

- визнати протиправними дії Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «РЕАЛ БАНК» Кадирова В. В. в частині відхилення та неакцептування вимог АТ «РЕАЛ БАНК» у сумі 4079,77 грн.;

- визнати протиправними дії Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «РЕАЛ БАНК» Федорченка А. В. в частині відхилення та неакцептування вимог АТ «РЕАЛ БАНК» у сумі 24329,86 грн.;

- визнати протиправними дії Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «РЕАЛ БАНК» Федорченка А. В. в частині відхилення та неакцептування вимог АТ «РЕАЛ БАНК» у сумі 4079,77 грн.;

- зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «РЕАЛ БАНК» Федорченка А. В. визнати грошові вимоги АТ «РЕАЛ БАНК» у сумі 4079,77 грн. та включити їх до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «РЕАЛ БАНК»;

- зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «РЕАЛ БАНК» Федорченка А. В. визнати грошові вимоги АТ «РЕАЛ БАНК» у сумі 24329,86 грн. та включити їх до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «РЕАЛ БАНК»;

- стягнути з Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «РЕАЛ БАНК» Федорченка А. В. 73,08 грн. судового збору на користь АТ «РОДОВІД БАНК».

2. У судовому засіданні 28 січня 2015 року, на підставі рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 16 грудня 2014 року № 146, протокольною ухвалою суд замінив уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «РЕАЛ БАНК» - Кадирова В. В. на Федорченко А. В.

3. Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 03 березня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 14 травня 2015 року, позов залишено без задоволення.

4. Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Публічне акціонерне товариства «РОДОВІД БАНК» звернулося з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 03 березня 2015 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 14 травня 2015 року, прийняти нову постанову, якою:

- визнати протиправними дії Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «РЕАЛ БАНК» Кадирова В. В. в частині відхилення та неакцептування вимог АТ «РЕАЛ БАНК» у сумі 24329,86 грн.;

- визнати протиправними дії Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «РЕАЛ БАНК» Федорченка А. В. в частині відхилення та неакцептування вимог АТ «РЕАЛ БАНК» у сумі 24329,86 грн.;

- зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «РЕАЛ БАНК» Федорченка А. В. або будь-яку іншу Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «РЕАЛ БАНК», що буде призначена рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб станом на дату виконання постанови, визнати грошові вимоги АТ «РОДОВІД БАНК» у сумі 24329,86 грн. Та включити їх до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «РЕАЛ БАНК».

5. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 09 червня 2015 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.

6. Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «РЕАЛ БАНК» Федорченко А. В. у запереченнях на касаційну скаргу, яке надійшло на адресу Вищого адміністративного суду України 30 червня 2015 року, просить відмовити в задоволенні касаційної скарги в повному обсязі, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

7. 15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд та набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року.

Відповідно до пп. 4 п. 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, який набрав чинності 15 грудня 2017 року, касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

8. 11 січня 2018 року касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «РОДОВІД БАНК» на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 03 березня 2015 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 14 травня 2015 року у справі № 820/19809/14 передано для розгляду до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.

9. Ухвалою Верховного Суду від 24 вересня 2018 року справу прийнято до провадження, закінчено підготовку даної справи до касаційного розгляду та призначено її розгляд в порядку письмового провадження.

II. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

10. Судами попередніх інстанцій установлено, що 22 серпня 2013 року між позивачем - ПАТ «РЕАЛ БАНК» та ПАТ «РОДОВІД БАНК» укладено договір оренди № 5-К, відповідно до умов якого ПАТ «РОДОВІД БАНК» передало у строкове платне користування - в оренду, нежитлове приміщення загальною площею 88,50 кв.м. за адресою: м. Київ, вул. Кіквідзе, 3-а. Розмір орендної плати становить 17700 грн. на місяць, в тому числі ПДВ.

11. 26 травня 2014 року договір оренди від 22 серпня 2013 року № 5-К розірвано за згодою сторін.

12. Проте, орендар - ПАТ «РЕАЛ БАНК», не виконав свої зобов'язання щодо сплати орендної плати за березень, квітень та травень 2014 року, у зв'язку із чим утворилася заборгованість на загальну суму 50150 грн.

13. Також, після розірвання договору від 22 серпня 2013 року № 5-К позивачем виявлені значні пошкодження приміщення та обладнання, що було оцінено банком у сумі 24326,86 грн. (акт огляду орендованого приміщення від 25 червня 2014 року).

14. Крім того, судом встановлено, що ПАТ «РЕАЛ БАНК» не сплатило комунальні платежі за березень, квітень, травень 2014 року на загальну суму - 7821,02 грн.

15. За порушення умов договору від 22 серпня 2013 року № 5-К позивачем нараховано пеню та штраф на загальну суму 3664,28 грн.

16. Отже, заборгованість ПАТ «РЕАЛ БАНК» перед ПАТ «РОДОВІД БАНК», за невиконання договору оренди від 22 серпня 2013 року № 5-К становить 85962,16 грн.

17. Також, 01 жовтня 2013 року між ПАТ «РЕАЛ БАНК» та ПАТ «РОДОВІД БАНК» укладено договір оренди обладнання № 11, відповідно до умов якого ПАТ «РОДОВІД БАНК» передало у строкове платне користування - в оренду, майно згідно переліком, що міститься в додатку № 1 до договору, з орендною платою 2500 грн., в тому числі ПДВ за кожний календарний місяць користування.

18. Зазначений договір достроково, 30 квітня 2014 року, розірвано за згодою сторін, але ПАТ «РЕАЛ БАНК» не виконало умов договору по оплаті оренди за березень, квітень 2014 року, в результаті чого утворилася заборгованість у сумі 5000 грн.

19. За невиконання вказаних умов договору, позивачем у відповідності до умов договору та Цивільного кодексу України нарахована пеня у сумі 119,11 грн. та інфляційні витрати і три проценти річних за невиконання грошового зобов'язання на загальну суму - 296,35 грн.

20. На підставі викладеного, на думку позивача, у ПАТ «РЕАЛ БАНК» утворилася заборгованість на загальну суму 91377,65 грн.

21. Відповідно до постанови правління Національного банку України від 21 травня 2014 року за № 295 «Про відкликання банківської ліцензії ПАТ «РЕАЛ БАНК» та ліквідацію виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі за текстом - Фонд) прийнято рішення від 21 травня 2014 року № 34 про початок здійснення процедури ліквідації ПАТ «РЕАЛ БАНК» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «РЕАЛ БАНК» - провідного юрисконсульта відділу супроводження виведення неплатоспроможних банків з ринку департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Фонду Кадирова В. В. з 21 травня 2014 року по 20 травня 2015 року.

22. Позивачем на адресу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «РЕАЛ БАНК» 20 червня 2014 року направлено заяву про грошові вимоги № 18.3-11-б.б/3596 із зазначенням та обґрунтуванням вимог позивача до ПАТ «РЕАЛ БАНК» по заборгованості за вказаними вище договорами.

23. Крім того, позивачем 20 жовтня 2014 року направлено до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «РЕАЛ БАНК» заяву № 18.3-11-б.б/6651 щодо надання інформації акцептування кредиторських вимог позивача в сумі 67050,79 грн.

24. На вказану заяву листом від 04 листопада 2014 року за № 08-504/4652 надано відповідь про акцептування вимог в сумі 62971,02 грн.

25. Крім того, 14 листопада 2014 року позивачем на адресу ПАТ «РЕАЛ БАНК» направлено заяву № 18.2-11-б.б/7206 про визнання грошових вимог у сумі 24 329,86 грн.

26. У відповідь на зазначену заяву уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «РЕАЛ БАНК» листом від 16 грудня 2014 року № 14-04/5041 повідомив про пропущення строків звернення із кредиторськими вимогами, а тому такі вимоги є погашеними.

27. Вважаючи дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

ІІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

28. Оцінюючи доводи сторін, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог виходив із необґрунтованості позовних вимог та відсутності підстав для їх задоволення.

28.1. Відмовляючи в частині задоволення позовних вимог про визнання неправомірним дій уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «РЕАЛ БАНК» щодо акцептування вимог на суму 4079,74 грн. та зобов'язання вчинити дії щодо їх акцептування, суди попередніх інстанцій застосували положення ст. 36 та 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» » від 23 лютого 2012 року № 4452-VI (далі - Закон № 4452-VI).

28.2. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визнання протиправними дій відповідача щодо відмови в акцептуванні кредиторських вимог позивача у сумі 24329,86 грн. та зобов'язання вчинити дії щодо їх акцептування, суди першої та апеляційної інстанцій зазначили, що вказані дії відповідача є обґрунтованими, прийнятими в межах повноважень та на підставі закону, оскільки заява позивача про акцептування кредиторських вимог у розмірі 24329,86 грн. складена та заявлена уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «РЕАЛ БАНК» лише у листопаді 2014 року, тобто поза межам строків визначених у ст. 45, 49 Закону № 4452-VI.

IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

29. Скаржник у своїй касаційній скарзі зазначає:

29.1. щодо порушення матеріальних норм:

- судом першої та апеляційної інстанцій порушені норми ст. 46 та 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», які є спеціальними, та передбачають, що під час ліквідаційної процедури неплатоспроможного банку визначається загальна сума його заборгованості перед кредиторами (пасив), формується ліквідаційна маса банку (актив) та здійснюється реалізація з подальшим спрямуванням коштів, одержаних від продажу майна, на погашення визнаних вимог кредитора, що заявилися в процесі ліквідаційної процедури банку.

Оскільки, в ПАТ «РЕАЛ БАНК» не завершено ліквідаційну процедуру, то поточні вимоги заявлені АТ «РОДОВІД БАНК» в процесі триваючої ліквідації підлягають задоволенню, так як вони заявлені до закінчення ліквідаційної процедури ПАТ «РЕАЛ БАНК». Однак судами проігноровано та здійснено посилання на загальну норму ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» в результаті чого невірно визначено правову природу заявлених кредиторських вимог АТ «РОДОВІД БАНК» у сумі 24329,86 грн.;

29.2. щодо порушення процесуальних норм:

- судом порушено норми ст. 52 КАС України, оскільки суд повинен був визнати відповідальними особами Уповноважену особу Фонду Кадирова В. В. і Уповноважену особу Фонду Федорченка А. В., а не лише Уповноважену особу Фонду Федорченка А. В.;

- рішення судів не відповідає вимогам встановленому в постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» № 7, позбавлені визначеної законом необхідної конкретики та не містять спростувань та пояснень неприйняття позиції АТ «РОДОВІД БАНК».

V. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ

30. Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених ст. 341 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), а також надаючи оцінку правильності застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права у спірних правовідносинах виходить з наступного.

31. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

32. Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» указав, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «суд, встановлений законом» у п. 1 ст. 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з … питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів». Європейський суд з прав людини дійшов висновку, що національний суд не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом, і, таким чином, не міг вважатися судом, «встановленим законом».

33. Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України (тут і далі - у редакції, чинній на час прийняття оскаржуваних рішень) до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

34. Згідно п.1, 7 ч.1 ст.3 КАС України справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень; суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

35. Відповідно до ч. 2 ст. 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

36. Як встановлено ч. 2 ст. 17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

37. Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

38. Як свідчать матеріалами справи, позивач звернувся до адміністративного суду з позовом до уповноваженої особи, направленим на включення кредиторських вимог Публічного акціонерного товариства «РОДОВІД БАНК» до реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ «РЕАЛ БАНК».

39. За змістом ст. 2, 3, 4, 37, 54 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Закон № 4452-VI) на Фонд, який є юридичною особою публічного права, покладено функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Зі свого боку, уповноважена особа Фонду виконує від його імені делеговані Фондом повноваження щодо забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

40. Вирішуючи питання про віднесення спору до юрисдикції адміністративного суду, слід ураховувати не лише суб'єктний склад правовідносин, які склалися між сторонами, а й сутність (характер) таких правовідносин.

41. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

42. Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника.

43. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин. Спір є приватноправовим також у тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб'єктів владних повноважень.

44. Правовідносини, щодо яких виник спір, обумовлені наявністю кредиторських вимог (майнових вимог юридичної особи до суб'єкта господарювання - Банку, що ліквідується), які задовольняються у порядку черговості, визначеної статтею 52 Закону № 4452-VI, за рахунок коштів, одержаних унаслідок ліквідації та продажу майна банку.

45. Повноваження уповноваженої особи Фонду щодо складення реєстру акцептованих вимог кредиторів та внесення змін до цього реєстру визначені п. 4 ч. 1 ст. 48 Закону № 4452-VI.

46. Відповідно до ч. 1 ст. 52 Закону кошти, одержані в результаті ліквідації та продажу майна (активів) банку, спрямовуються Фондом на задоволення вимог кредиторів.

47. З аналізу наведених норм колегія суддів дійшла висновку про те, що основні функції Фонду мають як владний характер, зокрема щодо врегулювання правовідносин у сфері банківської діяльності, так і не містять владної складової, а спрямовані на здійснення процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом тимчасової адміністрації та ліквідації.

48. Зазначене дає підстави стверджувати, що оскільки лише Фонду за законом доручено забезпечувати відновлення платоспроможності банку або підготовку його до ліквідації, заявлені ПАТ «РОДОВІД БАНК» вимоги випливають із зобов'язань Банку щодо виконання умов договорів оренди, уповноважена особа Фонду та Фонд діють як представники сторони договірних відносин.

49. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - ГПК України) господарським судам підвідомчі справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав, крім: спорів про приватизацію державного житлового фонду; спорів, що виникають при погодженні стандартів та технічних умов; спорів про встановлення цін на продукцію (товари), а також тарифів на послуги (виконання робіт), якщо ці ціни і тарифи відповідно до законодавства не можуть бути встановлені за угодою сторін; спорів, що виникають із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції Конституційного Суду України та адміністративних судів та інших спорів, вирішення яких відповідно до законів України та міжнародних договорів України віднесено до відання інших органів.

50. З огляду на вказане та враховуючи суть спірних правовідносин, колегія суддів дійшла висновку, що спір про включення кредиторських вимог до реєстру акцептованих вимог кредиторів не є публічно-правовим та не належить до юрисдикції адміністративних судів, а тому висновки судів першої та апеляційної інстанцій про розгляд справи в порядку адміністративного судочинства є помилковим.

51. Аналогічні правові висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах містяться, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 826/5668/16, від 06 червня 2018 року у справі № 826/6506/16 та від 13 червня 2018 року у справі № 826/21368/15.

52. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 349 КАС України (в редакції, яка діє з 15 грудня 2017 року) суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і закрити провадження у справі чи залишити позов без розгляду у відповідній частині.

53. Згідно із ст. 354 КАС України суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку повністю або частково і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, визначених статтею 19 цього Кодексу, є обов'язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів касаційної скарги.

54. Відповідно до ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі, зокрема, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства (пункт 1).

55. Відповідно до ч. 1 ст. 239 КАС України якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз'яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

56. На підставі викладеного, колегія суддів доходить висновку, що за предметом спору та суб`єктним складом сторін, вказаний спір має розглядатися в порядку господарського судочинства, а тому судові рішення у даній справі підлягають скасуванню, а провадження у справі - закриттю.

57. Судові витрати, сплачені особою, яка подала касаційну скаргу (судовий збір 51,16 грн. згідно платіжного доручення від 28 травня 2015 року № BUD.343325.132865), відповідно до ст. 139 КАС України слід стягнути за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України.

Керуючись ст. 242, 345, 354, 355, 356, 359 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «РОДОВІД БАНК» задовольнити частково.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 03 березня 2015 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 14 травня 2015 року у справі № 820/19809/14 скасувати.

Провадження у справі закрити.

Роз'яснити Публічному акціонерному товариству «РОДОВІД БАНК», що розгляд таких справи віднесено до юрисдикції господарських судів.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя - доповідач Т. О. Анцупова

Суддя В. М. Кравчук

Суддя О. П. Стародуб