Справа № 805/5087/15-а
Суддя: Желтобрюх І.Л.
Дата ухвалення: 2018-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

26 вересня 2018 року

Київ

справа №805/5087/15-а

адміністративне провадження №К/9901/12516/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

Головуючої судді - Желтобрюх І.Л.,

суддів: Білоуса О.В., Стрелець Т.Г.,

розглянувши у судовому засіданні без виклику сторін в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 18 лютого 2016 року (суддя Бабаш Г.П.) та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 12 квітня 2016 року (колегія суддів у складі: Ястребової Л.В., Ляшенка Д.В., Компанієць І.Д.) у справі № 805/5087/15-а за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області, Головного управління Міністерства внутрішніх справ в Донецькій області, Артемівського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ в Донецькій області, Артемівського міського відділу Національної поліції в Донецькій області про визнання протиправним і скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, зобов'язання вчинити дії,

установив:

У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Донецькій області (далі - ГУ НП в Донецькій області), Головного управління Міністерства внутрішніх справ в Донецькій області (далі - ГУ МВС в Донецькій області), Артемівського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ в Донецькій області (далі - Артемівський МВ ГУ МВС в Донецькій області), Артемівського міського відділу Національної поліції в Донецькій області, в якому просив (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 5 січня 2016 року):

визнати протиправним та скасувати наказ ГУ МВС України в Донецькій області від 6 листопада 2015 року № 354 о/с в частині звільнення начальника штабу Артемівського міського відділу (з обслуговування м. Артемівськ та Артемівського району) ГУ МВС України в Донецькій області майора міліції ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ;

поновити його на посаді начальника штабу Артемівського міського відділу (з обслуговування м. Артемівська та Артемівського району) ГУ МВС України в Донецькій області або на рівнозначній посаді в поліції;

зобов'язати Артемівський відділ поліції ГУ НП України в Донецькій області нарахувати та виплатити грошове забезпечення за період з 22 квітня 2015 року по 3 листопада 2015 року;

стягнути з Артемівського відділу поліції ГУ НП в Донецькій області грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 7 листопада 2015 року по 31 грудня 2015 року.

В обґрунтування позову посилався на те, що станом на день опублікування Закону України «Про Національну поліцію» він не був працівником міліції та нього не поширювалися положення вказаного Закону, оскільки після незаконного звільнення у серпні 2014 року він був поновлений на службі в органах внутрішніх справ лише 3 листопада 2015 року. Зазначав, що він бажав проходити службу в поліції, про що було достовірно відомо його начальнику, від продовження служби не відмовлявся. Також вказував, що на момент звільнення з ним не проведено повний розрахунок за період з 22 квітня 2015 року по 3 листопада 2014 року (з дня винесення рішення суду про поновлення на роботі по день фактичного поновлення) та не компенсовано невикористані дні щорічних відпусток за 2014-2015 роки.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 18 лютого 2016 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 12 квітня 2016 року, позов задоволено частково: зобов'язано Артемівський міський відділ ГУ МВС України в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 23 квітня 2015 року по 2 листопада 2015 року, виходячи із середньоденного грошового забезпечення у розмірі 255,07 грн; в задоволенні решти позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями суду першої та апеляційної інстанцій в частині відмови у задоволенні позову, ОСОБА_1 звернувся із касаційною скаргою, у якій просить скасувати такі судові рішення та прийняти нове про задоволення позову у повному обсязі. В обґрунтування вимог касаційної скарги посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору. Зазначає, що процедура скорочення штатів не передбачена Положенням № 114, тому суди мали керуватися нормами трудового законодавства, яке, зокрема, покладає на роботодавця обов'язок завчасно попередити працівників про наступне вивільнення та запропонувати вакантні посади. Зауважує, що він мав намір продовжити службу в органах Нацполіції, про що свідчить поданий ним 5 листопада 2015 року до канцелярії Артемівського МВ рапорт про переведення на роботу (копію якого додає до матеріалів касаційної скарги), однак відповідачами не було вжито заходів щодо подальшого працевлаштування позивача в органах поліції.

У прохальній частині касаційної скарги позивач доповнює свої позовні вимоги, заявлені в суді першої інстанції, та додатково просить зобов'язати ГУ МВС України в Донецькій області та Бахмутський (колишній Артемівський) відділ поліції ГУ ПН в Донецькій області виконати щодо нього вимоги пункту 9 Розділу ХІ «При кінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» в частині переведення його на службу в Нацполіцію.

Однак Суд зауважує, що за правилами частини четвертої статті 341 КАС України (у редакції, яка діє з 15 грудня 2017 року) у суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відтак, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах позовних вимог, заявлених позивачем під час вирішення справи в суді першої інстанції.

ГУ НП в Донецькій області та ГУ МВС в Донецькій області подали письмові заперечення, просять залишити касаційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, як необґрунтовану та безпідставну, а оскаржувані судові рішення в частині відмови у задоволенні позову - без змін.

Бахмутський (Артемівський) МВ Національної поліції в Донецькій області у запереченнях також просить залишити касаційну скаргу без задоволення. Підтверджує факт подання позивачем рапорту про звільнення за переведенням, однак зазначає, що вказаний рапорт не розглядався, оскільки позивач одночасно не подав заяву про прийняття на службу до органів поліції.

Крім того, до суду касаційної інстанції надійшли пояснення члена ліквідаційної комісії Артемівського МВ ГУ МВС України в Донецькій області Пугач О.М., яка станом на 6 листопада 2015 року обіймала посаду начальника сектору кадрового забезпечення, в яких остання повідомила, що позивач був обізнаний щодо необхідності подання рапорту на звільнення та заяви про прийняття до поліції, у разі наявності такого бажання. Оскільки заяву про прийняття до поліції позивач не подав, а одного лише рапорту недостатньо для переведення, його було звільнено за скороченням штату.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, судові рішення, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

Судами встановлено, що ОСОБА_1 з 1998 року проходив службу в органах внутрішніх справ на різних посадах, остання займана посада - начальник штабу Артемівського МВ (з обслуговування міста Артемівська та Артемівського району) ГУ МВС України в Донецькій області.

В серпні 2014 року позивача звільнено з органів внутрішніх справ за пунктом 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ у запас, затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114 (далі - Положення № 114), за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 22 квітня 2015 року у справі № 808/7864/14 звільнення ОСОБА_1 визнано незаконним та поновлено його на посаді начальника штабу Артемівського МВ (з обслуговування міста Артемівська та Артемівського району) ГУ МВС України в Донецькій області з 27 серпня 2014 року. Постанову суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді звернуто до негайного виконання.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25 листопада 2015 року постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 22 квітня 2015 року у справі № 808/7864/14 залишено без змін.

Наказом ГУ МВС України в Донецькій області від 3 листопада 2015 року № 331 о/с ОСОБА_1 поновлено на посаді начальника штабу Артемівського МВ (з обслуговування міста Артемівська та Артемівського району) ГУ МВС України в Донецькій області з 27 серпня 2014 року.

Відповідно до наказу ГУ МВС України в Донецькій області від 6 листопада 2015 року № 354 о/с позивача звільнено із займаної посади за пунктом 64 «г» Положення № 114 (через скорочення штатів) з 6 листопада 2015 року.

Із зазначеним наказом позивач ознайомлений 9 листопада 2015 року.

Відповідно до витягу із наказу ГУ МВС України в Донецькій області від 7 грудня 2015 року № 7 о/с, до наказу від 6 листопада 2015 року № 354 о/с внесено зміни в частині вислуги років ОСОБА_1

Окрім того, наказом ГУ МВС України в Донецькій області від 4 січня 2016 року № 3 о/с внесено зміни до наказу від 6 листопада 2015 року № 354 о/с та зазначено: вважати підставою звільнення ОСОБА_1 пункти 10 та 11 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію», а не пункт 9 розділу ХІ цього Закону.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з правомірності звільнення позивача, оскільки останній вважався попередженим про звільнення через скорочення штатів з дня опублікування Закону України «Про Національну поліцію», однак бажання проходити службу в органах Нацполіції не виявив. Суди вважали, що вжиття заходів щодо працевлаштування працівника в Нацполіції, як новоутвореній установі, не є обов'язком роботодавця. Крім того, ГУ НП в Донецькій області та підлеглі йому підрозділи не є правонаступниками ГУ МВС України в Донецькій області, тому зобов'язання іншої юридичної особи поновити на службу працівника, який не проходив у ній службу, буде суперечити законодавству.

Апеляційний суд додатково врахував, що позивач не звертався із відповідною заявою чи рапортом до відповідачів про продовження подальшої служби в органах поліції чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими.

Водночас, суди встановили наявність підстав для задоволення позову в частині стягнення на користь позивача суми належного йому грошового забезпечення за період з 23 квітня 2015 року по 2 листопада 2015 року, враховуючи несвоєчасне поновлення його на посаді з вини ГУ МВС України в Донецькій області.

Колегія суддів Верховного Суду не погоджується із висновками судів першої та апеляційної інстанцій, з яких вони виходили, відмовляючи у задоволенні частини позовних вимог, з огляду на таке.

Відповідно до статті 18 Закону України від 20 грудня 1990 року № 565-XII «Про міліцію» (в редакції чинній на момент виникнення правовідносин) порядок та умови проходження служби в міліції регламентується Положенням № 114.

Згідно з пунктом 8 Положення № 114 дострокове звільнення зі служби осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу, які не досягли граничного віку перебування на службі в органах внутрішніх справ, провадиться, зокрема, у зв'язку зі скороченням штатів - у разі відсутності можливості використання на службі.

За змістом пункту 64 «г» Положення № 114 особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

2 липня 2015 року прийнято Закон України № 580-VIІI «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580-VIІI).

Відповідно до пункту 1 Розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 580-VIІI, останній набирає чинності через три місяці з дня наступного за днем його опублікування, крім пунктів 1, 2, 3, 7 - 13, 15, 17 - 18 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону, які набирають чинності з дня, наступного за днем його опублікування.

Закон № 580-VIІI опубліковано в газеті «Голос України» 6 серпня 2015 року, відтак, він набрав чинності з 7 листопада 2015 року, а пункти 1, 2, 3, 7 - 13, 15, 17- 18 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону набрали чинності з 7 серпня 2015 року.

Пунктом 8 розділу XI Прикінцевих та Перехідних положень Закону № 580-VIІI передбачено, з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Зазначена норма закону стосується працівників міліції (осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), які на час набрання нею чинності працювали в органах внутрішніх справ та обіймали певні посади.

При цьому судами не враховано, що на час опублікування вказаного Закону ОСОБА_1 на службі в органах МВС України не перебував через невиконання відповідачем постанови Запорізького окружного адміністративного суду від 22 квітня 2015 року у справі № 808/7864/14, якою звільнення позивача визнано незаконним.

Зі справи вбачається, що ОСОБА_1 поновлено на посаді лише 3 листопада 2015 року , а тому він не може вважатися попередженим про можливе майбутнє звільнення в силу закону, як помилково вважали суди.

Пунктами 9, 10, 11 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 580-VIІI передбачено, що працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону, можуть були прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або неприйняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів. Указані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Перебування працівників міліції на лікарняному чи у відпустці не є перешкодою для їх звільнення зі служби в органах внутрішніх справ відповідно до «Прикінцевих та перехідних положень» цього Закону.

Так, Постановою Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2015 року № 730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ України» утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Національної поліції та ліквідовано як юридичні особи публічного права територіальні органи МВС України (у тому числі Артемівський міський відділ ГУ МВС України в Донецькій області, де обіймав посаду позивач).

Верховний Суд України в постановах від 4 березня 2014 року (справа № 21-8а14), від 27 травня 2014 року (справа № 21-108а14), від 28 жовтня 2014 року (справа № 21-484а14) сформулював правову позицію, згідно з якою ліквідація юридичної особи публічного права має місце у випадку, якщо в розпорядчому акті органу державної влади або органу місцевого самоврядування наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої відмови. У разі ж покладення виконання завдань і функцій ліквідованого органу на інший орган, мова йде фактично про реорганізацію. Таким чином, встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов'язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи.

З урахуванням викладеного, Суд не погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що вжиття роботодавцем заходів для працевлаштування працівника в новоутвореній установі не є обов'язком роботодавця. Питання фактичної ліквідації установи, в якій обіймав посаду позивач, суди не досліджували.

Крім того, згідно з пунктом 64 «г» Положення № 114, за яким звільнено позивача, особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Отже, при вирішенні питання щодо звільнення за скороченням штату, керівник органу прямо зобов'язаний розглянути можливість подальшого використання на службі особи, що звільняється.

З матеріалів справи вбачається, що після поновлення позивача на посаді наказом ГУ МВС в Донецькій області від 3 листопада 2015 року, вже 6 листопада 2015 року його було звільнено, при цьому суди не досліджували, чим була зумовлена неможливість подальшого використання позивача на службі в органах Нацполіції.

Апеляційний суд при вирішенні спору виходив з того, що позивач не звертався із відповідною заявою чи рапортом до відповідачів про продовження подальшої служби в органах, тоді як до касаційної скарги позивачем долучено копію рапорту від 5 листопада 2015 року, зареєстрованого цього ж дня Артемівським МВ ГУ МВС України в Донецькій області, в якому позивач просить звільнити його з органів внутрішніх справ у зв'язку з переходом у встановленому порядку на роботу в інші міністерства, відомства (організації).

Водночас, суд касаційної інстанції не має права встановлювати обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, та приймати до розгляду нові докази (частина другої статті 341 КАС України).

За таких обставин Верховний Суд вважає, що суди попередніх інстанцій дійшли передчасного висновку про правомірність звільнення позивача із займаної посади.

Відповідно до статті 242 КАС України (в редакції з 15 грудня 2017 року) рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Статтею 353 КАС України передбачено, що підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Враховуючи викладене, судами першої та апеляційної інстанцій на порушення статей 9, 242 КАС України не з'ясовано обставини справи, що мають значення для її правильного вирішення.

За таких обставин справу необхідно направити на новий розгляд до суду першої інстанції в частині позовних вимог про скасування наказу про звільнення ОСОБА_1 з роботи, поновлення його на посаді та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 7 листопада 2015 року.

Судові рішення в частині задоволених позовних вимог про зобов'язання Артемівського МВ ГУ МВС України в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 23 квітня 2015 року по 2 листопада 2015 року, відповідачі не оскаржують, відтак, - в цій частині судові рішення касаційним судом не переглядаються.

Керуючись статтями 262, 344, 349, 350, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду

п о с т а н о в и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 18 лютого 2016 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 12 квітня 2016 року скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про скасування наказу про звільнення ОСОБА_1 зі служби, поновлення його на посаді та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу з 7 листопада 2015 року, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

В решті постанову Донецького окружного адміністративного суду від 18 лютого 2016 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 12 квітня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуюча суддя І.Л. Желтобрюх

Судді О.В. Білоус

Т.Г. Стрелець