Справа № 456/1276/18
Суддя: Сас С. С.
Дата ухвалення: 2018-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 456/1276/18
Провадження № 2-а/456/86/2018
РІШЕННЯ

іменем України

20 вересня 2018 року місто Стрий

Стрийський міськрайонний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Саса С. С.

при секретарі Карпин О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Стрий справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Стрийського МВ ГУДМС України у Львівській області про скасування рішення про примусове повернення в частині заборони вїзду на територію України строком на три роки,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом та просить визнати протиправним та скасувати рішення, прийняте Стрийським МВ ГУДМС України у Львівській області від 15.03.2018 року про примусове повернення громадянина ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_1 та заборону вїзду на територію України в частині заборони ОСОБА_1 в'їзду в Україну терміном на 3 роки. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 06.03.2018 року у м. Стрий о 09:00 год. був виявлений позивач, громадянин ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 При перевірці паспортного документа позивача було встановлено, що на територію України він прибув авіасполученням через ПП «Львів» 30.10.2017 року і з цього часу межі України не покидав. За час свого перебування позивач ОСОБА_1 перевищив дозволений строк свого перебування на території України більше 90 днів протягом 180 днів, чим порушив вимоги п.2 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України. Відносно позивача ОСОБА_1 Стрийським MB ГУ ДМС України у Львівській області складено адміністративний протокол за ознаками правопорушення за ч.1 ст. 203 КУпАП, а саме встановлено відсутність відмітки про продовження терміну перебування на території України в паспортному документі, а відтак констатовано ухилення від виїзду з України після закінчення 90 денного дозволеного терміну перебування в Україні. Постановою начальника Стрийського MB ГУ ДМСУ у Львівській області про накладення адміністративного стягнення ПН МЛВ №057097 від 06.03.2018 року позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 203 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 грн. Вказаний штраф було сплачено позивачем добровільно 06.03.2018 р. Крім того, 15.03.2018 року Стрийським MB ГУДМС України у Львівській області було прийнято рішення про примусове повернення позивача ОСОБА_1 та заборону в'їзду на територію України, яким зобов'язано позивача покинути територію України до 30.03.2018 року та заборонено в'їзд в Україну терміном на 3 роки. Позивач погодився добровільно покинути територію України в строк до 30.03.2018 року на підставі даного рішення Стрийського МВ ГУ ДМСУ та перебуває за кордоном, визначений законодавством України термін, необхідний для можливості повторного вїзду на територію України. Однак, із вказаним рішенням Стрийського МВ ГУ ДМСУ у Львівській області в частині заборони подальшого в'їзду в Україну терміном на 3 роки позивач не погоджується та вважає його протиправним. Так, відповідач ухвалюючи рішення про примусове повернення від 15.03.2018 року, не зазначив жодної з підстав для заборони в'їзду в Україну, визначених ст. 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». Позивач вважає, що оскаржуване рішення винесене відповідачем без додержання вимог чинного законодавства України, а отже підлягає скасуванню в частині заборони в'їзду в Україну терміном на 3 роки. Позивач не ухиляється від виконання своїх зобовязань, є законослухняним, до адміністративної, кримінальної відповідальності перед цим на території України не притягався, нелегально на території України не працював, а прибув з метою відвідати родину, яка проживає у Львові. Порушення дозволеного строку перебування на території України є звичайною необізнаністю та недбалістю в дотриманні норм чинного законодавства України, а тому звернувся з даним позовом до суду та просить його задоволити.

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, покликаючись на викладені в позовній заяві обставини та просить позов задоволити.

Відповідач в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи.

Зясувавши обставини справи, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов слід задоволити, виходячи з наступних міркувань.

За правилами частини сьомої статті 5 КАС України, іноземці, особи без громадянства та іноземні юридичні особи користуються в Україні таким самим правом на судовий захист, що і громадяни та юридичні особи України

Згідно ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є громадянином ОСОБА_2 ОСОБА_3, що підтверджується паспортом громадянина ОСОБА_2 ОСОБА_3 серії С00811497 виданого 16.12.2015 року терміном дії до 15.12.2025 року.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ПР МЛВ 057097 складеного 06.03.2018 року вбачається, що Головним спеціалістом Стрийського МВ ГУ ДМС України у Львівській області ОСОБА_5 06.03.2018 у м. Стрий по вул. Львівська, 141 о 09:00 год. встановлено перевищення дозволеного терміну перебування на території України громадянина ОСОБА_3 ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, а саме ухилення від виїзду після закінчення законного терміну перебування в Україні, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.203 КУпАП.

З постанови про накладення адміністративного стягнення серії ПН МЛВ 057097 складеної начальником Стрийського МВ ГУ ДМС України у Львівській області ОСОБА_6 06.03.2018 року вбачається, що ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.203 КУпАП та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 грн.

ОСОБА_1 добровільно сплатив штраф у розмірі 850 грн., що підтверджується квитанцією №2406923 від 06.03.2018 року.

Згідно рішення про примусове повернення та заборону вїзду на територію України Стрийського МВ ГУ ДМСУ у Львівській області від 15.03.2018 року вирішено примусово повернути за межі України громадянина ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3, заборонити вїзд на територію України терміном на 3 (три) роки до 14.03.2021 року та зобовязати його покинути територію України у термін до 30.03.2018 року.

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 1 Законом України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" іноземцями та особами без громадянства, які тимчасово перебувають на території України, є іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України протягом дії візи або на період, установлений законодавством чи міжнародним договором України, або якщо строк їх перебування на території України продовжено в установленому порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 вищевказаного закону іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Частиною 2 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в'їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони щодо подальшого в'їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення. Порядок виконання рішення про заборону щодо подальшого в'їзду в Україну визначає Кабінет Міністрів України.

Відповідно до положень ч.3 - 4 ст. 26 Закону, один із примірників рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства видається іноземцю або особі без громадянства, стосовно яких воно прийнято. У рішенні зазначаються підстави його прийняття, порядок оскарження та наслідки невиконання. Форма рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства затверджується спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України. Рішення про примусове повернення може бути оскаржено до суду.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, представник позивача, як підставу для визнання протиправним оскаржуваного рішення, зазначив, що відповідач у своєму рішенні зобов'язаний був вказати одну з підстав для заборони в'їзду в Україну, визначених ст.13 «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Згідно з роз'ясненнями Пленуму Вищого адміністративного суду України, висвітленими в п. 18 Постанови № 1 від 25.06.2009р. «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов'язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні» ( в редакції Постанови від 16.03.2012 року ), при вирішенні судами спорів про оскарження рішень про заборону в'їзду в Україну слід ураховувати, що застосування такої заборони визначене статтею 13 та частиною другою статті 26 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства". При цьому необхідність заборони в'їзду в інтересах забезпечення безпеки України або охорони громадського порядку визначається компетентними державними органами та має превентивний характер, який не потребує обов'язкової наявності порушень законодавства особами, яким заборонено в'їзд. Судам під час розгляду спорів про заборону в'їзду в Україну необхідно мати на увазі, що процедура заборони в'їзду в Україну не є прямим наслідком примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України. Підстави для заборони в'їзду іноземців та осіб без громадянства в Україну визначені статтею 13 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства". Крім того, відповідно до частини другої статті 26 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, дії яких порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в'їзду в Україну строком на три роки. Таке рішення може бути оскаржене разом або окремо від рішення про примусове повернення.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» в'їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється: в

інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку; якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні; якщо при клопотанні про в'їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи; якщо паспортний документ такої особи, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі; якщо така особа порушила у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України, митні правила, санітарні норми чи правила або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, органів доходів і зборів та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні; якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов'язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов'язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в'їзду в Україну; якщо така особа з порушенням встановленого законодавством України порядку здійснила вїзд на тимчасово окуповану територію України або до району проведення антитерористичної операції чи виїзд з них або вчинила спробу потрапити на ці території поза контрольними пунктами вїзду-виїзду.

Вказаний перелік підстав для заборони в'їзду в Україну іноземцю або особі без громадянства є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

З аналізу вищезазначених норм Закону слідує, що уповноважені органи державної влади (міграційні органи, органи Служби безпеки України, органи охорони державного кордону), приймаючи рішення про примусове повернення іноземця або особи без громадянства до країни проходження, не зобов'язані одночасно приймати рішення й про заборону в'їзду цієї особи на територію України. Встановлена ч. 2 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» можливість прийняття рішення про заборону подальшого в'їзду в Україну свідчить про наявність в органу Державної міграційної служби дискреційних повноважень, тобто суб'єкту владних повноважень надається свобода, оцінюючи ситуацію, вибирати один із кількох варіантів можливих рішень. Виходячи з конструкції правової норми, закріпленої в ч. 2 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», рішення про заборону подальшого в'їзду в Україну не є обов'язковою санкцією та може застосовуватись під час прийняття рішення про примусове повернення в країну походження, за наявності передбачених Законом підстав.

Статтею 26 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" не визначені підстави для заборони в'їзду в Україну іноземцю або особі без громадянства, а лише передбачено можливість встановлення такої заборони строком на 3 роки у випадку прийняття рішення про примусове повернення.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до положень ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Аналізуючи зібрані докази по справі і оцінюючи їх в сукупності, суд вважає, що в оскаржуваному рішенні відсутнє належне обґрунтування необхідності застосування щодо позивача заборони подальшого в'їзду в Україну та відсутні посилання на підстави, якими керувався відповідач при прийнятті рішення про встановлення заборони в'їзду в Україну громадянину ОСОБА_3 ОСОБА_1 на термін 3 роки. Також, встановлені в ході судового розгляду справи обставини свідчать про те, що орган державної міграційної служби приймаючи рішення про примусове повернення позивача і про заборону в'їзду йому на територію України порушив права іноземця, а тому позов слід задоволити, визнати протиправним та скасувати рішення Стрийського МВ ГУ ДМС України у Львівській області від 15.03.2018 року про примусове повернення за межі України громадянина ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, в частині заборони вїзду на

територію Україну терміном на 3 (три) роки.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 139 КАС України понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 704,80 грн. підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань Стрийським МВ ГУДМС України у Львівській області.

Керуючись ст. ст. 242 - 246 КАС України, суд

вирішив:

Позов задоволити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Стрийського МВ ГУ ДМС України у Львівській області від 15.03.2018 року про примусове повернення за межі України громадянина ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, в частині заборони вїзду на територію Україну терміном на 3 (три) роки.

Стягнути на користь громадянина ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Стрийського МВ ГУДМС України у Львівській області понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 704,80 грн. (сімсот чотири гривень 80 копійок).

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Львівського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_7