Справа № 804/6867/17
Суддя: Тулянцева Інна Василівна
Дата ухвалення: 2018-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2018 року Справа № 804/6867/17
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
розглянувши у місті Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР ПЕТРОЛ» до Дніпропетровського управління Офісу великих платників податків ДФС про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
Ухвалою суду від 24 жовтня року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду на 15 листопада 2017 року о 15 год.30хв.
15 листопада 2017 року у судовому засіданні було проголошено перерву до 22 листопада 2017 року о 16год.30хв., у звязку з неявкою позивача.
22 листопада 2017 року за клопотанням позивача, у судовому засіданні було проголошено перерву до 01 грудня 2017 року о 13 год.30хв
01 грудня 2017 року у судовому засіданні було проголошено перерву до 20 грудня 2017 року о 14 год.30хв., у звязку з наданням додаткового часу позивачу для надання додаткових доказів по справі.
20 грудня 2017 року за клопотанням позивача, у судовому засіданні було проголошено перерву до 10 січня 2018 року о 13 год.00хв.
10 січня 2018 року у судове засідання позивач не зявився, подав заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити із викладених у ньому підстав.
Відповідач в судове засідання не зявився,подав заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження. У матеріалах справи містяться заперечення на позовну заяву, в обґрунтування яких відповідач зазначив, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення винесено правомірно, в межах повноважень та на підставі законодавства України, у звязку з чим, просив відмовити у задоволенні позовних вимог.
Законом України від 03.10.2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності з 15.12.2017 року, Кодекс адміністративного судочинства України викладено в новій редакції.
Пунктом 10 Розділу «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону України від 03.10.2017 року № 2147-VIII) передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Згідно з частиною 2 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції від 15.12.2017 року), за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
Визначивши категорію справ, які можуть розглядатися у порядку спрощеного позовного провадження, суддя дійшов висновку про те, що дана справа не відноситься до справ, які можуть розглядатися виключно за правилами загального позовного провадження, а тому, суд вважає за необхідне розглянути справу у порядку спрощеного провадження.
Згідно з ч. 1 ст. 205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (п. 1 ч. 3 ст. 205 КАС України).
Відповідно до ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не зявилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Враховуючи вищезазначене та відсутність перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених статтею 205 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ухвалив розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними матеріалами.
Відповідно до ч. 1 ст. 258 КАС України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України, датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошене повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення.
Розглянувши подані документи, оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо та достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.
Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість вказаних висновків відповідача і винесених на підставі таких висновків спірного акта індивідуальної дії на відповідність вимогам ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, проаналізувавши положення законодавчих актів, якими врегульовані спірні правовідносини, суд зауважує на наступному.
Судом встановлено, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «УКР ПЕТРОЛ» та компанією «WEXLERGLOBALLP» (Великобританія) було укладено договір купівлі-продажу від 19.09.2016 року №WG 85, відповідно до умов якого продавець зобов'язується поставити, а покупець прийняти і оплатити паливо дизельне ULSD 10ppm, іменоване в подальшому «продукт» в кількості до 1000 метричних тонн +/- 15% в опціон продавця на умовахDDU резервуар ЛВДС «Новоград-Волинський». Граничний термін поставки з 19.09.2016 року по 30.09.2016 року.
Крім того, у звязку з невиконанням своїх зобовязань по даному Договору купівлі-продажу, нерезидентом здійснено повернення грошових коштів згідно платіжного доручення від 30.01.2017 року №4890202 у сумі 85 602,48 дол. США (2 327 723,35 грн.) та платіжного доручення від 13.02.2017 року №8501802 у сумі 85,00 дол. США (2 312,58 грн.).
Відповідно до оборотно-сальдової відомості по рахунку 3712 за січень 2016 року-грудень 2017 року вбачається, що по даному договору зобовязання сторін виконані в повному обсязі.
Згідно з частиною 1 статті 2 Закону України від 23.09.1994 року №185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» із змінами та доповненнями передбачено, імпортні операції резидентів, які здійснюються на умовах відстрочення поставки, в разі, коли таке відстрочення перевищує 180 календарних днів з моменту здійснення авансового платежу або виставлення векселя на користь постачальника продукції (робіт,послуг), що імпортується, потребують висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку.
При застосуванні розрахунків щодо імпортних операцій резидентів у формі документарного акредитиву строк, передбачений частиною першою цієї статті, діє з моменту здійснення уповноваженим банком платежу на користь нерезидента.
Частинами 3, 4 статті 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті»від 23.09.1994 року №185/94-ВРвизначено, що строк та умови завершення імпортної операції без увезення товару на територію України визначаються у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України за погодженням з Національним банком України.
Національний банк України має право запроваджувати на строк до шести місяців інші строки розрахунків ніж ті, що визначені частиною 1 цієї статті.
Пунктом 1 Постанови Правління Національного банку України від 14.09.2016 року №386 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України» встановлено, що розрахунки за операціями з експорту та імпорту товарів, передбачені в статтях 1 та 2 Закону №185/94-ВР, здійснюються у строк, що не перевищує 120 календарних днів.
Відповідно до частини 1 статті 4 Закону №185/94-ВР, порушення резидентами строків, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону, або встановлених Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, тягне за собою стягнення пені за кожний день прострочення у розмірі 0,3 відсотка від суми неодержаної виручки в іноземній валюті, перерахованої у грошову одиницю України за валютним курсом Національного банку України на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару).
Матеріалами справи підтверджено, що на кінець перевіряємого періоду за договором від 19.09.2016 року № WG85 встановлено несвоєчасне повернення грошових коштів в іноземній валюті у сумі 85 602,48 дол. США - з протермінуванням на 9 днів (дата авансового платежу 23.09.2016 року, граничний термін надходження товару 21.01.2017 року) та у сумі 85,00 дол. США з протермінуванням на 23 дня (дата здійснення авансового платежу 23.09.2016 року, граничний термін надходження товару 21.01.2017 року).
В ході розгляду справи позивачем не доведено та не надано жодних доказів, що ним здійснювались дії щодо повернення виручки в іноземній валюті в установлений законом строк. Так само, як і не надано доказів звернення до суду, Міжнародного комерційного арбітражного суду чи Морської арбітражної комісії при торгово промисловій палаті України про стягнення з нерезидента заборгованості, яка виникла внаслідок недотримання ним строків.
За таких обставин, суд вважає, що відповідачем правомірно нарахована пеня за порушення строків розрахунків у зовнішньоекономічній діяльності, яка визначена податковим повідомленням - рішенням від 20.07.2017 року № НОМЕР_1 у розмірі 63 590,89 грн. і підстави для його скасування відсутні.
У відповідності до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до положень статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів;3) показаннями свідків.
Згідно з частинами першої та четвертої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до приписів статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.У таких справах субєкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Таким чином, з урахуванням доказів у їх сукупності та висновків суду викладених вище, суд приходить висновку, про відмову у задоволенні адміністративного позову.
Керуючись статтями 9, 73-78, 90, 205, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР ПЕТРОЛ» до Дніпропетровського управління Офісу великих платників податків ДФС про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішеннявід 20.07.2017 року № НОМЕР_1 у розмірі 63 590,89 грн. - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя ОСОБА_1