Справа № 1840/3014/18
Суддя: Л.М. Опімах
Дата ухвалення: 2018-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 вересня 2018 р. Справа № 1840/3014/18
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Опімах Л.М.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області, третя особа: публічне акціонерне товариство «Сумське машинобудівне науково виробниче об»єднання» про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
03.08.2018 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, мотивуючи вимоги тим, що 21.03.2018 року подав до Сумського об»єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області заяву про призначення пенсії за віком на пільгових умовах як працівнику, зайнятому на роботах зі шкідливими та важкими умовами праці по Списку №1. 21.05.2018 року Сумським об»єднаним управлінням Пенсійного фонду України Сумської області прийняте рішення №580 про відмову позивачу у призначенні пенсії на пільгових умовах у зв»язку з відсутністю необхідного пільгового стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. Відповідач вважає за неможливе зарахувати до пільгового стажу період роботи позивача з 01.12.1988 по 03.05.1994 на посаді «терміст на нагрівальних печах», оскільки така посада не передбачена Списком №1.
Позивач вважає таке рішення протиправним і просить його скасувати, зобов»язати відповідача призначити пенсію за віком на пільгових умовах з дня звернення, зазначаючи, що на підтвердження наявного стажу для призначення пенсії на пільгових умовах надав копію трудової книжки та довідку про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній , в якій зазначено, що позивач працював за професією, посадою терміст, постійно зайнятий біля печей на гарячих роботах, що передбачено Списком №1 розділ ХI підрозділ 3а Постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 року №162. Наказом ВАТ «Сумське НВО ім..ОСОБА_2» №272 від 27.12.1994 року робоче місце атестоване за Списком№1.
Відповідач подав відзив на позов, в якому проти його задоволення заперечив, пояснивши, що відповідно до уточнюючої довідки, виданої ПАТ «Сумське машинобудівне науково виробниче об»єднання» , позивач працював термістом, постійно зайнятим біля печей на гарячих роботах. Однак, вказана професія передбачена Списком №1, затвердженим постановою Кабінету Міністрів Укарїни від 11.03.1994 №162, яка діяла після 01.01.1992 року, до цієї дати діяв Список №1, затверджений постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 р. №10. Водночас, у трудові книжці посада позивача з 01.12.1988 по 03.05.1994 вказана як терміст на нагрівальних печах, тобто назви професій не співпадають, відтак зарахувати цей період роботи до пільгового стажу неможливо.
Відповідно до п. «а» ч.1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за віком на пільгових умовах мають працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо із шкідливими і особливо важкими умовами праці - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваних Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Оскільки у позивача необхідний стаж роботи із шкідливими і важкими умовами праці не підтверджений, підстав для призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах немає.
Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 21.05.2018 року Сумським об»єднаним управлінням Пенсійного фонду України Сумської області прийняте рішення №580 про відмову позивачу у призначенні пенсії на пільгових умовах у зв»язку з відсутністю необхідного пільгового стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. Вирішуючи питання щодо обрахування пільгового стажу відповідач на зарахував період роботи позивача у СМНВО ім..ОСОБА_2 з 01.12.1988 по 03.05.1994 на посаді «терміст на нагрівальних печах», оскільки така посада не передбачена Списком №1 ( а.с.18).
Зазначене рішення суд вважає протиправним з огляду на таке.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб»єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють їх на відповідність критеріям, визначеним ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме чи прийняті ( вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Констиутцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення ( вчинення дії); безсторонньо ( неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення ( дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч.1,2 ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до ст. 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав людини є головним обов'язком держави.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.
Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Відповідно до Рішення Конституційного суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" "в Україні як соціальній, правовій державі людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави (статті 1, 3 Конституції України).
Зазначені конституційні положення розвинуті в розділі II Конституції України "Права, свободи та обов'язки людини і громадянина". Тим самим право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел (частина друга статті 46 Основного Закону України) і забезпечується частиною другою статті 22 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.
Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.
Згідно статті 49 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом.
Відповідно до п. «а» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком N 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
За відсутності стажу роботи, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається чоловікам за наявності стажу роботи:
з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 20 років 6 місяців ;
з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 21 року;
з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 21 року 6 місяців;
з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 22 років;
з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 22 років 6 місяців;
з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 23 років у чоловіків;
з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 23 років 6 місяців;
з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 24 років;
з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 24 років 6 місяців.
Працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого загального стажу роботи пенсії за віком на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування": чоловікам - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи.
Згідно зі статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів.
Відповідно до п. 3 Порядку при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992.
Відповідно до положень Порядку відомості про результати атестації робочих місць заносяться до картки умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров'я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.
Для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 №637 (пункт 10 Порядку).
Комплексний аналіз норм Закону України «Про пенсійне забезпечення» та Порядку дає підстави дійти висновку, що необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до пункту «а» статті 13 Закону є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у Списку № 1, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці.
Судом встановлено, що до заяви про призначення пенсії позивачем подано трудову книжку та довідку від 25.03.2018року №25-04-146( а.с. 15-16, 17), з яких вбачається, що позивач з 01.12.1988 по 03.05.1994 працював у СМНВО ім..ОСОБА_2 термістом на нагрівальних печах, постійно зайнятого біля печей на гарячих роботах. Це робоче місце атестоване по Списку № 1 згідно наказу по підприємству №272 від 27.12.1994.
Відповідно до п. 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 р. № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Довідка ПАТ «Сумське НВО» від 25.03.2018 № 25-04-146 відповідає вищенаведеним вимогам.
Для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці по Списку №1 позивач подав відповідачу трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, довідку про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки.
Таким чином, позивач досяг 55 річного віку, мав достатній стаж для призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», як працівник, зайнятий на роботах з особливо шкідливими та особливо важкими умовами праці по Списку № 1, тому приймаючи рішення про відмову позивачеві призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідач діяв без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, тобто без дотриманням вимог, передбачених ч.2 ст. 2 КАС України, а тому рішення є протиправним і підлягає скасуванню.
Відповідно до ст. 81 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсії призначаються з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсії призначаються з більш раннього строку: а) пенсії за віком та по інвалідності призначаються з дня досягнення пенсійного віку або відповідно встановлення інвалідності органами медико-соціальної експертизи, якщо звернення за пенсією надійшло не пізніше 3 місяців з дня досягнення пенсійного віку або встановлення інвалідності.
На підставі викладеного, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити, визнавши протиправним та скасувати рішення Сумського об»єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області №580 від 21.05.2018 року про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, зобов»язавши відповідача призначити йому пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п. «а» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», як працівнику , зайнятому на роботах з особливо шкідливими та особливо важкими умовами праці по Списку №1, з дня звернення з заявою про призначення пенсії, зарахувавши в пільговий стаж для призначення пенсії період роботи в ПАТ «Сумське НВО ім..ОСОБА_2» з 01.12.1988 року по 03.05.1994 року.
Вирішуючи питання про відшкодування судових витрат по справі, суд виходить з такого.
31.08.2018 року стороною позивача подане клопотання про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, які складаються із сплачених коштів в сумі 5000 грн. відповідно до умов п.п.2, 3 Доатку до договору, із коштів, у вигляді винагороди у сумі 2500 грн., які підлягають сплаті протягом 10 днів після досягнення позитивного результату для Клієнта, витрат по сплаті судового збору у розмірі 704,80 грн., та витрат, понесених у зв»язку з оплатою поштових послуг по направленню сторонам відповіді на відзив.
Відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб»єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб»єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Положеннями ст. 132 Кодексу передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати:
1) на професійну правничу допомогу;
2) сторін та їхніх представників, що повязані із прибуттям до суду;
3) повязані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз;
4) повязані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;
5) повязані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Судом встановлено, що відповідно до квитанції від 18.07.2018 р. позивачем сплачено судовий збір в розмірі 704,80 грн. (а.с.3), тому зазначена сума підлягає відшкодування на користь позивача.
Також судом встановлено, що на виконання своїх процесуальних обов»язків по направленню копії відповіді на відзив стороною позивача відповідачу та третій особі, сплачено в загальній сумі 56,40 грн. ( а.с. 47, 48, 50,51). Відповідно до ч.1 ст.138 Кодексу адміністративного судочинства зазначена сума підлягає відшкодуванню на користь позивача за рахунок відповідача.
Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвокатським бюро, суд зазначає наступне.
Згідно ст. 134 КАС України витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат субєкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов»язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Частиною 4 статті 134 цього Кодексу передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Судом встановлено, що між позивачем та адвокатським бюро «Калінін і Партнери» 18 липня 2018 року укладений Договір про надання професійної правничої (правової) допомоги №3/18, та додаток №1 до нього (а.с.39-40, 41). Відповідно до умов Договору за надання професійної правничої допомоги, передбаченої договором Клієнт сплачує 5000 грн., крім того клієнт сплачує додатково гонорар в розмірі 2500 грн. протягом 10 днів після досягнення позитивного результату для Клієнта, фактичні витрати Бюро, пов»язані з виконаням обов»язків за цим договором, зокрема, витрати на нотаріальне посвідчення документів, оплату передбачених законондавством зборів, адміністративних та кур»єрських послуг, відправки поштової кореспонденції, відрядження, а також інші витрати оплачуються Клієнтом окремо від гонорару (а.с.41).
Опис виконаних адвокатським бюро робіт та фактично витрачений час викладено акті виконаних робіт ( а.с. 45-46).
При цьому суд не має право змінювати розмір гонорару і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Однак, з аналізу статті 134 КАС України, випливає, що крім того, що зазначена стаття забезпечує право особи на правову допомогу, з іншого боку, вона запобігає зловживанню правом на компенсацію витрат на правову допомогу в т.ч. неоднаковій судовій практиці, встановлюючи критерії співмірності, які визначені в частині 5 цієї статті. Тобто суд зобовязаний оцінити рівень адвокатських витрат обґрунтовано у кожному конкретному випадку за критеріями співмірності необхідних і достатніх витрат.
Суд бере до уваги , що позивач документально підтвердив, що сплатив 5000 грн. на виконання договору про надання правової допомоги, проте, як вбачається із акту виконаних робіт (а.с.45-46) до цих витрат включені послуги адвокатського бюро за складання адміністративного позову до Сумського окружного адміністративного суду за позовною заявою ОСОБА_1В, до Великописарівського об»єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області, третя особа: сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Вікторія» про визнання протиправним і скасування рішення, зобов»язання вчинити певні дії, вартістю 4000 грн. Оскільки, зазначені послуги надані не в межах даної справи, вони не підлягають відшкодуванню, тому до відшкодування належать витрати в розмірі 1000 грн. за надання усної з вивченням документів консультації.
Щодо коштів у вигляді винагороди у сумі 2500 грн., які підлягають сплаті протягом 10 днів після досягнення позитивного результату для Клієнта ( п.4 Додатку до договору), суд вважає за необхідне зазначити таке.
Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року N 3477- IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
У пункті 269 рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов'язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов'язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).
В свою чергу, відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Вказана норма чітко визначає, що саме має враховуватися під час визначення вартості професійної правничої допомоги, без зазначення будь-яких інших критеріїв та аспектів, відтак, додаткова винагорода за позитивний результат за своїм змістом не є платою за виконану адвокатом роботу чи послугу, а є платою за сам результат ( позитивне рішення), досягнення якого не ставиться в залежність від фактично наданих послуг та не входить до предмету Договору про надання професійної правничої (правової) допомоги від 18.07.2018 року, визначеного пунктом 1.2 цього Договору ( а.с.39). Таким чином, з огляду на викладене вище, суд вважає, що така винагорода є витратами сторони, не відноситься до судових витрат, відповідно не підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача.
Отже, відповідно до ч.1 ст.139 КАС України на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Сумського об»єднаного управління Пенсійного фонду 704,80 грн. в рахунок повернення судового збору, 1000 грн. в рахунок відшкодування витрат на правничу допомогу та 56,40 грн. поштових витрат, а всього 1761,20 грн.
Керуючись ст.ст. 90, 134, 139, 143, 241- 246, 250, 255, 257-263, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Визнати протиправними і скасувати рішення Сумського об»єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області №580 від 21.05.2018 року про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.
Зобов»язати Сумське об»єднане управління Пенсійного фонду України Сумської області відповідача призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п. «а» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», як працівнику, зайнятому на роботах з особливо шкідливими та особливо важкими умовами праці по Списку №1, з 21.03.2018 року.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Сумського об»єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області на користь ОСОБА_1 1761,20 грн. в рахунок відшкодування судових витрат.
Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.М. Опімах