Справа № 816/2032/18
Суддя: І.С. Шевяков
Дата ухвалення: 2018-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2018 року м. ПолтаваСправа № 816/2032/18

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Шевякова І.С.

за участю:

секретаря судового засідання Голубенко В.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Управління Укртрансбезпеки у Полтавській області про визнання протиправною та скасування постанови.

Позовні вимоги:

визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу № 015901 від 21.05.2018 року у сумі 1700 грн.

Під час розгляду справи суд

В С Т А Н О В И В:

13 червня 2018 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Управління Укртрансбезпеки у Полтавській області про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу № 015901 від 21.05.2018 року у сумі 1700 грн.

Аргументи учасників справи

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на неправомірність постанови від 21 травня 2018 року № 015901. Позивач стверджував, що він не є суб'єктом відповідальності за порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт, оскільки у правовідносинах, з приводу яких було винесено оскаржуване рішення він не був перевізником, не надавав послуг з перевезення вантажів, а був експедитором і замовником транспортних послуг. Вантажний автомобіль НОМЕР_1, який був перевірений інспекторами Укртрансбезпеки, є власністю ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу СХМ 488033 і ніколи не перебував у власності або користуванні позивача. В цей же час послуги з перевезення надавав сам ФОП ОСОБА_4, з яким позивач пов`язаний господарськими правовідносинами.

Ухвалою від 18 червня 2018 року Полтавський окружний адміністративний суд прийняв зазначену позовну заяву до розгляду та відкрив провадження, ухвалив розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.

02 липня 2018 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач просив відмовити у задоволенні позову, мотивуючи власну позицію тим, що 26 березня 2018 року при проведенні рейдової перевірки державними інспекторами Управління Укртрансбезпеки перевірено транспортний засіб марки RENAULT АН 6549 КС, водієм якого був ОСОБА_4, та встановлено порушення законодавства про автомобільний транспорт, а саме: перевезення вантажу без оформлення документів, перелік яких визначено статтею 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", - щоденного реєстраційного листка обліку праці та відпочинку водія за 26.03.2018 року. Зауважував також, що з наданої до перевірки товарно-транспортної накладної вбачалось, що перевізником вантажу був ОСОБА_1, водієм - ОСОБА_4 Відповідач стверджував, що сам ОСОБА_1 на засіданні комісії щодо розгляду справи про порушення транспортного законодавства підтвердив, що виступав перевізником, тому відповідачем винесена постанова про накладення штрафу за виявлені порушення на перевізника - ОСОБА_1 /а.с.27-29/.

У судовому засіданні 17 серпня 2018 року в якості свідка був допитаний заступник начальника відділу державного контролю та нагляду за безпекою на транспорті Управління Укртрансбезпеки у Полтавській області ОСОБА_5.

У судовому засіданні 17 вересня 2018 року позивач та його представник позов підтримали, просили задовольнити його в повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечувала, просила відмовити у його задоволенні.

Суд, заслухавши пояснення позивача, його представника та представника відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне.

Обставини справи, встановлені судом

З матеріалів справи вбачається, що 26 березня 2018 року посадовими особами Управління Укртрансбезпеки у Донецькій області на підставі направлення на рейдову перевірку № 009606 /а.с. 35/, проведено перевірку додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом.

В ході перевірки транспортного засобу марки RENAULT номерний знак НОМЕР_2, водій ОСОБА_4, було виявлено та в акті проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 26 березня 2018 року було зафіксовано порушення - надання послуг з перевезення вантажів без оформлення документів, перелік яких визначено статтею 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме: не оформлено щоденного реєстраційного листа обліку праці та відпочинку водія за 26.03.2018 року (тахокарта).

Факт цього порушення сторонами у справі не оспорювався.

03 травня 2018 року Управлінням Укртрансбезпеки у Полтавській області надіслано ОСОБА_1 повідомлення про розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, який призначено на 21 травня 2018 року /а.с. 33 - зворотний бік/.

За результатами розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт заступником начальника Управління Укртрансбезпеки у Полтавській області ОСОБА_6 21 травня 2018 року винесено постанову № 015901 про застосування адміністративно-господарського штрафу, якою до ОСОБА_1 застосовано штраф у розмірі 1700 грн /а.с. 12/.

Не погодившись із вказаною постановою, позивач оскаржив її до суду.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Норми права, які підлягають застосуванню

Згідно із частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіряючи відповідність постанови № 015901 від 21 травня 2018 року критеріям, визначеним частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, та надаючи правову оцінку аргументам учасників справи, суд виходить з наступного.

Статтею 6 Закону України "Про автомобільний транспорт" від 05.04.2001 № 2344-ІІІ передбачено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, здійснює: державний нагляд і контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства, норм та стандартів на автомобільному транспорті.

Державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

Державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб'єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту, вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, урегульовано Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 №1567 (надалі - Порядок №1567).

Відповідно до пунктів 3, 4 Порядку №1567 (в редакції, чинній на час спірних правовідносин) органами державного контролю на автомобільному транспорті (далі - органи державного контролю) є Укртрансінспекція, її територіальні органи - управління в Автономній Республіці Крим, обласні, Київське та Севастопольське міські, районні управління.

Державний контроль на автомобільному транспорті здійснюється посадовими особами органу державного контролю у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на перевірку, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку, шляхом проведення планових, позапланових та рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Рейдова перевірка додержання суб'єктом господарювання, зокрема іноземним, вимог, визначених пунктом 15 цього Порядку, здійснюється на підставі щотижневого графіка /пункт 12 Порядку №1567/.

За змістом пункту 21 Порядку № 1567 у разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.

Матеріалами справи підтверджено, що за результатами рейдової перевірки транспортного засобу марки RENAULT номерний знак НОМЕР_2 посадовими особами Управління Укртрансбезпеки у Донецькій області складено акт від 26 березня 2018 року, в якому зафіксовано порушення вимог статті 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" у зв'язку із відсутністю щоденного реєстраційного листа обліку праці та відпочинку водія за 26.03.2018 року.

Відповідно до положень статті 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Відповідно до частини 2 статті 30 Закону України "Про автомобільний транспорт" автомобільний перевізник, який здійснює перевезення пасажирів на договірних умовах, зобов'язаний забезпечувати водіїв необхідною документацією.

Згідно зі статтею 18 Закону України "Про автомобільний транспорт" з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв транспортних засобів автомобільні перевізники зобов'язані:

організовувати роботу водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку відповідно до вимог законодавства України;

здійснювати заходи, спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху;

забезпечувати виконання вимог законодавства з питань охорони праці;

здійснювати організацію та контроль за своєчасним проходженням водіями медичного огляду, забезпечувати їх санітарно-побутовими приміщеннями й обладнанням.

Контроль за роботою водіїв транспортних засобів має забезпечувати належне виконання покладених на них обов'язків і включає організацію перевірок режимів їх праці та відпочинку, а також виконання водіями транспортних засобів вимог цього Закону та законодавства про працю.

Відповідно до п. 1.4 Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженої Міністерством транспорту та зв'язку, від 24.06.2010, № 385 тахокарта - бланк, призначений для внесення й зберігання зареєстрованих даних, який вводять в аналоговий контрольний пристрій (тахограф) та на якому маркувальні пристрої останнього здійснюють безперервну реєстрацію інформації, що підлягає фіксуванню відповідно до положень ЄУТР.

Згідно з п. 3.3 Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті водій транспортного засобу, обладнаного тахографом: має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом.

Відповідно до п. 3.5. Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті перевізники: забезпечують водіїв, які відправляються в рейс, необхідною кількістю тахокарт або паперу для роздруківки даних, що відповідають типу тахографа (аналоговий, цифровий).

Абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" передбачено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, адміністративно-господарський штраф за порушення законодавства про автомобільний транспорт на підставі статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" підлягає застосуванню саме до автомобільного перевізника.

За визначенням статті 1 Закону України "Про автомобільний транспорт" автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Висновки щодо правозастосування

ОСОБА_1 зареєстрований в якості фізичної особи - підприємця 06 квітня 2001 року Виконавчим комітетом Полтавської міської ради.

Відповідно до ОСОБА_6 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб -підприємців та громадських формувань, одним із видів діяльності позивача за КВЕД є: 52.29 Інша допоміжна діяльність у сфері транспорту /а.с. 9-11/.

10 липня 2017 року ФОП ОСОБА_1 уклав договір транспортного обслуговування № 6 з ФОП ОСОБА_4, відповідно до якого Експедитор (ФОП ОСОБА_7В.) замовляє, а Перевізник (ФОП ОСОБА_4В.) надає послуги з організації і виконання перевезень вантажів автомобільним транспортом у міських, міжміських і міжнародних сполученнях. У пункті 1.2. зазначеного договору вказано, що перевізник (ФОП ОСОБА_4В.) використовує наступний транспортний засіб: автомобіль НОМЕР_3 /а.с. 13/.

Відповідно до умов зазначеного договору, автомобільним транспортом RENAULT АН 6549 КС, що належить ФОП ОСОБА_4, водій ОСОБА_4, на підставі товарно-транспортної накладної № 1703231 від 23 березня 2018 року, на замовлення ТОВ НВП "Текноекс" було здійснено перевезення вантажу від вантажовідправника ТОВ НВП "Текноекс" вантажоодержувачу ПАТ "Маріупольський металургійний комбінат імені ОСОБА_2".

З приводу того, чи був під час цього перевезення позивач безпосередньо перевізником, суд прийшов до таких висновків.

Враховуючи наявний договір транспортного обслуговування № 6 від 10.07.2017 року, наявний акт здачі-приймання виконаних послуг від 26.03.2018 року, відповідно до якого вбачається, що ФОП ОСОБА_4 надавав позивачу послуги з перевезення, а також платіжне доручення про оплату послуг перевезення № Р24А 395272855А13434 /а.с. 68/, ФОП ОСОБА_1 був замовником послуг перевезення, а перевізником виступала інша особа - ФОП ОСОБА_4

Підтвердженням того, що ФОП ОСОБА_1 був експедитором, а не перевізником є й наявна в матеріалах копія договору - заявки від 23.03.2018 року, відповідно до якого ТОВ НВП "Техноекс", зазначений у товарно-транспортній накладній № 1703231 від 23 березня 2018 року як товаровідправник, замовив у ФОП ОСОБА_1 саме послуги експедирування /а.с. 69/.

Відповідно до письмових пояснень ОСОБА_4, 26 березня 2018 року ФОП ОСОБА_4 здійснював перевезення вантажу з міста Дніпра до м. Маріуполь. В цьому перевезенні він виступав в якості перевізника, а ОСОБА_1 був експедитором. Ним вказано, що автомобіль НОМЕР_1 ані в оренду, ані у власність будь-яким особам не передавався /а.с. 58/.

З огляду на викладене суд зазначає, що відповідачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів здійснення перевезення вантажу 26 березня 2018 року транспортним засобом марки RENAULT АН 6549 КС саме фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1, тобто не підтверджено, що останній мав статус автомобільного перевізника.

Посилання відповідача на товарно-транспортну накладну № 1703231 від 23 березня 2018 року, де ФОП ОСОБА_1 зазначений у якості перевізника, суд не приймає до уваги, оскільки ця накладна ОСОБА_1 не заповнювалася, а заповнювалася іншими особами. Крім того, зазначення ОСОБА_1 в графі "перевізник" пояснено останнім відсутністю у формі накладної графи "експедитор". А розрахунки замовник перевезення ТОВ "НВП "Техноекс" повинно було проводити саме з ним, як експедитором. Таке пояснення не суперечить фактичним обставинам і матеріалам справи.

Аналогічно суд не приймає до уваги покази свідка ОСОБА_8 та протокол засідання комісії щодо розгляду справи про порушення транспортного законодавства від 21 травня 2018 року, згідно яких ФОП ОСОБА_1 на засіданні комісії підтвердив, що виступав перевізником. Ці докази протирічать матеріалам справи та не є належними для визначення ролі ФОП ОСОБА_1 у господарських відносинах з ТОВ "НВП "Техноекс". Належними доказами з приводу цих фактів є документи господарської діяльності ФОП ОСОБА_1, ТОВ "НВП "Техноекс" та ФОП ОСОБА_4, відповідно до яких перевізником є саме ФОП ОСОБА_4

Окремо суд звертає увагу на дефекти основного доказу, яким відповідач обґрунтовував правомірність оскаржуваної постанови - акту № 012741 від 26 березня 2018 року.

За змістом цього акту перевіряючими особами внесено дані про належність автомобіля НОМЕР_1 ФОП ОСОБА_1 У той же час матеріалами справи, як і самими перевіряючими встановлено, що даний автомобіль належить ОСОБА_4 Самі перевіряючі виготовили фотокопію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу з відповідними даними й додали його до акту. Тому суд не може приймати у якості належного доказу акт перевірки № 012741 від 26 березня 2018 року, який містить недостовірні відомості.

Відтак застосування штрафу до ФОП ОСОБА_1 за порушення законодавства про автомобільний транспорт на підставі статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" є безпідставним.

Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу від 21 травня 2018 року № 015901, якою застосовано штраф до ФОП ОСОБА_1, прийнято заступником начальника Управління Укртрансбезпеки у Полтавській області, необґрунтовано, без урахування усіх обставин, які мали значення для прийняття такого рішення, чим порушено права позивача.

Отже, постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу від 21 травня 2018 року № 015901 підлягає визнанню протиправною та скасуванню, а позов підлягає задоволенню.

Розподіл судових витрат

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи те, що позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 704 грн 80 коп. і суд дійшов висновку про задоволення позову, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби з безпеки на транспорті на користь позивача витрати зі сплати судового збору в розмірі 704 грн 80 коп.

На підставі викладеного, керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1; рнокпп НОМЕР_4) до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Управління Укртрансбезпеки у Полтавській області (м.Київ просп.Перемоги, 14; ) задовольнити повністю.

Постанову Управління Укртрансбезпеки у Полтавській області № 015901 від 21.05.2018 року про накладення штрафу на ФОП ОСОБА_1 - визнати протиправною та скасувати.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби з безпеки на транспорті витрати зі сплати судового збору у сумі 704,80 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 03.10.2017 року.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 24 вересня 2018 року.

Головуючий суддя ОСОБА_9