Справа № 9901/476/18
Суддя: Стародуб О.П.
Дата ухвалення: 2018-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

Іменем України

20 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 9901/476/18

адміністративне провадження № П/9901/476/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

Головуючий: Стародуб О.П.,

судді: Анцупова Т.О., Гімон М.М., Коваленко Н.В., Кравчук В.М.

секретар судового засідання - Вишняк О.М.

за участю представника відповідача

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя про визнання протиправним та скасування рішення,

встановив:

21.02.2018р. ОСОБА_1 звернулась до Верховного Суду, як суду першої інстанції, з позовом, в якому з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просила визнати протиправним та скасувати рішення Вищої ради правосуддя від 25.01.2018р. №167/0/15-18 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України».

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що рішенням Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 31.05.2017р. №1345/3дп/15-17 її притягнуто до дисциплінарної відповідальності та застосовано дисциплінарне стягнення у виді подання про звільнення з посади судді.

Вказане рішення оскаржено нею до Вищої ради правосуддя.

Рішенням ВРП від 14.12.2017р. №4113/0/15-17 рішення Третьої Дисциплінарної палати ВРП від 31.05.2017р. №1345/3дп/15-17 про притягнення її до дисциплінарної відповідальності залишено без змін.

25.01.2018р. ВРП прийнято рішення №167/0/15-18 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України».

Позивач не погоджується з вказаним рішенням ВРП, вважає його протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Зокрема посилається на те, що оскаржуване рішення прийнято з використанням повноважень не з метою, з якою ці повноваження надано; з порушенням засад обгрунтованості, безсторонності, добросовісності, розсудливості та принципів рівності й пропорційності.

Посилається на те, що склад ВРП який ухвалив оскаржуване рішення від 25.01.2018р. не мав повноважень його ухвалювати, оскільки в його ухваленні брали участь члени ВРП, які до цього в актах ВРП та її органах вже висловлювали свою позицію щодо вчинення позивачем істотного дисциплінарного проступку, грубого чи систематичного нехтування обов'язками, що є несумісним зі статусом судді.

Крім того, вказане рішення ухвалено за участю члена ВРП ОСОБА_12 Водночас, згідно Указу Президента України від 10.11.2017р. №357/2017 ОСОБА_12 призначено на посаду судді Верховного Суду у Касаційний цивільний суд, а тому з моменту призначення її на посаду судді Верховного Суду вона відправляє правосуддя у вказаному суді та не є членом Вищої ради правосуддя.

Вказане на думку позивача, свідчить про те, що дисциплінарне провадження щодо неї не було здійснено «судом встановленим законом», відповідно, і рішення ВРП, прийняте за результатами такого провадження, не відповідає вказаному критерію, на підтвердження чого посилається на рішення Європейського суду з прав людини у справах «Волков проти України», «Занд проти Австрії» та «Сокуренко та Стригун проти України».

Крім того посилається на те, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням положень статей 40, 41-1 КЗпП України у період її тимчасової непрацездатності, що позбавило її можливості взяти участь у засіданні ВРП, надати пояснення, докази та бути заслуханою дисциплінарним органом, а також з грубим порушенням права на захист. Посилається на те, що нею направлялось клопотання про відкладення засідання ВРП, яке мотивоване в тому числі, неможливістю прибути на засідання її захисника. Разом з тим зазначене клопотання позивача залишене без задоволення та прийнято оскаржуване рішення без її участі та участі її захисника.

Крім того вважає, що оскаржуваним рішенням порушено принцип правової визначеності та дискримінаційний підхід щодо незастосування строків давності притягнення до дисциплінарної відповідальності, оскільки під час розгляду дисциплінарних справ щодо інших суддів відповідачем застосовано інший строк притягнення судді до дисциплінарної відповідальності.

Відповідач позовні вимоги не визнав, надіслав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування відзиву посилається на те, що чинне законодавство України однією з підстав для звільнення судді визначає вчинення істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов'язками, що є несумісними зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді (пункт 3 частини шостої статті 126 Конституції України, стаття 115 Закону України "Про судоустрій і статус суддів"). На засіданні, яке відбулося 25.01.2018р. ВРП дійшла висновку про наявність підстав для звільнення судді Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області ОСОБА_1 на підставі пункту 3 частини 6 статті 126 Конституції України.

Посилається на те, що відповідно до частини другої статті 57 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» рішення Вищої ради правосуддя про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 3 та 6 частини шостої статті 126 Конституції України, може бути оскаржене та скасоване виключно з підстав: 1) склад Вищої ради правосуддя, який ухвалив відповідне рішення, не мав повноважень його ухвалювати; 2) рішення не підписано будь-ким із складу членів Вищої ради правосуддя, які брали участь у його ухваленні; 3) рішення не містить посилань на визначені законом підстави звільнення судді та мотиви, з яких Вища рада правосуддя дійшла відповідних висновків. У зв'язку із цим, відповідач наголошує, що оскаржуване рішення ВРП ухвалене повноважним складом та підписано всіма її членами, які брали участь у його ухваленні, мотиви ухвалення такого рішення в повному обсязі зазначені в ньому. Зазначені підстави є вичерпними та не підлягають розширеному тлумаченню.

Посилається на те, що оскаржуване рішення ВРП ухвалено у спеціальному приміщенні (нарадчій кімнаті). Відповідно до витягу з протоколу засідання ВРП від 25.01.2018р. «за» звільнення позивача проголосувало 17 членів ВРП, проти - « 0», не брали участі у голосуванні - « 0». Таким чином оскаржуване рішення від 25.01.2018р. №167/0/15-18 ухвалено повноваженим складом ВРП та підписано всіма членами ВРП, які брали участь у його ухваленні.

Щодо участі в голосуванні члена ВРП ОСОБА_12 відповідач зазначив, що 25.04.2015р. вона призначена членом ВРЮ ІІІ позачерговим з'їздом адвокатів України та склала присягу члена ВРЮ. Після реорганізації ВРЮ шляхом перетворення у ВРП члени ВРЮ набули статусу членів ВРП та здійснюють свої повноваження членів ВРП. 10.11.2017р. ОСОБА_12 Указом Президента України №357/2017 призначено суддею Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, водночас до виконання обов'язків судді Верховного Суду вона не приступила, оскільки працювала на постійній основі у ВРП. Заяву про звільнення за власним бажанням подано ОСОБА_12 23.01.2018р., що узгоджується з положеннями пункту 2 частини 1 статті 24 Закону України «Про Вищу раду правосуддя», а рішенням ВРП від 27,02.2018р. №630/0/15-18 ОСОБА_12 звільнено з посади члена ВРП за власним бажанням.

Доводи позовної заяви з приводу того, що позивач не брала участі у засіданні ВРП 25.01.2018р., що на її думку не узгоджується з вимогами Кодексу законів про працю, які регулюють порядок звільнення працівників, на думку відповідача є безпідставними, оскільки порядок призначення та звільнення з посад суддів регулюється спеціальним законом, а саме Законом України «Про судоустрій та статус суддів».

Крім того посилається на те, що відповідно до положень частини 3 статі 56 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» питання про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 3 та 6 частини шостої статті 126 Конституції України (вчинення суддею істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов'язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді; порушення суддею обов'язку підтвердити законність джерела походження майна), Вища рада правосуддя розглядає на підставі подання Дисциплінарної палати про звільнення судді. Суддя, стосовно якого розглядається питання про звільнення, повідомляється про засідання Вищої ради правосуддя у порядку, визначеному цим Законом. Неявка судді на засідання незалежно від причин не перешкоджає розгляду питання за його відсутності.

Також безпідставними на думку відповідача є посилання позивача на неоднакове застосування ВРП норм законодавства у аналогічних справах, оскільки обставини всіх дисциплінарних справ мають істотні відмінності.

Позивач в судове засідання не з'явилася.

07.09.2018р. надіслала на адресу суду клопотання про розгляд справи за її відсутності, та зазначила що на задоволенні позову наполягає.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав з підстав, викладених у відзиві на позов, та просив у його задоволенні відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних мотивів та передбачених законом підстав.

Відповідно до положень частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 6 Конституції України державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Носіями судової влади в Україні є професійні судді.

Порядок притягнення до дисциплінарної відповідальності суддів визначено Конституцією України та Законом України "Про судоустрій і статус суддів" 02.06.2016р. №1402-VIII (далі - Закон №1402-VIII).

Зокрема, статтею 108 Закону №1402-VIII визначено, що дисциплінарне провадження щодо судді здійснюють дисциплінарні палати Вищої ради правосуддя у порядку, визначеному Законом України «Про Вищу раду правосуддя», з урахуванням вимог цього Закону.

Положеннями пункту 6 частини першої статті 109 Закону №1402-VIII визначено, що одним із видів дисциплінарного стягнення є подання про звільнення судді з посади, що, зі змісту пункту 1 частини восьмої цієї ж статті, застосовується у разі вчинення суддею істотного дисциплінарного проступку.

Статтею 112 Закону №1402-VIII визначено, що суддя може бути звільнений з посади виключно з підстав, визначених частиною шостою статті 126 Конституції України, а саме:

1) неспроможність виконувати повноваження за станом здоров'я;

2) порушення суддею вимог щодо несумісності;

3)вчинення істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов'язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді;

4) подання заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням;

5) незгода на переведення до іншого суду у разі ліквідації чи реорганізації суду, в якому суддя обіймає посаду;

6) порушення обов'язку підтвердити законність джерела походження майна.

Статтею 115 Закону №1402-VIII встановлено, що відповідно до пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України вчинення істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов'язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді, є підставою для звільнення судді з посади. Факти, що свідчать про вчинення істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов'язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді, мають бути встановлені Вищою радою правосуддя (її відповідним органом).

Згідно з частиною першою статті 1 Закону України "Про Вищу раду правосуддя" від 21.12.2016р. №1798-VIII (далі - Закон №1798-VIII) Вища рада правосуддя є колегіальним, незалежним конституційним органом державної влади та суддівського врядування, який діє в Україні на постійній основі для забезпечення незалежності судової влади, її функціонування на засадах відповідальності, підзвітності перед суспільством, формування доброчесного та високопрофесійного корпусу суддів, додержання норм Конституції і законів України, а також професійної етики в діяльності суддів і прокурорів.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону №1798-VIII статус, повноваження, засади організації та порядок діяльності Вищої ради правосуддя визначаються Конституцією України, цим Законом та Законом України "Про судоустрій і статус суддів".

Частиною першою статті 26 Закону №1798-VIII встановлено, що Вища рада правосуддя діє у пленарному складі, якщо інше не встановлено цим Законом.

Згідно з пунктом 5.1 Глави 5 Регламенту Вищої ради, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 24.01.2017р. № 52/0/15-17 (далі - Регламент), формою роботи Ради є засідання у пленарному складі.

Відповідно до пункту 9.2 Глави 9 цього Регламенту рішення ухвалюється більшістю членів Ради, які беруть участь у засіданні Ради у пленарному складі чи її органу, якщо інше не визначено Законом.

Згідно з частинами першою та третьою статті 56 Закону №1798-VIII питання про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 2, 3, 5 та 6 частини шостої статті 126 Конституції України, розглядається на засіданні Вищої ради правосуддя. Питання про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 3 та 6 частини шостої статті 126 Конституції України (вчинення суддею істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов'язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді; порушення суддею обов'язку підтвердити законність джерела походження майна), Вища рада правосуддя розглядає на підставі подання Дисциплінарної палати про звільнення судді. Суддя, стосовно якого розглядається питання про звільнення, повідомляється про засідання Вищої ради правосуддя у порядку, визначеному цим Законом. Неявка судді на засідання незалежно від причин не перешкоджає розгляду питання за його відсутності.

Відповідно до частини другої статті 57 Закону №1798-VIII Рішення Вищої ради правосуддя про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 3 та 6 частини шостої статті 126 Конституції України, може бути оскаржене та скасоване виключно з таких підстав:

1) склад Вищої ради правосуддя, який ухвалив відповідне рішення, не мав повноважень його ухвалювати;

2) рішення не підписано будь-ким із складу членів Вищої ради правосуддя, які брали участь у його ухваленні;

3) рішення не містить посилань на визначені законом підстави звільнення судді та мотиви, з яких Вища рада правосуддя дійшла відповідних висновків.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом встановлено наступні обставини.

Рішенням Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 31.05.2017р. № 1345/3дп/15-17 суддю Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та застосовано до неї дисциплінарне стягнення у виді подання про звільнення її з посади судді.

Зазначене рішення оскаржено суддею ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя. За результатами розгляду скарги рішенням Вищої ради правосуддя від 14.12.2017р. №4113/0/15-17 рішення Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 31.05.2017р. №1345/3дп/15-17 про притягнення судді Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності залишено без змін.

Зазначене рішення ВРП було предметом судового розгляду, за результатами якого Великою Палатою Верховного Суду прийнято постанову від 07.06.2018р. (справа №11-121сап18) якою скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Вищої ради правосуддя від 14.12.2017р. №4113/0/15-17 «Про залишення без змін рішення Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 31.05.2017р. №1345/3дп/15-17 про притягнення судді Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності» залишено без змін.

Великою Палатою Верховного Суду під час розгляду справи №11-121сап18 було встановлено наступне.

Указом Президента України від 14.09.2009р. №740/2009 ОСОБА_1 призначена на посаду судді Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області строком на п'ять років. Строк повноважень судді ОСОБА_1 закінчився 14 вересня 2014 року. Відповідно до інформації, отриманої з ВККС, 6 березня 2014 року ОСОБА_1 звернулась до Комісії із заявою про обрання її на посаду судді безстроково. Розгляд вказаної заяви Комісія відклала.

03.12.2014р. до ТСК надійшли заяви координатора координаційної ради Коаліції молодіжних громадських організацій Черкаської області «Молода Черкащина» (далі - КМГО «Молода Черкащина») ОСОБА_6, ОСОБА_7 та заступника прокурора Черкаської області ОСОБА_13 про проведення спеціальної перевірки стосовно судді Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області ОСОБА_1 відповідно до вимог Закону України від 08.04.2014р. №1188-VІІ «Про відновлення довіри до судової влади в Україні» (далі - Закон №1188-VІІ) по фактах прийняття позивачем ухвал про обрання міри запобіжного заходу щодо учасників масових акцій протесту - ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11

Розглянувши справу Велика Палата Верховного Суду прийшла до висновку, що позивачем не було вчинено дій, які сприяють виконанню завдань кримінального провадження: не забезпечено належної охорони прав, свобод та законних інтересів підозрюваних, повного та неупередженого судового розгляду з урахуванням положень статті 5 Конвенції та прецедентної практики ЄСПЛ, а її твердження про те, що при постановленні ухвал вона врахувала всі обставини справ та наявні докази, спростовуються матеріалами дисциплінарного провадження. Крім того, слідчий суддя належним чином не вмотивувала можливості застосування менш суворих заходів, обмежившись загальними фразами.

Враховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що характер правопорушень, допущених суддею ОСОБА_1, свідчать про здійснення нею правосуддя необ'єктивно та несправедливо, та що внаслідок таких дій судді було порушено права осіб на свободу та особисту недоторканність, що підриває суспільну довіру до суду. З огляду на це та враховуючи дані про особу ОСОБА_1, ВРП дійшла правомірного висновку щодо застосування до неї дисциплінарного стягнення у виді подання про звільнення її з посади, що, незважаючи на позитивну характеристику, є пропорційним вчиненому та виправданим з урахуванням часу, що минув з моменту прийняття нею рішення.

Крім того Велика Палата визнала необгрунтованими доводи позивача про відсутність повноважень на розгляд скарг щодо неї Дисциплінарною палатою ВРП та порушення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Також Велика Палата прийшла до висновку, що відповідач в силу положень статті 58 Конституції України правильно застосував трирічний строк давності притягнення судді до дисциплінарної відповідальності, оскільки його застосування є заходом, який покращує становище судді порівняно з нормою, яка діяла на час винесення суддею ОСОБА_1 ухвал від 25 січня 2014 року і не встановлювала строк для вирішення питання про притягнення судді до відповідальності за порушення присяги.

Крім того при розгляді кожної дисциплінарної справи ВРП індивідуально встановлює вид правопорушення, вчинений суддею, ступінь вини та визначає міру покарання в силу наданих їй Конституцією та законами України дискреційних повноважень, тому посилання для порівняння на рішення ВРП щодо притягнення інших суддів до дисциплінарної відповідальності не можуть бути підставою для скасування рішення стосовно судді ОСОБА_1

Таким чином Велика Палата дійшла висновку, що ВРП та її дисциплінарний орган правильно застосував до судді ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у виді подання про її звільнення з посади саме за вчинення істотного дисциплінарного проступку.

Оцінивши в сукупності отримані докази, зваживши на всі аргументи та доводи сторін, Велика Палата Верховного Суду встановила, що ВРП, приймаючи оскаржуване рішення, діяла в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Законом №1798-VIII, з дотриманням принципу пропорційності в застосуванні дисциплінарного стягнення, оспорюване рішення містить обґрунтовані мотиви, з яких відповідач дійшов правильного висновку про необхідність застосування до судді ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у виді подання про звільнення її з посади.

Рішення ВРП повністю відповідає вимогам частини першої статті 52 Закону №1798-VIII, а тому не підлягає скасуванню. Робота дисциплінарного органу не характеризувалася недоліками, які би могли поставити під сумнів принципи незалежності та неупередженості, як це було встановлено ЄСПЛ в рішеннях у справах «Олександр Волков проти України» і «Куликов та інші проти України». А подальший перегляд справи Великою Палатою Верхового Суду з урахуванням усіх ключових аргументів ОСОБА_1 гарантує відсутність впливу будь-яких недоліків на результат дисциплінарного провадження.

Перевіряючи обґрунтованість та законність оскаржуваного рішення Вищої ради правосуддя від 25.01.2018р. №167/0/15-18 колегія суддів виходить з того, що частиною другою статті 57 Закону «Про Вищу раду правосуддя» передбачено вичерпний перелік підстав, за яких може бути оскаржене та скасоване рішення Вищої ради правосуддя про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 3 та 6 частини шостої статті 126 Конституції України.

Враховуючи зазначені підставі, під час розгляду справи суд повинен перевірити чи мала повноваження ВРП ухвалювати оскаржуване рішення від 25.01.2018р. №167/0/15-18, чи підписане оскаржуване рішення всіма членами ВРП, які брали участь в його ухваленні, а також, чи містить оскаржуване рішення визначені законом підстави звільнення судді та мотиви, з яких відповідач дійшов відповідних висновків.

Щодо повноважного складу ВРП суд зазначає наступне.

За частиною першою статті 56 Закону №1798-VІІІ питання про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 2, 3, 5 та 6 частини шостої статті 126 Конституції України, розглядається на засіданні Вищої ради правосуддя.

Частиною другою статті 30 цього Закону встановлено, що засідання ВРП у пленарному складі, засідання Дисциплінарної палати є повноважним, якщо в ньому бере участь більшість від складу Вищої ради правосуддя або Дисциплінарної палати відповідно.

Згідно з частиною першою статті 5 Закону №1798-VIII ВРП складається з двадцяти одного члена.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, зокрема витягом з протоколу засідання ВРП від 25.01.2018р., у засіданні ВРП брали участь 17 її членів, тобто більшість від її складу; «за» звільнення позивача проголосувало 17 членів ВРП, проти - « 0», не брали участі у голосуванні - « 0».

Таким чином оскаржуване рішення від 25.01.2018р. №167/0/15-18 ухвалено повноваженим складом ВРП та підписано всіма членами ВРП, які брали участь у його ухваленні.

Посилання позивача на те, що оскаржуване рішення прийняте в тому числі і членами ВРП, які вже висловлювали свою думку щодо вчинення позивачем істотного дисциплінарного проступку, а тому не мали права брати участь у засіданні ВРП під час ухвалення оскаржуваного рішення, є безпідставними, оскільки законодавством не встановлено обмежень щодо участі членів ВРП у засіданні цього колегіального органу під час розгляду питання про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 3 та 6 частини шостої статті 126 Конституції України на підставі подання Дисциплінарної палати про звільнення судді.

Відповідно до положень частини 8 статті 51 Закону №1798-VІІІ такі обмеження передбачені лише щодо участі членів ВРП у засіданні щодо розгляду скарги на рішення Дисциплінарної палати ВРП.

Що стосується доводів позивача з приводу участі в голосуванні члена ВРП ОСОБА_12 колегія суддів виходить з наступного.

25.04.2015р. ОСОБА_12 призначена членом ВРЮ ІІІ позачерговим з'їздом адвокатів України та склала присягу члена ВРЮ.

Відповідно до пункту 2 Розділу Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» члени Вищої ради юстиції, призначені до набрання чинності цим Законом, здійснюють повноваження членів Вищої ради правосуддя протягом строку їх повноважень, але які не можуть тривати довше, ніж до 30 квітня 2019 року.

Відповідно до пункту 5 розділу ІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Вищу раду правосуддя» члени Вищої ради юстиції, призначені або обрані до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)", набувають статусу члена Вищої ради правосуддя та здійснюють повноваження членів Вищої ради правосуддя протягом строку, на який вони були призначені чи обрані, але не довше, ніж до 30 квітня 2019 року.

Рішенням Вищої ради юстиції 12.01.2017р. №11/0/15-17 Вищу раду юстиції реорганізовано шляхом перетворення у Вищу раду правосуддя.

Указом Президента України від 10.11.2017р. №357/2017 ОСОБА_12 призначено суддею Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, водночас до виконання обов'язків судді Верховного Суду вона не приступила, оскільки працювала на постійній основі у ВРП.

Підстави звільнення члена ВРП передбачені у статті 24 Закону України «Про Вищу раду правосуддя». Зокрема відповідно до пункту 2 частини 1 зазначеної статті однією з підстав для звільнення члена ВРП є подання заяви про звільнення з посади члена Вищої ради правосуддя за власним бажанням.

Судом встановлено, що заяву про звільнення за власним бажанням подано ОСОБА_12 23.01.2018р., а рішенням ВРП від 27.02.2018р. №630/0/15-18 ОСОБА_12 звільнено з посади члена ВРП за власним бажанням.

Крім того, статтею 25 Закону України "Про Вищу раду правосуддя" передбачено підстави припинення повноважень члена ВРП, серед яких відсутня така підстава як призначення на посаду судді.

До того ж, відповідно до частини 3 статті 5 цього Закону якщо Вища рада правосуддя може стати неповноважною через закінчення строку повноважень члена Вищої ради правосуддя, такий член Вищої ради правосуддя продовжує виконувати свої повноваження до дня обрання (призначення) на його посаду іншої особи, але в будь-якому випадку не більше трьох місяців з дня закінчення строку, на який такого члена Вищої ради правосуддя було обрано (призначено).

Враховуючи викладене, на час ухвалення оскаржуваного рішення ОСОБА_12 була членом ВРП та мала право брати участь у засіданнях колегіального органу, в тому числі і під час прийняття оскаржуваного рішення про звільнення ОСОБА_1 з посади судді.

Посилання позивача в обгрунтування позовних вимог на те, що розгляд питання звільнення відбувся без її участі, в період її тимчасової непрацездатності, також є безпідставим і не може свідчити про незаконність прийнятого відповідачем рішення.

Так, статтею 56 Закону України "Про Вищу раду правосуддя" передбачено, що розгляд питання про звільнення з підтстав передбачених пунктами 3 та 6 частини шостої статті 126 Конституції України відбувається з обов'язковим повідомленням судді, однак неявка такого судді, незалежно від причин, не перешкоджає розгляду питання у його відсутність.

В решті доводи позовної заяви, в тому числі щодо порушення строків притягнення до дисциплінарної відповідальності, порушення принципу пропорційності, були встановлені та перевірені Великою Палатою під час розгляду справи №11-121сап18 та ухваленні постанови від 07.06.2018р., а тому в силу статті 78 КАС України не підлягають доказуванню під час розгляду цієї справи.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 22, 241-246, 250, 255, 266, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя про визнання протиправним та скасування рішення - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення Верховного Суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після набрання законної сили рішенням Великої Палати Верховного Суду за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Великої Палати Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Судді:

О.П. Стародуб

Т.О. Анцупова

М.М. Гімон

Н.В. Коваленко

В.М. Кравчук