Справа № 1640/2697/18
Суддя: С.О. Удовіченко
Дата ухвалення: 2018-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2018 року м.ПолтаваСправа № 1640/2697/18

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Удовіченка С.О.,

за участю:

секретаря судового засідання Кисличенко О.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Міністерства внутрішніх справ України, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області в особі Ліквідаційної комісії управління МВС України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

06 серпня 2018 року ОСОБА_3 (далі по тексту - ОСОБА_3 / позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міністерство внутрішніх справ України (далі по тексту - МВС України / відповідач 1), Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області в особі Ліквідаційної комісії управління МВС України (далі по тексту - Управління МВС України в Полтавській області / відповідач 2) про:

- визнання протиправними дії та скасування рішення ДФОП МВС України, оформлене листом №15/2-2080 від 08 червня 2018 року про відмову в призначенні ОСОБА_3 одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановленням II групи інвалідності,

- зобов'язання Міністерство внутрішніх справ України та Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області вчинити дії щодо призначення ОСОБА_3 одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановленням II групи інвалідності, в порядку та розмірі визначеному постановою КМУ від 21 жовтня 2015 року №850 "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції,

- встановлення судового контролю.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2018 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що на нього поширюється дія Закону України "Про міліцію" та постанова Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції" №850 від 21 жовтня 2015 року. Вказував, що інвалідність встановлена 01 грудня 2015 року, за період, коли позивач працював у складі УМВС України в Полтавській області, тобто в органах внутрішніх справ. Стверджував, що звільнений зі структурного підрозділу УМВС, пішов на пенсію та отримує пенсію, як працівник міліції, всі документи формувалися та направлялися саме від УМВС України в Полтавській області.

30 серпня 2018 року від УМВС України в Полтавській області надійшов до Полтавського окружного адміністративного суду відзив, у якому останнє зазначило, що інвалідність ОСОБА_3 встановлена з 24 листопада 2015 року, тобто після набрання чинності Порядку №850, враховуючи, що спеціальне звання позивача - "прапорщик внутрішньої служби", який належав до категорії осіб начальницького складу державної пожежної охорони, МВС України не мало повноважень призначати одноразову грошову допомогу в зв'язку з інвалідністю ОСОБА_3

04 вересня 2018 року від УМВС України надійшов відзив, у якому останнє зазначило, що лише звільнені зі служби особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, у тому числі пенсіонери, зі спеціальним званням "міліції" за вказаних умов мають право на отримання одноразової грошової допомоги, а зі спеціальним званням "внутрішньої служби" такого права, з дня набрання законної сили Законом України №208-VIII "Про внесення змін до статті 23 Закону України "Про міліцію", не мають.

У відповіді на відзив представник позивача зазначив, що інвалідність позивача пов'язана із проходженням служби в органах внутрішніх справ МВС України, а не в ДСНС України, а тому на нього поширюється дія Порядку №850.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити.

Представник Управління МВС України в Полтавській області у судовому засіданні проти позовних вимог заперечив.

МВС України явку уповноваженого представника у судове засідання не забезпечило, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялося належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення (а.с. 91).

Згідно пункту 1 частини третьої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Дослідивши матеріали позовної заяви, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 із 09 вересня 1980 року по 12 грудня 2000 року проходив службу в СВПЧ-3, що підтверджується відомостями із Послужного списку позивача (а.с. 75-79).

Відповідно до Наказу Управління МВС України в Полтавській області №109о/с від 12 грудня 2000 року прапорщика внутрішньої служби ОСОБА_4 - командира відділення 3-ї СДПЧ м.Полтави, згідно з Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України звільнено з органів внутрішніх справ за статтею 65 пункт "а" (за віком у відставку) з 12 грудня 2000 року (а.с. 81).

Вислуга років станом на 12 грудня 2000 року складає в календарному обчисленні 22 роки 03 місяці 03 дні, у пільговому обчисленні 22 роки 06 місяців 03 дні. Безперервний стаж служби у внутрішніх військах та в ОВС складає 20 років 03 місяці 03 дні.

Згідно Довідки Управління МВС України в Полтавській області №Т-214/115/12/01/15-2016 від 27 квітня 2016 року в період проходження служби ОСОБА_3 з 09 вересня 1980 року (наказ УВС виконкому Полтавської обласної Ради народних депутатів від 08 вересня 1980 року №156) по 12 грудня 2000 року (наказ УМВС України в Полтавській області від 12 грудня 2000 року №109о/с) в СВПЧ-3 м.Полтави, підпорядкованій Відділу пожежної охорони УВС, в 3-й СВПЧ по охороні Ленінського району м.Полтави, підпорядкованій Управлінню державної пожежної охорони УМВС України в Полтавській області, в 3-й СДПЧ м.Полтави, підпорядкованій Управлінню державної пожежної охорони УМВС України в Полтавській області, зазначені підрозділи були складовими структури УВС (УМВС), які відносилися до органів внутрішніх справ (а.с. 82).

Наказом Управління внутрішніх справ виконкому Полтавської обласної Ради народних депутатів від 31 липня 1986 року №89о/с молодшого сержанта внутрішньої служби ОСОБА_3, командира відділення 3-ї самостійної воєнізованої пожежної частини м.Полтава, було відряджено в розпорядження МВС УРСР для виконання спеціальних робіт по ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС з 24 липня 1986 року (а.с. 82).

Відповідно до довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії 10 ААА від 01 грудня 2015 року, ОСОБА_3 втратив 70 % професійної працездатності внаслідок захворювання, пов'язаного з виконанням обов'язків внутрішньої служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (а.с. 13).

Згідно довідки до акту огляду медико - соціальною експертною комісією серії АВ№ 0493108 від 01 грудня 2015 року - із 24 листопада 2015 року ОСОБА_3 встановлено безстроково ІІ групу інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з виконанням обов'язків внутрішньої служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (а.с. 13 зворотній бік).

В свою чергу постановою Октябрського районного суду м.Полтави від 06 жовтня 2017 року по справі №554/5405/17, яка залишена без змін постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 26 січня 2018 року, визнано протиправною бездіяльність Міністерства внутрішніх справ України щодо неприйняття у встановлений законодавством строк рішення щодо виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_3. Зобов'язано Міністерство внутрішніх справ України прийняти рішення з питань виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_3 (а.с. 28-34).

07 травня 2018 року ОСОБА_3 звернувся із заявою до Голови ліквідаційної комісії УМВС України в Полтавській області ОСОБА_5, в якій просив провести виплату одноразової грошової допомоги у зв'язку з тим, що отримав другу групу інвалідності від захворювання отриманого в період проходження служби в ОВС (а.с. 42).

Управління МВС України складено Висновок про призначення одноразової грошової допомоги відповідно до постанови Октябрського районного суду м.Полтави від 06 жовтня 2017 року по справі №554/5405/17 відносно ОСОБА_3 (а.с. 41).

За результатами розгляду вказаного Висновку, начальник відділу МОПСВ ДФОП МВС України ОСОБА_6 його не погодив, директор ДФОП МВС України ОСОБА_7 відмовив у затвердженні.

Як випливає із ОСОБА_8 фінансово-облікової політики МВС України від 08 червня 2018 року №15/2-2080, згідно мотивувальної частини постанови Октябрського районного суду м.Полтави від 06 жовтня 2017 року за справою №554/5405/17 прийняття рішення з питання виплати ОСОБА_3 одноразової грошової допомоги має бути здійснено відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №850 "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції" (далі - Порядок). Під час розгляду матеріалів з'ясовано, що ОСОБА_3 проходив службу та звільнений з посади командира відділення 3-ї самостійної державної пожежної частини м.Полтава та мав звання прапорщика внутрішньої служби. Згідно з абзацом третім пункту 15 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію" (далі - Закон), зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію". Виплата одноразової допомоги в разі загибелі (смерті) або каліцтва працівника міліції була передбачена статтею 23 Закону. Відповідно до статті 16 Закону до працівників міліції належали особи, які проходили службу в підрозділах міліції, і яким відповідно до чинного законодавства було присвоєно спеціальне звання міліції. Разом з тим, згідно зі статтею 17 Закону України "Про пожежну безпеку" спеціальні звання внутрішньої служби присвоювалися відповідно до чинного законодавства особам рядового та начальницького складу державної пожежної охорони. При цьому статтею 23 зазначеного Закону передбачалася виплата одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми, каліцтва) або захворювання чи інвалідності зазначеної категорії осіб. Тобто, для осіб рядового та начальницького складу державної пожежної охорони, які мали звання внутрішньої служби, виплату одноразової грошової допомоги також було передбачено статтею 23, але іншого закону. Оскільки ОСОБА_3, як прапорщик внутрішньої служби, належав до категорії осіб начальницького складу державної пожежної охорони, отже не належав до категорії працівників міліції, тому норми Закону і Порядку на нього не можуть бути поширені (а.с. 71-72).

Позивач не погоджуючись із відмовою у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги звернувся до суду.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Завданням адміністративного судочинства, згідно частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд виходить із наступного: згідно з абзацом 3 пункту 15 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" №580-VIII від 02 липня 2015 року, право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію", зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію".

Частиною шостою статті 23 Закону України "Про міліцію" в редакції Закону України "Про внесення змін до статті 23 Закону України "Про міліцію" щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва працівника міліції" №208-VІІІ від 13 лютого 2015 року, яка набрала чинності 12 березня 2015 року, передбачено, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов'язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров'я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

Таким чином Законом України від 13 лютого 2015 року №208-VIII внесено зміни до статті 23 Закону України "Про міліцію" щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва працівника міліції та викладено частину шосту статті 23 Закону України "Про міліцію" у вищезазначеній редакції.

У "Прикінцевих положеннях" вказаного Закону зазначено про необхідність Кабінету Міністрів України, міністерствам та іншим центральним органам виконавчої влади у тримісячний строк після набрання чинності цим Законом привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом.

Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затверджено постановою Кабінету Міністрів України №850 від 21 жовтня 2015 року.

При цьому пунктом 2 вказаної постанови встановлено, що особам, які до набрання чинності Законом України від 13 лютого 2015 року № 208-VIII "Про внесення змін до статті 23 Закону України "Про міліцію" щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва працівника міліції" мають право на отримання одноразової грошової допомоги, допомога призначається і виплачується відповідно до Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 2007 року № 707.

Згідно пункту 3 Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їхніх сімей" №900 від 23 грудня 2015 року, право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію", зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію".

Враховуючи, що позивачу була встановлена друга група інвалідності 24 листопада 2015 року, тобто після набрання чинності Законом України від 13 лютого 2015 року № 208-VIII, на нього розповсюджується Порядок №850.

Відповідно до пункту 7 вищевказаного Порядку, працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи:

- заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв'язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов;

- довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).

До заяви додаються копії:

- довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією;

- постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв'язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання;

- акта розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) працівника міліції, зокрема про те, що воно не пов'язане з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп'яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, за формою, що затверджується МВС;

- сторінок паспорта з даними про прізвище, ім'я та по батькові і місце реєстрації;

- документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідному контролюючому органу і має відповідну відмітку у паспорті громадянина України).

Згідно з пунктом 8 Порядку №850, керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги, а також у разі загибелі (смерті) працівника міліції: витяг з наказу про виключення загиблого (померлого) працівника міліції із списків особового складу; витяг з особової справи про склад сім'ї загиблого (померлого) працівника міліції.

При цьому пунктом 9 Порядку № 850 передбачено, що МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

В свою чергу постановою Октябрського районного суду м.Полтави від 06 жовтня 2017 року по справі №554/5405/17, яка залишена без змін постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 26 січня 2018 року, визнано протиправною бездіяльність Міністерства внутрішніх справ України щодо неприйняття у встановлений законодавством строк рішення щодо виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_3. Зобов'язано Міністерство внутрішніх справ України прийняти рішення з питань виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_3 (а.с. 28-34).

07 травня 2018 року ОСОБА_3 звернувся із заявою до Голови ліквідаційної комісії УМВС України в Полтавській області ОСОБА_5, в якій просив провести виплату одноразової грошової допомоги у зв'язку з тим, що отримав другу групу інвалідності від захворювання отриманого в період проходження служби в ОВС (а.с. 42).

Управління МВС України складено Висновок про призначення одноразової грошової допомоги відповідно до постанови Октябрського районного суду м.Полтави від 06 жовтня 2017 року по справі №554/5405/17 відносно ОСОБА_3 (а.с. 41).

За результатами розгляду вказаного Висновку, начальник відділу МОПСВ ДФОП МВС України ОСОБА_6 його не погодив, директор ДФОП МВС України ОСОБА_7 відмовив у затвердженні.

Імперативними приписами пункту 9 Порядку № 850 встановлено два можливих рішення, які може прийняти МВС України за наслідком розгляду отриманих матеріалів про призначення одноразової грошової допомоги: про призначення або про відмову у призначенні грошової допомоги.

На виконання вимог Октябрського районного суду м.Полтави від 06 жовтня 2017 року по справі №554/5405/17 ОСОБА_8 фінансово-облікової політики МВС України прийнято рішення оформлене листом №15/2-2080 від 08 червня 2018 року, в якому зазначено, що ОСОБА_3, як прапорщик внутрішньої служби, належав до категорії осіб начальницького складу пожежної охорони, отже не належав до категорії працівників міліції, а тому норми Закону і Порядку на нього не можуть бути поширені.

Однак рішення про відмову в призначенні такої грошової допомоги приймається виключно у випадках, передбачених пунктом 14 Порядку № 850, а саме: призначення і виплата грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність чи часткова втрата працездатності без установлення інвалідності працівника міліції за висновком комісії з розслідування нещасного випадку є наслідком: учинення ним злочину, адміністративного правопорушення або дисциплінарного проступку; учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп'яніння; навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров'ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, установленого судом); подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати грошової допомоги.

При цьому суд не приймає до уваги твердження відповідачів, що ОСОБА_3 не має спеціального звання міліції, а тому дія частини шостої статті 23 Закону України "Про міліцію", в редакції Закону України "Про внесення змін до статті 23 Закону України "Про міліцію" щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва працівника міліції" №208-VІІІ від 13 лютого 2015 року, на нього не розповсюджується.

ОСОБА_3 має спеціальне звання "внутрішньої служби" в той час, як у частині шостій статті 23 Закону України "Про міліцію" зазначено про розповсюдження його дії на працівників міліції, з цього приводу суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 16 Закону України "Про міліцію", особовий склад міліції складається з працівників, що проходять державну службу в підрозділах міліції, яким відповідно до чинного законодавства присвоєно спеціальні звання міліції.

Згідно із частиною першою 18 Закону України "Про міліцію", порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються "Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ", затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України "Про пожежну безпеку", чинного на час звільнення ОСОБА_3 зі служби в ОВС, особовий склад державної пожежної охорони поділяється на рядовий та начальницький. Йому видається формений одяг за зразками, що встановлюються Кабінетом Міністрів України для особового складу підрозділів внутрішньої служби. На нього поширюються і відповідні відзнаки. Особовий склад чергових підрозділів для роботи на пожежах забезпечується спеціальним одягом, спорядженням і засобами індивідуального захисту. Особам рядового та начальницького складу державної пожежної охорони присвоюються відповідно до чинного законодавства спеціальні звання внутрішньої служби.

Згідно частини першої статті 20 Закону України "Про пожежну безпеку", порядок та умови проходження служби в державній пожежній охороні регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

Згідно пункту 1 "Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ", затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року №114 - Положення визначає порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов'язки. До рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ належать особи, які перебувають у кадрах Міністерства внутрішніх справ і яким присвоєно спеціальні звання, встановлені законодавством.

Як слідує з довідки Управління МВС України в Полтавській області №Т-214/115/12/01/15-2016 від 27 квітня 2016 року підрозділи у яких проходив службу ОСОБА_3 були складовими УМВС, які відносилися до органів внутрішніх справ.

Суд зазначає, що, згідно з пунктом 2 "Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ", затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР №114 від 29 липня 1991 року, спеціальне звання молодший сержант внутрішньої служби є рівнозначним спеціальному званню молодшого сержанта міліції.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 у званні молодшого сержанта внутрішньої служби проходив службу в Управлінні державної пожежної охорони, яке було складовою частиною структури УМВС та виконуючи службові обов'язки, пов'язані з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС, отримав ІІ групу інвалідності.

Окрім того, як свідчать матеріали справи, ОСОБА_3 проходив службу та був звільнений з органів внутрішніх справі на підставі "Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ", затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР № 114 від 29 липня 1991 року.

Стосовно тверджень МВС України, що правонаступником Головного управління пожежної охорони МВС України в підрозділах якого ОСОБА_3 проходив службу та був звільнений, є Державна служба з надзвичайних ситуацій, а тому позивач має право на отримання спірної одноразової грошової допомоги за рахунок ДСНУНС, при цьому МВС України не має повноважень розглядати та приймати рішення по призначенню одноразової грошової допомоги, суд вважає за необхідне звернути увагу відповідача 1, що постановою Октябрського районного суду м.Полтави по справі №554/5405/17 від 06 жовтня 2017 року, саме останнього зобов'язано прийняти рішення з питання виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_3

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що у зв'язку з тим, що позивач проходив службу в ОВС на підставі "Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ", затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР №114 від 29 липня 1991 року, на час отримання ІІ групи інвалідності він мав право на отримання одноразової грошової допомоги у зв'язку із настанням інвалідності, спричиненої виконанням службових обов'язків по ліквідації наслідків по ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС, а прийняті нові нормативно-правові акти не можуть погіршувати стан прав і законних сподівань позивача, суд вважає, що ОСОБА_3 для цілей частини шостої статті 23 Закону України "Про міліцію", в редакції Закону України "Про внесення змін до статті 23 Закону України "Про міліцію" щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва працівника міліції" №208-VІІІ від 13 лютого 2015 року, прирівнюється до працівників ОВС, які мають спеціальні звання міліції.

За приписами частинами першою статті 6 цього Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі "Федоренко проти України" (№ 25921/02) Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути "існуючим майном" або "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи "законними сподіваннями" отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі "Стреч проти Сполучного Королівства" ("STRETCH v. THE UNITED KINGDOM" № 44277/98).

У межах вироблених Європейським судом з прав людини підходів до тлумачення поняття "майно", а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як "наявне майно", так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого "права власності" (пункт 74 рішення Європейського суду з прав людини "Фон Мальтцан та інші проти Німеччини"). Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися "активом": вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є "активом", на який може розраховувати громадянин як на свою власність ("MALTZAN (FREIHERR VON) AND OTHERS v. GERMANY" № 71916/01, 71917/01 та 10260/02).

У пункті 52 рішення у справі "Щокін проти України" (№ 23759/03 та № 37943/06) Європейський суд з прав людини зазначив, що тлумачення та застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд однак зобов'язаний переконатися в тому, що спосіб, в який тлумачиться і застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики Суду. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі "Скордіно проти Італії" ("Scordino v. Italy" № 36813/97).

Враховуючи, що звуження права позивача на соціальний захист не допускається, та враховуючи вказані рішення Європейського суду з прав людини, суд приходить до висновку, що позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до абзацу 2, 3 пункту 15 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" та статті 23 Закону України "Про міліцію".

Відповідно до частини другої та третьої статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини, та стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю; 7) тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 8) примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 9) примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України; 10) інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів; 11) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України або про продовження строку такого затримання; 12) затримання іноземця або особи без громадянства до вирішення питання про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні; 13) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 14) звільнення іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації; 15) зобов'язання іноземця або особи без громадянства внести заставу. У разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов'язати суб'єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Враховуючи, що на виконання постанови Октябрського районного суду м.Полтави по справі №554/5405/17 від 06 жовтня 2017 року МВС України будь якого рішення, окрім того, що викладене в листі №15/2-2080 від 08 червня 2018 року не приймало та враховуючи, що Порядком №850 не встановлено форми рішення про відмову у призначенні грошової допомоги, суд приходить до висновку про необхідність визнати протиправним та скасувати рішення викладе в ОСОБА_8 №15/2-2080 від 08 червня 2018 року ОСОБА_8 фінансово-облікової політики Міністерства внутрішніх справ України про відмову в призначенні ОСОБА_3 одноразової грошової допомоги у зв'язку із встановленням інвалідності в порядку та розмірі визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №850 "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції" та зобов'язати Міністерство внутрішніх справ України та Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області в особі Ліквідаційно комісії Управління МВС України вчинити дії щодо призначення ОСОБА_3 одноразової грошової допомоги у зв'язку із встановленням II групи інвалідності, в порядку та розмірі визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №850 "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції".

Щодо позовної вимоги ОСОБА_3 про визнання протиправними дії ОСОБА_8 фінансово-облікової політики Міністерства внутрішніх справ України, то суд зазначає, що правове значення та, як наслідок для позивача має саме рішення про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги, а тому в цій частині вимоги задоволенню не підлягають.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Щодо клопотання позивача про встановлення судового контролю шляхом зобов'язання Міністерство внутрішніх справ України подати до суду протягом одного місяця з дня набрання даним рішенням законної сили звіт про його виконання, суд зауважує, що відповідно до частини першої статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

У суду відсутні підстави вважати, що Міністерство внутрішніх справ України буде ухилятись від виконання судового рішення після набрання ним законної сили, а тому вжиття заходів судового контролю не є необхідним.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, адреса місця проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, 36021) до Міністерства внутрішніх справ України (, адреса місцезнаходження: вул. Академіка Богомольця, 10, м.Полтава, 01601), Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області в особі Ліквідаційно комісії Управління МВС України (, адреса місцезнаходження: вул. Пушкіна, 83, м.Полтава, 36000) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення викладе в ОСОБА_8 №15/2-2080 від 08 червня 2018 року ОСОБА_8 фінансово-облікової політики Міністерства внутрішніх справ України про відмову в призначенні ОСОБА_3 одноразової грошової допомоги у зв'язку із встановленням інвалідності в порядку та розмірі визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №850 "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції".

Зобов'язати Міністерство внутрішніх справ України (, адреса місцезнаходження: вул. Академіка Богомольця, 10, м.Полтава, 01601) та Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області в особі Ліквідаційно комісії Управління МВС України (, адреса місцезнаходження: вул. Пушкіна, 83, м.Полтава, 36000) вчинити дії щодо призначення ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, адреса місця проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, 36021) одноразової грошової допомоги у зв'язку із встановленням II групи інвалідності, в порядку та розмірі визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №850 "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції".

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються відповідно до пункту 15.5 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції Закону від 03 жовтня 2017 року).

Повне рішення складено 03 жовтня 2018 року.

Суддя ОСОБА_9