Справа № 826/3051/18
Суддя: Амельохін В.В.
Дата ухвалення: 2018-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

28 вересня 2018 року № 826/3051/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Амельохіна В.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу
за позовомКонцерну «Військторгсервіс»
доДержавного реєстратора виконавчого комітету Житомирської міської ради Житомирської області Баренко Євгена Олександровича
треті особи проМіністерство оборони України, ОСОБА_2, Товариство з обмеженою відповідальністю «Продторг-2007» визнання протиправними та скасування рішень від 01.12.2016р. та від 14.08.2017р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся Концерн «Військторгсервіс» (далі - позивач) з адміністративним позовом до Державного реєстратора виконавчого комітету Житомирської міської ради Житомирської області Баренко Євгена Олександровича (далі - відповідач), треті особи: Міністерство оборони України (далі - МОУ, третя особа 1), ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2, третя особа 2), Товариство з обмеженою відповідальністю «Продторг-2007» (далі - ТОВ «Продторг-2007», третя особа 3) про:

- визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 32657522 від 01.12.2016 року про реєстрацію права власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_2 за ОСОБА_2, прийняте державним реєстратором Виконавчого комітету Житомирської міської ради Житомирської області Баренком Євгеном Олександровичем;

- визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 36598877 від 14.08.2017 року 12:19:52 про реєстрацію права власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_2 за ТОВ «ПРОМТОРГ-2007» прийняте державним реєстратором Виконавчого комітету Житомирської міської ради Житомирської області Баренком Євгеном Олександровичем.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 19.03.2018 року суддею Амельохіним В.В. відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) № 826/3051/18, та надано відповідачу час для надання відзиву протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Протягом наданого ухвалою часу, представником відповідача письмового відзиву надано до суду не було, так само як і не надано письмових пояснень щодо змісту позовної заяви представником третьої особи - Міністерством оборони України.

Ухвала Окружного адміністративного суду м. Києва від 19.03.2018 року з копією позовної заяви з додатками, надіслана на адресу ОСОБА_2 (АДРЕСА_1) та на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «Продторг-2007» (10014, м. Житомир, Корольовський район, вул. Мала Бердичівська, 9) були повернуті на адресу суду з відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання».

У той же час, 19.06.2018 року представником Товариства з обмеженою відповідальністю «Продторг-2007» подано до суду клопотання про залишення позовної заяви Концерну «Військторгсервіс» без розгляду, з підстав пропущення строків звернення до адміністративного суду.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідачем всупереч вимогам Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» протиправно було зареєстровано право власності за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 10.12.2004 року та акту приймання -передачі нерухомого майна від 15.02.2005 року, а в подальшому за ТОВ «Продторг-2007» на підставі Протоколу загальних зборів товариства від 29.06.2017 року, акту прийому-передачі від 29.06.2017 року, за наявності вже зареєстрованого права власності на нерухоме майно - комплекс адміністративно-господарчих будівель по АДРЕСА_2 за Державою в особі Міністерства оборони України та Концерном на праві господарського відання в 2008 році.

Згідно частини третьої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

Як встановлено матеріалами справи, Концерн «Військторгсервіс» відповідно до п. 1.1 Статуту, затвердженого наказом Міністра оборони України від 25.06.2005р. № 358 «Про створення державного господарською об'єднання Концерн «Військторгсервіс» і затвердження його Статуту», є державним господарським об'єднанням, заснованим на державній власності, та утвореним відповідно до законодавства України. Функції і управління концерном та контроль за його діяльністю здійснює Міністерство оборони України, як уповноважений орган управління. Майнова шкода, що заподіюється Концерну, є збитками державі в особі Міністерства оборони України.

Відповідно до вимог п. 2.4 Статуту Концерн має відокремлене майно, закріплене за ним на праві господарського відання, самостійний баланс рахунки в установах банк в та самостійно здійснює фінансово-господарську діяльність.

На балансі Житомирської філії Концерну «Військторгсервіс» обліковується державний майновий комплекс, що складається з 16 будівель та споруд загальною площею 3464,8 кв.м. та розташований за адресою АДРЕСА_2, зокрема:

- будівлі та споруди загальною площею 3181,1 кв.м. з них: адміністративний будинок , літ. А - 194,3 кв.м.; виробничий будинок, літ. Б. - 1526,4 кв.м.; матрацний цех , літ. Д - 329,5 кв.м.; допоміжний будинок та гаражі , літ. Г (слюсарка) 0 134,4 кв.м.; склад-баня, літ. В - 527,9 кв.м.; склад ПММ, літ. З - 30,7 кв.м.; трансформаторна (електрощитова), літ. Ж - 17,8 кв.м.; склад ЦРМ, літ. О - 377,9 кв.м.; курятник, літ И 42,2 кв.м.;

- дві споруди цивільного захисту загальною площею 114,9 кв.м. з них: бомбосховище, літ. М - 84,3 кв.м. та бомбосховище , літ. Н - 30,6 кв.м.;

- споруди для обслуговування та належного утримання території та будівель з них: огорожа залізобетонна №1 -32,5 кв.м.; огорожа металева №2 -11,25 кв.м.; водопровід - 110 п/м;

Інші споруди з них: сарай дерев'яний, літ. К, навіс, літ. Л - 148,8 кв.м. та бункер для відходів вати, літ. Е - 20,0 кв.м.

За результатами Аудиторського звіту діяльності Концерну «Військторгсервіс» Міністерства оборони України за період з 01.01.2015 року по 01.09.2017 року, у деяких випадках використання державного майна за період з 01.07.2005 року по 01.09.2017 року, від 27 вересня 2017 року №03-22/3, що на адресу Концерну надійшов 13 жовтня 2017 року, останньому стало відомо, що право власності на державне нерухоме майно - майновий комплекс розташований за адресою АДРЕСА_2 було зареєстровано 25 листопада 2016 року державним реєстратором виконавчого комітету Житомирської міської ради Баренком Є.О. за ОСОБА_2.

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру прав на нерухоме майно комплекс будівель та споруд площею 2907,0 кв.м. розташованих по АДРЕСА_2 а саме: адміністративний будинок, літ. А-187,6 кв.м.; виробничий будинок, літ. Б-1526,4 кв.м.; матрацний цех, літ. Д-325,1 кв.м; склад-баня, літ. В - 150 кв.м.; допоміжний будинок та гаражі , літ. Г-134,4 кв.м.; склад ПММ, літ. З - 30,7 кв.м.; трансформаторна літ. Ж - (електрощитова)- 17,8 кв.м.; склад ЦРМ, літ. О- 377,9 кв.м; курятник, літ. И - 42,2 кв.м.; погріб, літ. К - 30,6 кв.м.; погріб, літ. JI- 84,3 кв.м. (далі - майновий комплекс) є приватною власністю ОСОБА_2

В подальшому позивачеві з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно стало відомо, що право власності на державне нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_2 в серпні 2018 року було державним реєстратором виконавчого комітету Житомирської міської ради Баренком Є.О. за ОСОБА_2 перереєстровано на ТОВ «ПРОМТОРГ-2007».

Вважаючи, що дії по реєстрації права власності на нерухоме майно розташованого по АДРЕСА_2 за ОСОБА_2 та ТОВ «ПРОМТОРГ-2007» було вчинено державним реєстратором виконавчого комітету Житомирської міської ради з грубим порушенням норм чинного законодавства, обумовили Концерн «Військторгсервіс» на звернення до суду.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 0107.2004 року № 1952-IV (далі - Закон № 1952-IV) (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 2 Закону № 1952-IV реєстраційна дія - державна реєстрація прав, внесення змін до записів Державного реєстру прав, скасування державної реєстрації прав, а також інші дії, що здійснюються в Державному реєстрі прав, крім надання інформації з Державного реєстру прав.

Частинами першою, третьою статті 5 Закону № 1952-IV передбачено, що у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення.

Право власності на підприємство як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівлю, споруду, а також їх окремі частини може бути зареєстровано незалежно від того, чи зареєстровано право власності чи інше речове право на земельну ділянку, на якій вони розташовані.

Відповідно до частини першою статті 6 Закону № 1952-IV організаційну систему державної реєстрації прав становлять:

1) Міністерство юстиції України та його територіальні органи;

2) суб'єкти державної реєстрації прав:

виконавчі органи сільських, селищних та міських рад, Київська, Севастопольська міські, районні, районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації;

акредитовані суб'єкти;

3) державні реєстратори прав на нерухоме майно (далі - державні реєстратори).

Виконавчі органи сільських, селищних та міських рад (крім міст обласного та/або республіканського Автономної Республіки Крим значення) набувають повноважень у сфері державної реєстрації прав відповідно до цього Закону у разі прийняття відповідною радою такого рішення (ч. 2 статті 6 Закону № 1952-IV).

Державним реєстратором, зокрема відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 10 Закону № 1952-IV є державний виконавець, приватний виконавець - у разі державної реєстрації обтяжень, накладених під час примусового виконання рішень відповідно до закону, а також у разі державної реєстрації припинення іпотеки у зв'язку з придбанням (передачею) за результатом прилюдних торгів (аукціонів) нерухомого майна, що є предметом іпотеки.

Згідно частини третьої статті 10 Закону № 1952-IV Державний реєстратор: 1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов'язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; 2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; 3) під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов'язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником. Органи державної влади, підприємства, установи та організації зобов'язані безоплатно протягом трьох робочих днів з моменту отримання запиту надати державному реєстратору запитувану інформацію в паперовій та (за можливості) в електронній формі; 4) під час проведення реєстраційних дій обов'язково використовує відомості Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру дозвільних документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, а також використовує відомості, отримані у порядку інформаційної взаємодії Державного реєстру прав з Єдиним державним реєстром судових рішень; 5) відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів таких прав; 6) присвоює за допомогою Державного реєстру прав реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна у випадках, передбачених цим Законом; 7) виготовляє електронні копії документів, поданих у паперовій формі, та розміщує їх у реєстраційній справі в електронній формі у відповідному розділі Державного реєстру прав (у разі якщо такі копії не були виготовлені під час прийняття документів за заявами у сфері державної реєстрації прав); 8) формує за допомогою Державного реєстру прав документи за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону № 1952-IV державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: 1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв; 4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав); 6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів цих прав; 7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником; 8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви.

Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень (ч. 2 статті 18 Закону № 1952-IV).

Відповідно до п. 18 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127 (далі - Порядок) (у редакції, станом на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що за результатом розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації.

Частиною першою статті 24 Закону № 1952-IV у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: 1) заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою; 3) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; 4) подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження; 5) наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; 6) наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно; 7) заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; 8) після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав; 9) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; 10) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавати заяви в електронній формі; 11) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав; 12) заявника, який звернувся із заявою про державну реєстрацію прав, що матиме наслідком відчуження майна, внесено до Єдиного реєстру боржників.

Тобто, за результатами розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за умови відповідності заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, та при відсутності підстав для відмови у державній реєстрації прав, нотаріус, як державний реєстратор, зобов'язаний прийняти рішення про державну реєстрацію прав.

Як було зазначено вище, Державним реєстратором виконавчого комітету Житомирської міської ради Житомирської області Баренко Євгеном Олександровичем на виконання ухвали суду від 19.03.2018 року не надано відзиву на позовну заяву, та зокрема, належним чином засвідчених копій всіх документів, на підставі яких було прийнято оскаржувані рішення.

При цьому, суд звертає увагу, що за відсутності документів, на підставі яких було прийнято оскаржувані рішення, суд позбавлений надати їм правову оцінку, а тому, при вирішенні вказаної справи суд виходить з наявних в справі доказів.

Так, з матеріалів справи, зокрема з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 12.02.2018 року № 113649022, судом встановлено, що підставою для виникнення права власності за ОСОБА_2 на майновий комплекс та вчинення відповідачем реєстраційної дії від 01.12.2016 року став договір купівлі-продажу нерухомого майна від 10.12.2004 року №41, який був укладений між Головним управлінням торгівлі Тилу Міністерства оборони України, ОСОБА_2, Українською Товарною біржею «УТБ» та акт приймання-передачі нерухомого майна від 15.02.2005 року підписаний між Головним управлінням торгівлі Тилу Міністерства оборони України та ОСОБА_2

У той же час, суд звертає увагу, що матеріали справи містять рішення Апеляційного суду Житомирської області від 05.02.2014 року по справі № 295/19380/13-ц, відповідно до якого апеляційну скаргу концерну "Військторгсервіс" Міністерства оборони України задоволено. Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 12 грудня 2013 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким ОСОБА_2 в позові до концерну "Військторгсервіс" Міністерства оборони України про визнання права власності на комплекс адміністративно-складських приміщень відмовлено.

Також матеріали справи містять рішення Апеляційного суду Житомирської області від 14.04.2014 року по справі № 295/19380/13-ц, відповідно до якого апеляційну скаргу прокурора задоволено частково. Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 12 грудня 2013 року та рішення апеляційного суду Житомирської області від 05 лютого 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до концерну „Військторгсервіс" Міністерства оборони України про визнання права власності на нерухоме майно та зобов'язання вчинити реєстрацію нерухомого майна відмовити за безпідставністю.

Зокрема, з вказаних рішень судом встановлено, що у листопаді 2013 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до концерну „Військторгсервіс" Міністерства оборони України та просив визнати за ним право власності на комплекс адміністративно-складських приміщень по АДРЕСА_2 та зобов'язати державну реєстраційну службу Житомирського міського управління юстиції здійснити реєстрацію права власності на вказане нерухоме майно. В обґрунтування вимог зазначав, що 08.11.2004 року під час аукціону ним було придбано комплекс адміністративно-складських приміщень по АДРЕСА_2, а саме: адмінбудинок загальною площею 194,3 кв.м., виробничий будинок площею 1526,40 кв.м., матрацний цех площею 329,50 кв.м., склад-лазню площею 150 кв.м., допоміжний будинок, гаражі, загальною площею 134,40 кв.м., склад ПММ площею 30,70 кв.м., трансформаторну площею 17,80 кв.м., склад ЦРМ площею 377,90 кв.м., курятник площею 42,20 кв.м., огорожу залізобетонну довжиною 32,50 м, огорожу металеву довжиною 11,25 м, водопровід довжиною 110 м. За результатами проведеного аукціону 10 грудня 2004 року між ним та Головним управлінням торгівлі Міністерства оборони України, яке було власником вказаного нерухомого майна, укладено договір купівлі-продажу зазначеного майна. Після виконання позивачем зобов'язань за договором щодо оплати майна, 15 лютого 2005 року сторонами було підписано акт приймання-передачі нерухомого майна. Проте на день звернення до суду з даним позовом право власності позивача на зазначене майно не зареєстровано. Враховуючи наведене, просив задовольнити позов на підставі ст.392 ЦК України.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 12 грудня 2013 року позов задоволено частково. Визнано за ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) право власності на комплекс адміністративно-складських приміщень, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2, а саме: Адміністративний будинок, літ. А, загальною площею 194,3 кв.м.; виробничий будинок, літ. Б, загальною площею 1526,40 кв.м.; матрацний цех, літ. Д, загальною площею 329,50 кв.м.; склад-лазня, літ. В, загальною площею 150,00 кв.м.; допоміжний будинок, гаражі, літ. Г (слюсарка), загальною площею 134,40 кв.м.; склад ПММ, літ. З, загальною площею 30,70 кв.м.; трансформаторна, літ. Ж (електрощитова), загальною площею 17,80 кв.м.; склад ЦРМ, літ. О, загальною площею 377,90 кв.м.; курятник, літ. И, загальною площею 42.20 кв.м.; огорожа залізобетонна № 1, довжиною 32,50 м.; огорожа металева № 2, довжиною 11,25 м.; водопровід, довжиною 110 пог.м.

Задовольняючи вказаний позов, суд Богунський районний суду м. Житомира виходив з того, що враховуючи, що спеціальним Законом України «Про товарну біржу» на момент виникнення правовідносин у 2004 році встановлювався особливий порядок укладення договорів на біржах, зокрема був відсутній обов'язок нотаріального посвідчення та державної реєстрації, зміна умов законодавства щодо посвідчення та державної реєстрації договору купівлі-продажу комплексу адміністративно-складських приміщень призвела до звуження права позивача щодо можливості оформлення права власності на нерухоме майно, а органи Міністерства Оборони, на яких був покладений обов'язок по продажу майна на аукціоні через біржу, вже не існують, що призвело до неможливості оформити право власності шляхом нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна за реєстраційним № 41 від 10 грудня 2004 року та здійснити його реєстрацію, разом з тим, відбулося повне виконання договору (оплата та передача в користування майна), з метою захисту інтересів позивача, які в позасудовому порядку захистити не представляється можливим, суд вважав за можливе задовольнити позовні вимоги в частині визнання права власності на комплекс адміністративно-складських приміщень, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 за ОСОБА_2

Що стосується позовних вимог в частині зобов'язання Державну реєстраційну службу Житомирського міського управління юстиції здійснити реєстрацію права власності на комплекс адміністративно-складських приміщень, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2, за ОСОБА_2, судом було відмовлено з підстав передчасності.

У той же час, скасовуючи вказане вище рішення Апеляційний суд Житомирської області суд виходив з того, що «..суд першої інстанції розглянувши справу у відсутності представника відповідача суд не з'ясував чи дійсно останнім оспорюється право позивача на це майно та кому в дійсності воно належить. Із матеріалів справи видно, що згідно інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно ( а.с. 40) майновий комплекс по АДРЕСА_2 належить Державі Україна в сфері управління Міністерства оборони, на підставі свідоцтва про право власності, рішень виконкому Житомирської міської ради від 24.01., 29.01.2008р. № 72. Будь-якої оцінки зазначеному документу суду рішенні не дав, не з'ясував, чи оспорені та визнані незаконними зазначені свідоцтво та рішення. До апеляційної скарги долучені документи, які судом не досліджувались та не оцінювались…» (рішення Апеляційного суду Житомирської області від 05.02.2014 року по справі № 295/19380/13-ц).

Також «…З матеріалів справи видно, що згідно з свідоцтвом про право власності від 29.01.2008 року, виданим Житомирською міською радою на підставі рішення виконкому Житомирської міської ради від 24.01.2008 року за №72, власником майнового комплексу концерну „Військторгсервіс" по АДРЕСА_2 являється Держава Україна в сфері управління Міністерства оборони (а.с.96, 121).

Право власності на вказане нерухоме майно зареєстровано у визначеному законом порядку (а.с.40).

За п.1.1. Статуту концерну „Військторгсервіс" концерн „Військторгсервіс" є державним господарським об'єднанням, заснованим на державній власності та утвореним відповідно до актів законодавства України.

Функції з управління концерном та контроль за його діяльністю здійснює Міністерство оборони України.

Пунктом 6.1. Статуту визначено, що майно концерну є державною власністю і закріплюється за ним на праві господарського відання…» (рішення Апеляційного суду Житомирської області від 14.04.2014 року по справі № 295/19380/13-ц).

Відповідно до ч. 4, 5 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Дані норми визначають преюдиційні підстави звільнення осіб, які беруть участь у справі, від доказування обставин з метою досягнення процесуальної економії - за наявності цих підстав у суду не буде необхідності досліджувати докази для встановлення певних обставин.

Так, власником майнового комплексу концерну „Військторгсервіс" по АДРЕСА_2 являється Держава Україна в сфері управління Міністерства оборони що підтверджується відповідним Свідоцтвом про право власності, виданим Житомирською міською радою на підставі рішення виконкому Житомирської міської ради від 24.01.2008 року № 72.

Таким чином, вказані вище обставини свідчать про відсутність у ОСОБА_2 прав на реєстрацію права власності на вказаний об'єкт та визнання власником майнового комплексу концерну «Військторгсервіс» по АДРЕСА_2 - Держави України в сфері управління Міністерства оборони.

У той же час, суд звертає увагу, що підставою звернення ОСОБА_2 до Богунського районного суду м. Житомира була необхідність вчинення реєстраційних дій на немайновий комплекс, шляхом визнання судом права власності на вказаний комплекс за ним.

У той же час, суд звертає увагу, що відповідно до п. 13 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 р. № 868 (чинного станом на час звернення ОСОБА_2 до суду), який згідно ч. 2 ст. 20 закону визначає перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав, Заявник подає разом із заявою органові державної реєстрації прав, нотаріусові необхідні для державної реєстрації прав документи, визначені цим Порядком, їх копії, документ, що підтверджує внесення плати за надання витягу з Державного реєстру прав, та документ про сплату державного мита.

Подання заявником документів, необхідних для проведення державної реєстрації прав, не в повному обсязі не є підставою для відмови у прийнятті заяви.

Пунктом 15 вказаного Порядку передбачено, що під час розгляду заяви і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема щодо: 1) обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у встановлених законом випадках); 2) повноважень заявника; 3) відомостей про нерухоме майно, речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; 4) наявності обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до закону; 5) наявності факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

Відповідно до п. 37 Порядку документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, є:1) укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або речове право на нерухоме майно чи його дублікат;2) свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з подружжя, видане нотаріусом або консульською установою України, чи його дублікат;3) свідоцтво про право на спадщину, видане нотаріусом або консульською установою України, чи його дублікат;4) видані нотаріусом свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікати;5) свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане державним реєстратором відповідно до закону;6) свідоцтво про право власності, видане органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дублікат;7) свідоцтво про право власності на нерухоме майно чи його дублікат, видані до 1 січня 2013 р. органом місцевого самоврядування або місцевою держадміністрацією;8) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийняте власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном;9) державний акт на право приватної власності на землю, державний акт на право власності на землю, державний акт на право власності на земельну ділянку або державний акт на право постійного користування землею;10) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно;11) ухвала суду про затвердження (визнання) мирової угоди;12) заповіт, яким установлено сервітут на нерухоме майно;13) закон, яким установлено сервітут на нерухоме майно;14) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об'єкта нерухомого майна релігійній організації;15) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об'єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність;16) інші документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно відповідно до закону.

При цьому, згідно п. 4 ст. 27 Закону № 1952-IV (в редакції станом на час вчинення реєстраційної дії 01.12.2016 року) містив аналогічні норми.

Отже, враховуючи викладене вище, суд зазначає, що чинними нормами законодавства, як на час звернення ОСОБА_2 до Богунського районного суду м. Житомира, так само і станом на час вчинення відповідачем реєстраційної дії 01.12.2016 року, від заявника для реєстрації майнового комплексу вимагалося дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у встановлених законом випадках) та/або наявність виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів).

Втім, за вказаних вище обставин, суд приходить до висновку, що такі документи у ОСОБА_2 були відсутні, що в свою чергу виключало можливість для прийняття Державним реєстратором виконавчого комітету Житомирської міської ради Житомирської області Баренко Євгеном Олександровичем 01.12.2016 року рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 32657522 про реєстрацію права власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_2 за ОСОБА_2.

А тому, у зв'язку з тим, що подані ОСОБА_2 документи не відповідали вимогам, встановленим Законом, а також за наявності вказаних вище судових рішень, Державний реєстратор виконавчого комітету Житомирської міської ради Житомирської області Баренко Євген Олександрович в силу п. 3, 5 ч. 1 ст. 24 Закону № 1952-IV зобов'язаний був прийняти рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, а не здійснювати вчинення реєстраційної дії від 01.12.2016 щодо реєстрації права власності за ОСОБА_2 на нерухоме майно комплекс будівель та споруд площею 2907,0 кв.м. розташованих по АДРЕСА_2 а саме: адміністративний будинок, літ. А-187,6 кв.м.; виробничий будинок, літ. Б-1526,4 кв.м.; матрацний цех, літ. Д-325,1 кв.м; склад-баня, літ. В - 150 кв.м.; допоміжний будинок та гаражі , літ. Г-134,4 кв.м.; склад ПММ, літ. З - 30,7 кв.м.; трансформаторна літ. Ж - (електрощитова)- 17,8 кв.м.; склад ЦРМ, літ. О- 377,9 кв.м; курятник, літ. И - 42,2 кв.м.; погріб, літ. К - 30,6 кв.м.; погріб, літ. JI- 84,3 кв.м.

Отже, через неналежне виконання державним реєстратором його обов'язків під час розгляду заяви ОСОБА_2 про державну реєстрацію права власності на майновий комплекс по АДРЕСА_2 та прийняття відповідного рішення (01.12.2016 року) факт існування реєстрації права власності вказаного майнового комплексу Концерну «Військторгсервіс» залишився поза увагою відповідача, що призвело до протиправної державної реєстрації права.

У той же час, суд вважає за необхідне зазначити, що згідно наявної в справі інформаційної довідки з Державного реєстру прав на нерухоме майно, комплекс будівель та споруд площею 2907,0 кв.м. розташованих по АДРЕСА_2 є приватною власністю ОСОБА_2 , а саме: адміністративний будинок літ. А загальною площею 187,6 кв.м., виробничий будинок , літ. Б - 1526,4 кв.м.; матрацний цех, літ. Д - 325,1 кв.м.; склад-баня, літ. В загальною площею 150 кв.м.; допоміжний будинок та гаражі; літ. Г загальною площею 134,4 кв.м.; склад ПММ, літ. З загальною площею 30,7 кв.м.; трансформаторна літ. Ж (електрощитова) загальною площею 17,8 кв.м.; склад ЦРМ, літ. О загальною площею 377,9 кв.м.; курятник , літ. И загальною площею 42,2 кв.м.; погріб, літ. К загальною площею 30,6 кв.м.; погріб, літ. Л загальною площею 84,3 кв.м. Підставою для виникнення права власності на державне майно став договір купівлі-продажу нерухомого майна від 10.12.2004 року №41 та акт приймання-передачі нерухомого майна від 15.02.2005 року.

Проте, згідно договору купівлі-продажу ОСОБА_2 у Головного управління торгівлі Тилу МОУ такі об'єкти нерухомості як погріб, літ. К загальною площею 30,6 кв.м. та погріб, літ. Л загальною площею 84,3 кв.м. не купував та за актом приймання-передачі не одержував.

Вказане в свою чергу також свідчить про протиправність вказаного рішення.

Також судом з зазначеної вище Інформаційної довідки від 12.02.2018 року № 113649022 встановлено, що 14.08.2017 року об 12:19:52 Державним реєстратором виконавчого комітету Житомирської міської ради Житомирської області Баренко Євгеном Олександровичем прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_2 за ТОВ «ПРОМТОРГ-2007».

Підставою для набуття права власності став протокол загальних зборів, серія та номер 2/17, виданий 29.06.2017 року виданий загальними зборами ТОВ «ПРОМТОРГ-2007», акт прийому-передачі, серія та номер: б/н, виданий 29.06.2017 року. Сторони: ОСОБА_2 та ТОВ «ПРОМТОРГ-2007».

У той же час, матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_2 є одним із засновників ТОВ «ПРОМТОРГ-2007» з розміром внеску до статутного капіталу даного товариства у розмірі 50 000, 00 грн.

Отже, ОСОБА_2 будучи обізнаним про наявність рішень Апеляційного суду Житомирської області від 05.02.2014 року та 14.04.2014 року, якими було скасовано рішення Богунського районного суду м. Житомира та спростовано визнання за ним права власності на немайновий комплекс, здійснив дії по реєстрації за собою права власності на вказане майно незаконним шляхом. Тобто, обидві реєстраційні дії (від 01.12.2016 року та 14.08.2017 року), ініціатором яких був ОСОБА_2 є тривалим порушенням по реєстрації майна, на яке останній не мав законного права.

За вказаних обставин, суд погоджується з доводами позивача про те, що ОСОБА_2, з урахуванням визнання протиправним рішення відповідача про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 32657522 від 01.12.2016 року про реєстрацію права власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_2 за ОСОБА_2, незаконно зареєстрував право власності на це державне майно та в подальшому передав його у власність ТОВ «ПРОМТОРГ-2007», що призвело до реєстрації відповідачем права власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_2 за ТОВ «ПРОМТОРГ-2007».

А тому прийняття відповідачем рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 36598877 від 14.08.2017 року 12:19:52 про реєстрацію права власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_2 за ТОВ «ПРОМТОРГ-2007» є таким, що не відповідає вимогам Закону, та підлягає скасуванню.

У той же час, щодо доводів позивача про підроблення третьою особою 2 документів, що посвідчують купівлю-продажу нерухомого майна від 10.12.2004 року №41, суд зазначає наступне.

Матеріали справи містять докази звернення позивача від 05 жовтня 2017 року по факту підробки документів з відповідною заявою про вчинене кримінальне правопорушення в порядку ст. 214 Кримінального процесуального кодексу України до Житомирської місцевої прокурати.

За результатами розгляду вказаної заяви 14.10.2017 року Житомирським відділом поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області як органом досудового розслідування порушено кримінальне провадження № 0005432 та внесено до ЄРДР.

Також згідно листа Військової прокуратури Центрального регіону України від 06.02.2018 року № 04/2-190вих-18 проводиться досудове розслідування за матеріалами кримінального провадження, яке зареєстроване у Єдиному реєстрі досудових розслідувань № 0005432 від 24.11.2016 р. за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.364, ч. 5 ст. 191 КК України щодо реалізації майнового комплексу, розташованого АДРЕСА_2.

При цьому, суд зазначає, що належних доказів на підтвердження підроблення підписів та печатки товариств, як то висновки експертів за результатами почеркознавчої експертизи, вироку суду, яким встановлено факт підроблення документів, печаток, штампів та бланків, їх збут, використання підроблених документів, позивач суду не надав, а тому посилання щодо підроблення документів судом до уваги не беруться.

Також суд зазначає, що відповідно до ст.ст 122, 123 Кодексу адміністративного судочинства України, суд за результатами розгляду вказаної справи дійшов висновку, що позовна заява позивачем в часині рішення від 01.12.2016 року була подана після закінчення строків, установлених законом, втім зазначені позивачем підстави такого пропуску, суд визнав поважними та підстав для залишення позовної заяви без розгляду немає.

Суд вважає за необхідне також зазначити наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження;

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України, публічно - правовий спір - це спір, у якому хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України, суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Системний аналіз змісту адміністративного позову у даній справі дає підстави для висновку про те, що його обґрунтовано незаконністю дій відповідача як суб'єкта, наділеного владно-управлінськими функціями приймати рішення про державну реєстрацію прав, з тих підстав, що Державний реєстратор виконавчого комітету Житомирської міської ради Житомирської області Баренко Євген Олександрович не мав повноважень щодо реєстрації права власності, оскільки вправо власності на об'єкт нерухомості вже було зареєстровано.

На переконання суду, за таких обставин, рішення Державного реєстратора порушують вимоги Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1127 від 25 грудня 2015 року.

Суд звертає увагу, що позовна заява не містить доводів стосовно невиконання умов цивільно-правової угоди.

Визнання права на об'єкт нерухомості (майновий комплекс) за позивачем встановлено рішеннями Апеляційного суду Житомирської області від 05.02.2014 року та від 14.04.2014 року.

Тобто у цій справі судом досліджено виключно владні, управлінські рішення та дії державного реєстратора, який у межах спірних правовідносин діє як суб'єкт владних повноважень.

Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 березня 2018 року у справі №619/2019/17 (провадження №11-10апп18) та від 04 квітня 2018 року у справі №826/9928/15 (провадження №11-211апп18).

У відповідності до частини 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Оцінюючи подані сторонами докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням обставин зазначених вище, суд прийшов до переконання про задоволення позовних вимог повністю.

Згідно з ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 77, 243 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов Концерну «Військторгсервіс» (, 03151, м. Київ, вул. Молодогвардійська, 28-А) задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Державного реєстратора виконавчого комітету Житомирської міської ради Житомирської області Баренко Євгена Олександровича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 32657522 від 01.12.2016 року про реєстрацію права власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_2 за ОСОБА_2.

3. Визнати протиправним та скасувати рішення Державного реєстратора виконавчого комітету Житомирської міської ради Житомирської області Баренко Євгена Олександровича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 36598877 від 14.08.2017 року 12:19:52 про реєстрацію права власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_2 за ТОВ «ПРОМТОРГ-2007» .

4. Присудити з Житомирської міської ради (01014, м. Житомир, майдан ім. С.П. Корольова, 4/2) на користь Концерну «Військторгсервіс» (, 03151, м. Київ, вул. Молодогвардійська, 28-А) здійснені ним судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 524 (три тисячі п'ятсот двадцять чотири) грн, 00 коп..

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.В. Амельохін