Справа № 826/24233/15
Суддя: Аверкова В.В.
Дата ухвалення: 2018-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

28 вересня 2018 року № 826/24233/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Аверкової В.В., розглянувши за у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомДочірнього підприємства «Строй-Маркет Груп»
до Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві
проскасування податкових повідомлень-рішень
ВСТАНОВИВ:

Дочірнє підприємство «Строй-Маркет Груп» звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про скасування податкових повідомлень-рішень.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 квітня 2016 року, залишеною ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 26 липня 2016 року без змін, у задоволенні адміністративного позову Дочірнього підприємства «Строй-Маркет Груп» відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 28 березня 2018 року касаційну скаргу Дочірнього підприємства «Строй-Маркет Груп» задоволено частково. Скасовано постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 квітня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 26 липня 2016 року, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 травня 2018 року адміністративну справу прийнято до провадження та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні 05 червня 2018 року, яке відкладалося до 27 червня 2018 року для виконання відповідачем вимог ухвали суду та до 26 липня 2018 року.

У судовому засіданні 26 липня 2018 року представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі з урахуванням позиції касаційного суду, просив суд задовольнити позов. Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі, просив суд відмовити у їх задоволенні.

На підставі ч.3 ст.194 Кодексу адміністративного судочинства України суд завершив розгляд справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС України у м. Києві проведено планову виїзну перевірку ДП «Строй-Маркет Груп» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2012 по 31.12.2013.

За наслідками проведеної перевірки відповідачем складено акт від 05.12.2014 №7175/26-56-22-01-03/33104229, в якому зроблено висновок про порушення позивачем вимог пп.14.1.257 п.14.1 ст.14, пп.135.5.4 п.135.5 ст.135, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України, в результаті встановлено завищення підприємством від'ємного значення об'єкту оподаткування з податку на прибуток у загальному розмірі 3 149 637,00 грн., а також п.46.1, ст.46, п.188.1 ст.188, абз. «а» пп.195.1.1., п.195.1. ст.195, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198 ПК України, внаслідок чого встановлено заниження підприємством податку на додану вартість на загальну суму 676 722,00 грн.

На підставі встановлених в Акті перевірки порушень, ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС України у м. Києві прийнято податкові повідомлення - рішення від 17.01.2015 №, відповідно до якого позивачу збільшено суму грошового зобов'язання по «податку на додану вартість» на 676722 грн. за основним платежем та на 169180,50 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями та №1, відповідно до якого ДП «Строй-Маркет Груп» зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємства у розмірі 3149637 грн.

У зв'язку із виявленням в ході розгляду первинної скарги платника податків обставин, що не були досліджені під час проведення перевірки, ГУ ДФС у м. Києві листом від 05.03.2015 №5269/7/26-15-10-05-32 зобов'язано ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві, на підставі пп.78.1.5 п.78.1 ст.78 ПК України, провести документальну позапланову перевірку ДП «Строй-Маркет Груп» з питань, що стали предметом оскарження.

На виконання зазначеного контрольного завдання, ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у Києві проведено документальну позапланову виїзну перевірку ДП «Строй-Маркет Груп», за результатами проведення якої складено Акт перевірки від 08.04.2015 №1559/26-56-22-02-03/33104229.

Вказаною позаплановою перевіркою не підтвердилися всі порушення, що були встановлені плановою перевіркою.

Зокрема, проведеною додатковою перевіркою ДП «Строй-Маркет Груп» встановлено порушення вимог: пп.14.1.257 п.14.1 ст.14, пп.135.5.4 п.135.5 ст.135, п.138.4 ст.138, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України, в результаті встановлено завищення підприємством від'ємного значення об'єкту оподаткування з податку на прибуток за 2013 рік у загальному розмірі 75 209 грн., а також п.46.1, ст.46, п.188.1 ст.188, абз. «а» пп.195.1.1., п.195.1. ст.195, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198 ПК України, внаслідок чого встановлено заниження підприємством податку на додану вартість на загальну суму 61 501 грн., у т.ч. за липень 2012 року - 47033 грн., за грудень 2012 року - 4117 грн., за січень 2013 року - 4000 грн., за травень 2013 року - 5234 грн. та за червень 2013 року - 1117 грн.

Враховуючи наведене, рішенням ДФС України про результати розгляду скарги від 10.06.2015 №12055/6/99-99-10-01-01-75 скасовано податкові повідомлення-рішення ДПІ від 17.01.2015, а саме: № в частині основного платежу по ПДВ у розмірі 615 221грн. та в частині штрафних санкцій у сумі 153 805,25грн., №1, в частині 3 074 428грн. суми від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємства, в іншій частині зазначені податкові повідомлення-рішення залишено без змін.

На підставі вказаного рішення ДФС України про результати розгляду скарги ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві прийнято нові податкові повідомлення-рішення від 23.06.2015р №/2, відповідно до якого позивачу збільшено суму грошового зобов'язання по «податку на додану вартість» на 61 501 грн. за основним платежем та на 15 375,25 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями, а також №/2, відповідно до якого позивачу зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємства у розмірі 75 209 грн.

Не погоджуючись з вказаними рішеннями податкового органу позивач звернувся до суду про їх скасування.

У постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року зазначено, що суд не погодився із висновками судів у частині неправомірності формування позивачем сум податкового кредиту за наслідками господарських операцій із поставки від ТОВ «Проектно-інвестиційна сервісна компанія» послуг із розробки містобудівного розрахунку по об'єкту «Будівництво багатофункціонального готельного та торгівельно-розважального центру в районі затоки р. Десенка у Дніпровському районі м. Києва», оскільки, відмовляючи у задоволенні позову, судами зроблено висновок про недоведеність позивачем у судовому процесі обставин фактичного надання від ТОВ «Проектно-інвестиційна сервісна компанія» послуг. Такий висновок зроблений із посиланням на відсутність у матеріалах справи: доказів наявності у цього постачальника власних та залучених фахівців у сфері проектування та будівництва, проектної, технічної, експлуатаційної документації, ненадання самого містобудівного розрахунку, доказів на підтвердження зв'язку витрат на ці послуги із господарською діяльністю позивача.

У той же час, як свідчать матеріали справи, позивачем у судовому процесі надавались до суду як докази на підтвердження фактичної поставки позивачу послуг від ТОВ «Проектно-інвестиційна сервісна компанія», які, однак, не отримали належної оцінки судами попередніх інстанцій.

Так, у судовому процесі при розгляді спору судом першої інстанції, позивачем були долучені до матеріалів справи копії документів, які, за його доводами, доводять зв'язок цих витрат із цілями його господарської діяльності, зокрема: докази щодо виділення йому земельної ділянки для будівництва багатофункціонального готельного та торгівельно-розважального центру в районі затоки р. Десенка у Дніпровському районі м. Києва. При подачі апеляційної скарги, позивачем поряд із документами на підтвердження виділення йому земельної ділянки надавались також копію містобудівного розрахунку, ліцензії ТОВ «Проектно-інвестиційна сервісна компанія» на здійснення господарської діяльності, пов'язаної із здійсненням об'єктів архітектури. Не приймаючи до уваги ці докази, апеляційний суд вказав, що позивачем не було наведено підстав неможливості їх надати до суду першої інстанції, зазначивши, що під час судового засідання 23.11.2015 позивачу було запропоновано надати додаткові докази на підтвердження спірних господарських операцій.

Разом із тим, такі висновки судів як першої так і апеляційної інстанції є передчасними та зроблені без належної оцінки доданих до справи доказів.

Так, апеляційний суд при відхиленні наданих позивачем доказів не врахував обставину переходу судом першої інстанції до розгляду справи у порядку письмового провадження, а також зробив помилкову оцінку журналу судового засідання від 23.11.2015, в якому позивачу було запропоновано надати чіткий перелік доказів, які він долучив до матеріалів справи.

Суд першої інстанції, при розгляді спору не вжив необхідних заходів для з'ясування всіх обставин у справі щодо господарських операцій із ТОВ «Проектно-інвестиційна сервісна компанія» та зробив висновки без належної оцінки доданих позивачем доказів на підтвердження наявності у нього ділової мети при замовленні вказаних послуг від ТОВ «Проектно-інвестиційна сервісна компанія».

Тобто, в межах даної справи слід встановити правомірність формування позивачем податкового кредиту на суму 47033,00 грн. за липень 2012 року з посиланням на поставку від ТОВ «Проектно-інвестиційна сервісна компанія» послуг, тобто у частині позовних вимог про скасування податкового повідомлення-рішення від 23 червня 2015 року № /2 у частині збільшення грошового зобов'язання з ПДВ на суму 47033,00 грн. за основним платежем та на 11758,25 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Згідно усталеної позиції Верховного Суду України при розгляді справ даної категорії судам належить з'ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції (фактичне здійснення господарських операцій); підтвердження господарських операцій належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами; установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Таким чином, в межах даного спору щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 23 червня 2015 року № /2 у частині збільшення грошового зобов'язання з ПДВ на суму 47033,00 грн. за основним платежем та на суму 11758,25 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) слід встановити факт здійснення (реальність) господарських операцій позивача з ТОВ «Проектно-інвестиційна сервісна компанія», мету придбання та обставини використання придбаних послуг (робіт) у власній господарській діяльності позивача, встановити спеціальну податкову правосуб'єктність учасників господарської операції.

Судом встановлено, що між позивачем (замовник) та ТОВ «Проектно-інвестиційна сервісна компанія» (виконавець) укладено договір №16-17/04-12 від 16 квітня 2012 року, згідно умов якого виконавець зобов'язується виконати роботи по розробці містобудівного розрахунку по об'єкту: «Будівництво багатофункціонального готельного та торговельно-розважального центру в районі р. Десенка у Дніпровському районі міста Києва». Згідно додатку №2 до договору позивачем передано ТОВ «Проектно-інвестиційна сервісна компанія» документи та матеріали, необхідні для виконання робіт. Додатком №1 «Протокол погодження договірної ціни» визначено вартість робіт з Будівництва багатофункціонального готельного та торговельно-розважального центру в районі р. Десенка у Дніпровському районі міста Києва у розмірі 235166,67 грн., крім того ПДВ - 47033,33 грн., разом 282200,00 грн.

Роботи з будівництва багатофункціонального готельного та торговельно-розважального центру в районі р. Десенка у Дніпровському районі міста Києва передані позивачу ТОВ «Проектно-інвестиційна сервісна компанія» актом здачі-прийняття робіт до договору 16-17/04-12 від 16 квітня 2012 року.

На підтвердження факту виконання робіт позивачем долучено до матеріалів справи копії рахункі-фактури №7 від 02 червня 2012 року, №5 від 23 квітня 2012 року, листа ТОВ «Проектно-інвестиційна сервісна компанія» від 14 серпня 2012 року №14/08-12 з проханням провести остаточний розрахунок у зв'язку з виконанням робіт за договором.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Проектно-інвестиційна сервісна компанія» виписало на адресу позивача податкові накладні від 11 травня 2012 року №1 та від 02 липня 2012 року №2.

Розрахунки з ТОВ «Проектно-інвестиційна сервісна компанія» проводилися у безготівковій формі, на підтвердження чого позивачем долучено до матеріалів справи копію банківської виписки (т.3, а.с.96-104).

Згідно з пп. «а» п.198.1 ст.198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку (в редакції до внесення змін Законом України від 04 липня 2013 року № 408-VІ).

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (підпункт 198.6 цієї статті).

За змістом наведених норм, право платника податків на збільшення податкового кредиту обумовлено фактом, як придбання платником податку у інших платників цього податку товарів (послуг), призначених для використання в оподатковуваних операціях, що відповідають цілям господарської діяльності платника податку; підтвердження податковою накладною, виписаною постачальником - платником податку, митною декларацією (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 Податкового кодексу України) суми нарахованого (сплаченого) податку в ціні придбання товару (послуг).

Крім того, необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена п. 1.2 ст. 1, п. 2.1 ст. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05 червня 1995 року за №168/704 (далі - Положення №88), де первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.

Відповідно до п.2 ст.3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Згідно з абзацом 11 статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до абзацу другого пункту 2.1 Положення №88, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством. Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

При цьому, наявність належним чином оформлених податкових накладних є обов'язковою, але не вичерпною обставиною для формування податкового кредиту. Зокрема, якщо наведені у договорах товари чи послуги фактично не поставлялися, то, відповідно, придбання таких товарів або послуг не відбулося, право на податковий кредит у такого платника податків не виникає, оскільки при цьому не дотримано обов'язкових умов для виникнення такого права на придбання товарів (послуг) з метою їх використання у господарській діяльності.

Як зазначено у листі Вищого адміністративного суду України від 20 липня 2010 року №1112/11/13-10 «Проблемні питання застосування законодавства у справах за участю органів державної податкової служби» про необґрунтованість податкової вигоди можуть також свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема, про наявність таких обставин: неможливість реального здійснення платником податків зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності; відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів; облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов'язані з виникненням податкової вигоди, якщо для даного виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій; здійснення операцій з товаром, що не вироблявся або не міг бути вироблений в обсязі, зазначеному платником податків у документах обліку.

Презумпція дійсності, притаманна цивільним правочинам, не може бути автоматично поширена на реальність господарських операцій.

Таким чином, для надання юридичної сили і доказовості первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок, встановлений Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а правові наслідки у вигляді виникнення у покупця/продавця права на формування сум податкових вигод виникають за наявності сукупності обставин та підстав, з якими наведені вище норми податкового законодавства пов'язують можливість формування спірних сум податкових вигод, та які є передумовою їх формування.

Зокрема, такі правові наслідки наступають у разі: (1) фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій; (2) документального підтвердження реального здійснення господарських операцій сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду (в залежності від характеру певних операцій) та які містять інформацію про зміст та обсяг операції, підписані уповноваженими особами; (3) придбання товарів/послуг з метою їх використання в господарській діяльності; (4) наявності у сторін спеціальної податкової правосуб'єктності (особа, що видає податкову накладну, повинна бути зареєстрованою як платник ПДВ); (5) наявності у покупця податкової накладної, яка відповідає вимогам ст. 201 ПК України та підписана уповноваженою особою; (6) наявності ділової мети, розумних економічних причин (причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності - п/п. 14.1.231. ПК України).

Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові цього суду від 27 жовтня 2015 року у справі № 21-1539а15, обов'язковою умовою підтвердження реальності здійснення господарських операцій є фактична наявність у платника податків первинних документів, фізичних, технічних та технологічних можливостей для здійснення відповідних операцій та зв'язку між фактом придбання товару (послуги) і подальшою господарською діяльністю.

Так, судом встановлено, що в межах взаємовідносин позивача із ТОВ «Проектно - інвестиційна сервісна компанія» останнє зобов'язувалося на користь позивача виконати розробку містобудівного розрахунку по об'єкту «Будівництво багатофункціонального готельного та торгівельно-розважального центру в районі затоки р. Десенка у Дніпровському р-ні м. Києва.

Містобудівний розрахунок - це розрахунок гранично допустимих параметрів забудови, умови ув'язки архітектурно-планувального та об'ємно-просторового рішення, системи обслуговування інженерних комунікацій, транспортного обслуговування та благоустрою з існуючою забудовою при дотриманні діючих нормативних документів. Тобто, розроблення містобудівного розрахунку передбачає наявність у осіб, що здійснюють такий розрахунок, відповідних спеціальних знань та кваліфікації у сфері будівництва, техніко-економічних знань тощо.

Організаційні, кваліфікаційні, технологічні та спеціальні вимоги для провадження господарської діяльності у будівництві, пов'язаної із створенням об'єктів архітектури встановлено Ліцензійними умовами провадження господарської діяльності у будівництві, пов'язаної із створенням об'єктів архітектури, затвердженими Наказом Міністерства регіонального розвитку та будівництва України 27 січня 2009 №47 (у редакції наказу Міністерства регіонального розвитку та будівництва України 06 жовтня 2010 року №392), зареєстовано в Міністерстві юстиції України 11 березня 2009 року за № 226/16242 (чинними на момент виникнення спірних відносин) (далі по тексту - Ліцензійні умови).

Згідно п.1.2 Ліцензійних умов господарська діяльність у будівництві, пов'язана із створенням об'єктів архітектури, підлягає ліцензуванню у порядку, визначеному законодавством, за такими видами: 1) вишукувальні роботи для будівництва; 2) розроблення містобудівної документації; 3) проектування об'єктів архітектури; 4) будівельні та монтажні роботи; 5) монтаж інженерних мереж; 6) будівництво транспортних споруд.

Пунктом 2.2 Ліцензійних умов визначено, що господарську діяльність у будівництві, пов'язану із створенням об'єктів архітектури, здійснюють суб'єкти господарської діяльності за дотримання таких умов:

Організаційних: наявність затвердженої організаційної структури підприємства відповідно до Переліку робіт, що заявляються; наявність у організаційній структурі підприємства підрозділів та/або спеціалістів, які забезпечать виконання адміністративно-керівних, виробничо-технічних, планово-договірних, виробничих, юридичних і допоміжних функцій та функцій з контролю якості, промислової безпеки та охорони праці, ведення та збереження нормативної та виконавчої документації; наявність затверджених положень про відповідні структурні підрозділи та посадових інструкцій працівників згідно з розподілом обов'язків, повноважень та відповідальності осіб, штатного розпису; укомплектованість підприємства інженерно-технічними працівниками і робітниками необхідних професій та кваліфікацій відповідно до організаційної структури підприємства, положень Класифікатора професій (ДК 003:2010), затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 28.04.2010 № 327 (далі - КП), та вимог Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників (Випуск 64), затвердженого наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 13.10.99 № 249; дотримання установленого чинним законодавством порядку прийняття та оформлення громадян на роботу відповідно до вимог глави III Кодексу законів про працю України (укладання трудового договору з найманим працівником); при наявності у підприємства відокремлених структурних підрозділів дані надаються з урахуванням їх можливості виконувати роботи, що заявляються; наявність державних стандартів, інших нормативних документів та нормативно-правових актів; виробничі приміщення, засоби виробництва повинні бути власні або орендовані, що підтверджується відповідними документами; наявність документа, що підтверджує впровадження системи управління якістю продукції суб'єкта господарської діяльності

Кваліфікаційних: керівники та виконавці робіт залежно від видів виконуваних робіт повинні мати відповідні освітні та освітньо-кваліфікаційні рівні; кваліфікаційний склад повинен відповідати організаційній структурі підприємства та мати одного з керівників (коди КП - 121, 1313), професіоналів (коди КП - 122, 123), фахівців (коди КП - 122, 123, 214, 2114.2) згідно з вимогами розділу 4 КП; керівник підприємства або його заступник (коди КП - 121, 1313) повинні мати повну або базову вищу освіту відповідного напряму підготовки (магістр, спеціаліст, бакалавр). Стаж роботи за посадою нижчого рівня повинен становити: для магістра або спеціаліста - не менше 2 років, бакалавра - не менше 3 років; головний інженер (код КП - 122) повинен мати повну вищу освіту відповідного напряму підготовки (магістр, спеціаліст). Стаж роботи за посадою нижчого рівня повинен становити: для магістра - не менше 2 років, спеціаліста - не менше 3 років; начальник виробничо-технічного відділу, технічного відділу (код КП - 122) повинен мати повну вищу освіту відповідного напряму підготовки (магістр, спеціаліст). Стаж роботи за професією - не менше 2 років; керівники підприємства (коди КП - 121, 1313) і керівники виконавчих та функціональних підрозділів (коди КП - 122, 123) повинні працювати у суб'єкта господарської діяльності за основним місцем роботи відповідно до класів об'єктів або споруд: класу СС1 - не менше 30%, класу СС2 - не менше 50%, класу СС3 - не менше 80% відповідно до штатного розпису; керівники, професіонали та фахівці повинні своєчасно проходити спеціальне навчання, зокрема для територій з підвищеною сейсмічністю та із складними інженерно-геологічними умовами, з періодичністю та термінами, визначеними в програмах навчання; спеціалізація фахівців може бути поширена на фахівців іншої освітньої спеціалізації у разі відповідності навчальних програм учбових закладів. На посади, що визначено вище, можуть бути призначені фахівці із неповною вищою освітою (молодшого спеціаліста), які мають відповідний досвід роботи;

Технологічних: наявність техніки, обладнання, устаткування, приладів та інструментів відповідно до технологічних вимог виконання робіт за умов дотримання вимог ДБН Г.1-5-96 "Нормативна база оснащення будівельних організацій (бригад) засобами механізації, інструментом і інвентарем"; виконання робіт здійснюється згідно з нормативно-технічними документами (ДБН, СНиП, ГОСТ, ДСТУ); дотримання вимог із забезпечення промислової безпеки та охорони праці.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Проектно-інвестиційна сервісна компанія» саном на час виникнення спірних відносин мала ліцензію серії АВ №515219, видану Інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві Міністерства регіонального розвитку та будівництва України зі строком дії з 18 травня 2010 року по 18 травня 2013 року. Згідно додатку до ліцензії «Перелік робіт провадження господарської діяльності, пов'язаної зі створенням об'єктів архітектури» контрагент позивача ТОВ «Проектно-інвестиційна сервісна компанія» мало право на надання послуг згідно договору №16-17/04-12 від 16 квітня 2012 року.

При цьому, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження анулювання вказаної ліцензії на період виникнення спірних відносин, з чого слід зробити висновок, що станом на момент надання послуг позивачу Товариством з обмеженою відповідальністю «Проектно-інвестиційна сервісна компанія» в межах укладеного договору з позивачем відповідало ліцензійним умовам, а отже у нього були наявні фахівці у сфері проектування та будівництва та відповідна техніка для виконання містобудівного розрахунку для позивача.

Крім того, позивачем долучено до матеріалів справи виконаний Товариством з обмеженою відповідальністю «Проектно-інвестиційна сервісна компанія» в межах укладеного договору №16-17/04-12 від 16 квітня 2012 року містобудівний розрахунок «Будівництво багатофункціонального готельного та торгівельно-розважального центру в районі затоки р. Десенка у Дніпровському районі м. Києва» (т.3, а.с.17-75), підписаний директором ТОВ «Проектно-інвестиційна сервісна компанія».

З урахуванням викладеного суд дійшов до висновку, що позивачем правомірно віднесено до складу податкового кредиту з ПДВ 47033,00 грн. та, як наслідок, відповідачем неправомірно винесено спірне податкове повідомлення-рішення від 23 червня 2015 року №/2 у частині збільшення грошового зобов'язання з ПДВ на 47033,00 грн. за основним платежем та на 11758,25 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Згідно з ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно положень ст. 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому, в силу положень ст. 76 КАС України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем не доведено правомірність винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 23 червня 2015 року №/2 у частині збільшення грошового зобов'язання з ПДВ на 47033,00 грн. за основним платежем та на 11758,25 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами), з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов Дочірнього підприємства «Строй-Маркет Груп» підлягає задоволенню у відповідній частині.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов Дочірнього підприємства «Строй-Маркет Груп» (49000, м. Дніпро, вул. Калинова, буд. 25-27, ) - задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (04080, м. Київ, вул. Турівська, 12, ) від 23 червня 2015 року №/2 у частині збільшення грошового зобов'язання з ПДВ на 47033,00 грн. за основним платежем та на 11758,25 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.В. Аверкова