Справа № 640/11302/18
Суддя: Волошин Д.А.
Дата ухвалення: 2018-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 вересня 2018 р. № 640/11302/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Волошина Д.А.,

за участю секретаря судового засідання - Ломаги А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної Казначейської служби України про визнання протиправною бездіяльності, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до Харківського окружного адміністративного суду із позовом, в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність Державної казначейської служби України щодо нарахування компенсації за порушення строків перерахування заборгованості за рішенням суду, виконання якого гарантується Державою;

- зобов'язати Державну казначейську службу України виплатити позивачу компенсацію за прострочення виконання грошового зобов'язання у зв'язку із зростанням індексу інфляції у розмірі 98941,07 грн. та трьох процентів річних від прострочення суми в розмірі 6859,36 грн на загальну суму 112659,79 грн. (98941,07 + 6859,36).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що вважає протиправною бездіяльність відповідача щодо нарахування компенсації за порушення строків перерахування заборгованості за рішенням суду, у звязку з чим, з метою відшкодування збитків внаслідок несвоєчасної виплати заборгованості з доплати до державної пенсії за Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду №2018/2а-7446/11 від 10.01.2012 р. просить зобовязати відповідача виплатити позивачу компенсацію за прострочення виконання грошового зобов'язання у зв'язку із зростанням індексу інфляції у розмірі 98941,07 грн. та трьох процентів річних від прострочення суми в розмірі 6859,36 грн.

Ухвалою судді від 10 серпня 2018 року відкрито провадження у даній адміністративній справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного провадження на 05 вересня 2018 року о 12:30 год.

Позивач та представник відповідача в судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Позивач просив проводити розгляд справи без його участі.

Відповідно наданого до суду відзиву відповідач зазначив, що Державна Казначейська служба України прийняла документи ОСОБА_1 до виконання 01.10.2015 р. від ОСОБА_2 територіального управління юстиції в Харківській області, провело всі необхідні дії, спрямовані на виконання постанови ХОАС від 10.01.2012 р. та 26.03.2018 р. рішення було виконане, у звязку з чим відсутня бездіяльність відповідача. Крім того, зазначено, що вимога позивача про стягнення індексу інфляції та 3% річних є незаконною та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки в даному випадку відсутні цивільно-правові відносини між позивачем та ДКСУ, як субєктом владних повноважень та ДКСУ не є боржником, що прострочив виконання грошового зобовязання у розумінні статті 625 ЦКУ.

Відповідно до ч.1 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду по справі №2018/2а-7446/11 від 10.01.2012 р. зобовязано Управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Харкова здійснити перерахунок та виплату на користь ОСОБА_1 основної пенсії у розмірі 10 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії в розмірі 100% мінімальної пенсії за віком за період 03.02.2011 року по 22.07.2011 року відповідно до ст.50,54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, визначеного ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», провести виплати з урахуванням сплаченого.

Повідомленням про прийняття до обліку рішення, виконання якого гарантується державою від 13.03.2015 р. №11776/07-33/07 Управління державної виконавчої служби ОСОБА_2 управління юстиції у Харківській області повідомило позивача, що постанова від 10.01.2012 р. №2-а-7446/11, винесена Харківським апеляційним адміністративним судом, відповідно до пункту 7 Порядку погашення заборгованості за рішенням суду, виконання яких гарантується державою, затвердженого Постановою КМУ від 03.09.2014 р. №440 прийнято до обліку та включено до першої черги задоволення вимог. Дані про рішення 13.03.2015 р. внесені до Реєстру рішень, виконання яких гарантується державою за №46870951.

ОСОБА_2 територіального управління юстиції від 12.11.2015 р. №Б-279/01-23/07 повідомлено ОСОБА_1, що постанову №2-а-7446/11 від 10.01.2012 р., винесену Харківським апеляційним адміністративним судом разом з відповідним пакетом документів було передано згідно акту прийому-передачі за ІІ квартал 2015 р. за порядковим №416 до ОСОБА_2 управління Державної казначейської служби України у Харківській області.

Відповідно до виписки за картковим рахунком клієнта у ПАТ «ПриватБанк» позивачу 26.03.2018 р. було перераховано Державною казначейською службою України 41571,88 грн.

Не погоджуючись з несвоєчасним виконанням рішення суду, позивач просить зобов'язати Державну казначейську службу України виплатити позивачу компенсацію за прострочення виконання грошового зобов'язання у зв'язку із зростанням індексу інфляції у розмірі 98941,07 грн. та трьох процентів річних від прострочення суми в розмірі 6859,36 грн. на загальну суму 112659,79 грн. (98941,07 + 6859,36).

Вирішуючи спір по суті, суд встановив наступне.

З 01.01.2013 року набув чинності Закон України « Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05.06.2012 р. №4901-VI, який встановлює гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України "Про виконавче провадження" (далі - рішення суду), та особливості їх виконання.

Відповідно до ч.1 вказаного Закону, держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є державний орган; державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство); юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (далі - юридична особа).

Водночас, діючим законодавством визначено порядок виконання рішень суду про стягнення коштів з державного органу.

Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» визначено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Відповідно до ч.4 ст.3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», перерахування коштів стягувачу здійснюється у тримісячний строк з дня надходження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, необхідних для цього документів та відомостей.

Пунктом 3 Перехідних положень Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» визначено, що заборгованість погашається в такій черговості: у першу чергу погашається заборгованість за рішеннями суду щодо пенсійних та соціальних виплат, про стягнення аліментів, відшкодування збитків та шкоди, завданих внаслідок злочину або адміністративного правопорушення, каліцтва або іншого ушкодження здоров'я, а також у зв'язку з втратою годувальника; у другу чергу погашається заборгованість за рішеннями суду, пов'язаними з трудовими правовідносинами; у третю чергу погашається заборгованість за всіма іншими рішеннями суду.

Згідно з ч.1 ст.5 положень Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» у разі якщо центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом трьох місяців не перерахувала кошти за рішенням суду про стягнення коштів, крім випадку, зазначеного в частині четвертій статті 4 цього Закону, стягувачу виплачується компенсація в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Також, суд зазначає, 06.02.2013 р. набув чинності у новій редакції Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №845 від 03.08.2011 р., який визначає механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі - рішення про стягнення коштів), прийнятих судами, а також іншими органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення.

Згідно з абз.2 п.2 Порядку №845 безспірним списанням є операції з коштами державного та місцевих бюджетів, що здійснюються з метою виконання Казначейством та його територіальними органами (далі - органи Казначейства) рішень про стягнення коштів без згоди (подання) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, боржників, органів місцевого самоврядування та/або державних органів на підставі виконавчих документів.

Відповідно до п.3 Порядку, рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів до органів Казначейства (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

З урахуванням наведеного правового регулювання спірних відносин суд зазначає, що виплата належних позивачу грошових коштів має здійснюватися у порядку черговості, а також в межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань.

Крім того, суд зазначає, з аналізу наведених норм вбачається, що виконання рішень суду саме про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, покладено на Державну казначейську службу України, як центральний орган виконавчої влади у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, із визначенням тримісячного строку виконання вказаних рішень.

Отже, виплата компенсації в розмірі трьох відсотків річних передбачена лише у разі не перерахування коштів протягом трьох місяців за рішенням суду про стягнення коштів, а не за виконання рішення зобовязального характеру.

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії Постанови Харківського апеляційного адміністративного суду по справі №2018/2а-7446/11 від 10.01.2012 р. містяться вимоги саме зобовязального характеру та до обліку ОСОБА_2 управління Державної казначейської служби України у Харківській області прийнято відповідно до пункту 7 Порядку погашення заборгованості за рішенням суду, виконання яких гарантується державою, затвердженого Постановою КМУ від 03.09.2014 р. №440.

Аналогічну правову позицію було висловлено Верховним Судом у справі №466/3828/17 від 25.07.2018 р. (провадження №К/9901/2127/18).

За таких обставин суд приходить до висновку про відсутність протиправної бездіяльності Державної казначейської служби України щодо нарахування компенсації за порушення строків перерахування заборгованості за рішенням суду, виконання якого гарантується Державою, як субєкта владних повноважень, відповідно про відсутність підстав для задоволення вказаних позовних вимог ОСОБА_1

Щодо вимог позивача про зобов'язання Державної казначейської служби України виплатити позивачу компенсацію за прострочення виконання грошового зобов'язання у зв'язку із зростанням індексу інфляції у розмірі 98941,07 грн. та трьох процентів річних від прострочення суми в розмірі 6859,36 грн. на загальну суму 112659,79 грн. (98941,07 + 6859,36), суд зазначає.

Стягнення з боржника інфляційних витрат регулюється статтею 625 Цивільного кодексу України, відповідно до якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Аналогічну правову позицію було висловлено Верховним Судом у справі №2а-11853/10/1570 від 18.07.2018 р. (провадження №К/9901/11867/18).

За результатами розгляду вказаної справи встановлено відсутність цивільно правових відносин між позивачем та виконавчим органом, як субєктом владних повноважень, відсутність цивільно-правового порушення з боку відповідача, який мав би складатися з протиправної поведінки (умисне протиправне користування відповідачем коштами належними позивачеві), що спричинила збитки, вини заподіювача шкоди та причинно наслідкового звязку між ними.

Отже, Державна Казначейська служба України не є боржником, що прострочив виконання грошового зобовязання, у розумінні статті 625 ЦК України, тому положення статті 625 ЦК України не застосовуються до спірних правовідносин.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що відповідач, як субєкт владних повноважень, довів суду правомірність своїх дій, в той час, як доводи позивача не ґрунтуються на законі, у звязку з чим позовні вимоги ОСОБА_1 до Державної Казначейської служби України про визнання протиправною бездіяльності є такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 61033, код НОМЕР_1) до Державної Казначейської служби України (вул. Бастіонна, 6, Київ, 01601, код 37567646) про визнання протиправною бездіяльності - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 01 жовтня 2018 року.

Суддя Д.А. Волошин