Справа № 0540/6903/18-а
Суддя: Олішевська В.В.
Дата ухвалення: 2018-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 вересня 2018 р. Справа№0540/6903/18-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Олішевської В.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позов ОСОБА_1

до відповідача: Волноваського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області

про: визнання протиправними дії Волноваського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1 з 01 квітня 2017 року по 30 червня 2018 року включно, скасування розпорядження Волноваського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 27.03.2017 року щодо припинення виплати пенсії до зясування по пенсійній справі № 818180 ОСОБА_1, зобовязання Волноваське обєднане управління Пенсійного фонду України Донецької області сплатити заборгованість ОСОБА_1 за період з 01 квітня 2017 року по 30 червня 2018 року включно.

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Волноваського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправними дії Волноваського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1 з 01 квітня 2017 року по 30 червня 2018 року включно, скасування розпорядження Волноваського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 27.03.2017 року щодо припинення виплати пенсії до зясування по пенсійній справі № 818180 ОСОБА_1, зобовязання Волноваське обєднане управління Пенсійного фонду України Донецької області сплатити заборгованість ОСОБА_1 за період з 01 квітня 2017 року по 30 червня 2018 року включно.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вона з грудня 2014 року перебуває на обліку в УПФУ у Волноваському районі Донецької області, як внутрішньо переміщена особа та отримує пенсію за віком. Позивач зазначає, згідно що розпорядження відповідача від 27.03.2017 року про припинення виплати пенсії їй з квітня 2017 року було призупинено виплату пенсії до зясування фактичного місця проживання. Позивач вважає дії відповідача щодо припинення виплати пенсії з квітня 2017 року по червень 2018 року протиправними, оскільки вчинені з порушенням вимог Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Позивач та представник позивача у судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. У позовній заяві представник позивача просив суд розглядати справу без її участі, в порядку письмового провадження.

Відповідач через канцелярію суду надав відзив на позовну заяву, відповідно до якого просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що в грудні 2014 року позивач звернувся до УПФУ в Волноваському районі Донецької області з заявою про виплату пенсії. Її було взято на облік, як внутрішньо переміщену особу з зони проведення антитерористичної операції. Відповідач вказує на те, що на підставі доручення Міністерства праці та соціальної політики України Пенсійном фондом України з 01 березня 2016 року розпочато процедуру проведення перевірки осіб, які перемістилися з тимчасово окупованої території України, районів проведення АТО та населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення з метою уникнення неправомірних виплат особам, які є померлими або отримують кошти шахрайським шляхом, виявлення та припинення виплати особам, що фактично не перебувають на території, підконтрольній Українській владі. Відповідач зазначає, що відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», Постанови КМУ від 05.11.2014 року № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», Постановою КМУ від 08.06.2016 року № 365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат особам», Постановою КМУ від 18.02.2016 року № 136 «Порядок здійснення верифікації та моніторингу достовірності інформації, поданої фізичними особами для нарахування та отримання соціальних виплат, пільг, субсидій, пенсій, заробітної плати, інших виплат, пільг, субсидій, пенсій, заробітної плати, інших виплат, що здійснюється за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів, коштів Пенсійного фонду України, фондів загальнообовязкового державного соціального страхування» основним критерієм для виплати пенсії є постійне проживання внутрішньо переміщеної особи за місцем обліку, вказаним у довідці та наявність рахунку в установі ПАТ «Державний ощадний банк». Відповідач вказує на те, що позивач станом на 01.04.2017 року фактично не мешкає за адресою вказаною у довідці ВПО. Також, відповідач посилається на те, що відповідно до ст. 49 Закону № 1058 визначений перелік підстав для призупинення виплати пенсії, однак на його думку зазначений перелік не вичерпним, зокрема можуть застосовуватися й інші випадки для призупинення виплати пенсії передбачені законом, в даному випадку це вимоги ч. 1 ст. 12 Закону України № 1706 та конкретизуючи їх постанов КМУ. Стосовно виплати заборгованості за недоотриману пенсію відповідач зазначає, що відповідно до пп. 2 п. 1 змін, що вносяться до Постанови КМУ від 08.06.20148 року № 365 затверджені Постановою КМУ від 25.04.2018 року № 335, орган, що здійснює соціальні виплати, на підставі рішення комісії призначає (відновлює) таку соціальні виплату з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи. Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. Отже, відповідач вказує на те, що виплата пенсії позивачу за період коли вона не отримувала пенсію можлива після прийняття Кабінетом Міністрів України окремого порядку, який урегулює це питання. Відповідач зазначає, що на даний час порядок не прийнято, а отже виплата пенсії за минулий період не можлива.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Клопотань (заяв) про розгляд справи без участі представника управління або в порядку письмового провадження суду не надав.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 31 серпня 2018 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 24 вересня 2018 року.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 27 вересня 2018 року поновлено пропущений строк звернення до суду з адміністративним позовом.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не зявилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Згідно ч. 4 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Приписами частини 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

З огляду на те, що позивач, представник позивача та представник відповідача у судове засідання не зявились, а представник відповідача просив розглядати справу без його участі, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи без участі сторін в порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що позивачу - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, призначена пенсія за віком, що не заперечується сторонами (а.с. 13).

Відповідач Волноваське обєднане управління Пенсійного фонду України Донецької області, створено шляхом злиття Управління Пенсійного фонду України у Волноваському районі Донецької області та Управління Пенсійного фонду України в м. Вугледарі Донецької області на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 08.11.2017 року № 821 «Деякі питання функціонування територіальних органів Пенсійного фонду України».

ОСОБА_1 була взята на облік як особа, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, а саме: з м. Макіївка Донецької області до Донецької області, Волноваського району, с. Петрівське, вул. Шевченка, буд. 50, що підтверджується відповідною довідкою управління соціального захисту населення від 27 червня 2017 року № 8833 (а.с. 8).

Місто Макіївка Донецької області включено до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 № 1275-р та до Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року № 1085-р.

Позивач перебуває на обліку у Волноваському обєднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області на підставі електронної пенсійної справи.

Згідно розпорядження УПФУ у Волноваському районі Донецької області від 27.03.2017 року про припинення виплати пенсії до зясування встановлено, що відповідач припинив виплату пенсії по особовому рахунку 818180 ОСОБА_1 з 01.04.2017 року до зясування фактичного місця проживання (а.с. 11).

Судом встановлено, що відповідачем в липні 2018 року позивачу поновлено виплату пенсії.

16.07.2018 року представник позивача звернувся з адвокатським запитом до Волноваського ОУПФУ Донецької області та просив надати: відповідь про час зупинення пенсійних виплат ОСОБА_1 та повідомити на яких підставах зупинено виплату пенсії, розпорядження про зупинення виплати пенсії, довідку про розмір заборгованості по невиплаченій пенсії (а.с. 9).

Листа від 24.07.2018 року № 2298-102 Волноваського обєднаного управління Пенсійного фонду України донецької області повідомило представника позивача про те, що з квітня 2017 року позивачу припинено виплату пенсії. 13.10.2017 року позивач звернувся до управління з заявою про поновлення виплати пенсії. Також, відповідач зазначав, що Комісією Волноваської райдержадміністрації з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам було прийнято рішення про поновлення виплати пенсії. Крім того, відповідач вказує, що відповідно до п. 2 Постанови № 335 від 25.04.2018 року «Про внесення змін до постанови КМУ від 08.06.2016 року № 365» орган, що здійснює виплати, на підставі рішення комісії призначає (відновлює) таку соціальну виплату з місяця в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи. Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку. Визначеного Кабінетом Міністрів України. Враховуючи вищевикладене у липні 2018 року було проведено поточну пенсійну виплату (а.с. 10).

Спірним питанням цієї справи є правомірність дій відповідача щодо невиплати позивачу пенсії за період з 01 квітня 2017 року по 30 червня 2018 року включно.

Статтею 3 Конституції України закріплене визнання найвищою соціальною цінністю в України людини, її життя і здоровя, честі і гідності, недоторканності і безпеки, відповідальність держави перед людиною за свою діяльність та головний обовязок держави щодо утвердження і забезпечення прав і свобод людини.

Право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право відповідно до ч. 2 ст. 46 Конституції України гарантується загальнообовязковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел, і забезпечується ч. 2 ст. 22 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у звязку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту.

Закон України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 року № 1058 (далі по тексту Закон № 1058) розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону № 1058 пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за /днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Приписами статті 47 Закону № 1058 визначено, що пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Закон № 1058 або інший закон з питань пенсійного забезпечення не передбачає будь-яких підстав зупинення або непоновлення виплати вже призначеної пенсії, є тільки підстави припинення виплати пенсії, які визначені статтею 49 цього Закону.

Згідно ст. 49 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; у разі смерті пенсіонера; у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; в інших випадках, передбачених законом.

Таким чином, жоден з вищезазначених випадків щодо ОСОБА_1 управлінням не застосовані та не доведені.

Крім того, вищезазначеною статтею передбачено, що виплата пенсії припиняється або за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду, або за рішенням суду. Однак відповідачем не надано доказів того, що було прийнято рішення територіальних органів Пенсійного фонду або відповідне судове рішення про припинення виплату пенсії.

Суд звертає увагу, що пенсія позивачу була припинена на підставі розпорядження УПФУ віл 27.03.2017 року, а не рішення як того вимагає Закон України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Крім того, суд зазначає, що статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Позивач має статус внутрішньо переміщеної особи, який врегульований Законом України Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб від 20 жовтня 2014 року № 1706 (далі по тексту - Закон № 1706).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 7 Закону № 1706, для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у звязку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.

Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розвязання проблем, повязаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Відповідно відновлення всіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, які зареєстровані як внутрішньо переміщені особи, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

Згідно п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року № 637 Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, субсидій та пільг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообовязкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509. Виплата (продовження виплати) пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення (далі - соціальні виплати), що призначені зазначеним особам, проводиться через рахунки та мережу установ і пристроїв публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України з можливістю отримання готівкових коштів і проведення безготівкових операцій через мережу установ і пристроїв будь-яких банків тільки на території, де органи державної влади здійснюють свої повноваження.

Пунктом 6 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 509, передбачено, що довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи діє безстроково, крім випадків, передбачених ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб».

Приписами статті 12 Закону № 1706 визначено, що підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа: подала заяву про відмову від довідки; скоїла злочин: дії, спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади; посягання на територіальну цілісність і недоторканність України; терористичний акт; втягнення у вчинення терористичного акту; публічні заклики до вчинення терористичного акту; створення терористичної групи чи терористичної організації; сприяння вчиненню терористичного акту; фінансування тероризму; здійснення геноциду, злочину проти людяності або військового злочину; повернулася до покинутого місця постійного проживання; виїхала на постійне місце проживання за кордон; подала завідомо недостовірні відомості.

Суд зазначає, що за положеннями ст. 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 1 Додаткового протоколу до Конвенції, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Положеннями ст. 14 Конвенції регламентовано, що користування правами та свободами, визнаними Конвенцією, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Таким чином, право позивача на отримання пенсії є беззаперечним і забезпечення цього права становить суть взятих на себе державою зобовязань.

До такого висновку суд дійшов із врахуванням правової позиції Європейського Суду з прав людини, викладеній у справі «Ілашку та інші проти Молдови та Росії», в якій встановлений обовязок держави, навіть за відсутності належного ефективного контролю над частиною власної території, вжити заходів у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

Суд зауважує, що в даному випадку наявність у позивача статусу внутрішньо переміщеної особи створює для неї на відміну від інших громадян України певні перешкоди в отриманні пенсії, та потребує від пенсіонера здійснення додаткових дій, не передбачених Законами щодо пенсійного забезпечення, зокрема, ідентифікацію особи, надання заяви про поновлення виплати пенсії, яка була припинена органом Пенсійного фонду. З огляду на викладене, суд вбачає в діях відповідача ознаки дискримінації по відношенню до позивача як внутрішньо переміщеної особи та відсутність єдиного підходу до виплати пенсій громадянам України згідно з діючим законодавством.

Крім того, Закон України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні гарантує позивачу право на вільний вибір місця проживання в України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Відповідачем у справі не надано відомостей, що позивач отримує пенсію в іншому територіальному органі Пенсійного Фонду України на території України, зокрема, за місцем свого поточного фактичного проживання.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідач при прийнятті розпорядження про припинення виплати пенсії діяв не у спосіб передбачений законом, та відповідно порушив права позивача на виплату пенсії.

Таким чином, розпорядження Управління Пенсійного фонду України в Волноваському районі Донецької області про припинення виплати пенсії до зясування від 27.03.2017 року є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Також, суд вважає протиправним посилання відповідача на те, що виплата пенсії поновлюється на підставі рішення Комісії з розгляду питань призначення (відновлення) соціальних виплат ВПО, оскільки відповідно до зазначеного рішення внутрішньо переміщеним особам поновлюються соціальні виплати, а не поновлення виплати пенсії.

Крім того, суд вказує на те, що рішення Комісії з розгляду питань призначення (відновлення) соціальних виплат ВПО за місцем їх фактичного проживання/перебування не може впливати на гарантоване Конституцією України право позивача на отримання пенсії.

Також, суд звертає увагу на те, що приписами части 2 статті 46 Закону № 1058 визначено, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Судом встановлено, що виплата пенсії у квітні 2017 року була припинена на підставі протиправного розпорядження відповідача.

Таким чином, оскільки виплата пенсії позивача була припинена з вини відповідача, а отже відповідно до статті 46 Закону № 1058, виплата пенсії повинна бути поновлена з моменту її припинення.

Щодо посилання відповідача на те, що згідно постанови Кабінету Міністрів України № 335 від 25 квітня 2018 року «Про внесення змін до Постанови Кабінету Міністрів України від 8 червня 2016 року № 365» борг із соціальних виплат за минулий період не виплачується, суд до уваги не приймає, оскільки Конституційний Суд України у своїх рішеннях №20-рп/2011 від 26.12.2011р. і № 2-рп-99 від 02.03.1999р. висловив позицію, згідно з якою Кабінет Міністрів України є органом, який забезпечує проведення державної політики у соціальній сфері, повноважний вживати заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина та проводити політику у сфері соціального захисту.

Водночас, за змістом конституційних норм, Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України.

Крім того, суд звертає увагу, що зазначена постанова не є законом, а тому як підзаконний нормативно-правовий акт не може змінювати в бік звуження права громадян, які встановлені нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

Суд також зазначає, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 92 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, гарантії їх здійснення та основні обовязки повинні визначатися виключно законами, які приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Верховна Рада України може змінити закон лише виключно законом, а не шляхом прийняття підзаконного правового акта.

В обґрунтування своєї бездіяльності відповідач послався на Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365, п. 13 якого передбачає, що комісія, крім підстав відмови у призначенні (відновленні) соціальної виплати, передбачених законодавством, може відмовити заявникові у призначенні (відновленні) такої виплати в разі його відсутності за фактичним місцем проживання (перебування), зазначеним у заяві про призначення (відновлення) соціальної виплати.

Водночас, зазначена постанова не є законом, а тому як підзаконний нормативно-правовий акт не може змінювати в бік звуження права громадян, які встановлені нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

Тому, не виплати позивачеві пенсії за спірний період за відсутності передбачених законами України підстав, відповідач порушив право позивача на отримання пенсії. При цьому право на отримання пенсії є об'єктом захисту за ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Втручання відповідача у право позивача на мирне володіння своїм майном у вигляді пенсії суд вважає таким, що не ґрунтується на Законі.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Щокін проти України», питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (цитата у п. 33 цього рішення).

Отже, встановлення судом відсутності законності втручання, тобто вчинення дій не у спосіб, визначений законом, є достатньою підставою для висновку про те, що право позивача на мирне володіння своїм майном було порушено.

З огляду на викладене суд вважає, що не виплати пенсії позивачу у період з 01 квітня 2017 року по 30 червня 2018 року включно, на підставі розпорядження від 27.03.2017 року було здійснено не у спосіб, передбачений Законом № 1058-IV, а з точки зору положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод мало місце втручання у право власності позивача, і таке втручання не було законним.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у зразковій адміністративній справі № 805/402/18-а від 03 травня 2018 року.

Відповідно до ч. 3 статті 291 Кодексу адміністративного судочинства України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Крім того, згідно ч. 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, враховуючи, що пенсія, яка призначена позивачу є виплатою довічною та постійною, суд прийшов до висновку про порушення відповідачем вимог Конституції України та Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до статті 19 Конституції України суд, як орган державної влади, зобов'язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем не наведено жодного порушення з боку позивача, яке б відповідно до чинного законодавства було б підставою для прийняття рішення про невиплату позивачу боргу за минулий період. Діючи поза законом, відповідач тим самим свавільно втрутився у право позивача на отримання пенсії, що призвело до його порушення, а тому воно підлягає захисту шляхом задоволення вимог позивача в частині зобовязання відповідача поновити виплату їй пенсії з часу припинення.

З огляду на вищевикладене, суд приходить висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Волноваського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправними дії Волноваського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1 з 01 квітня 2017 року по 30 червня 2018 року включно, скасування розпорядження Волноваського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 27.03.2017 року щодо припинення виплати пенсії до зясування по пенсійній справі № 818180 ОСОБА_1, зобовязання Волноваське обєднане управління Пенсійного фонду України Донецької області сплатити заборгованість ОСОБА_1 за період з 01 квітня 2017 року по 30 червня 2018 року включно.

Крім того, суд зазначає, що приписами частини 1 стаття 371 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Відповідно до вимог частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись Конституцією України та Кодексом адміністративного судочинства України, суд

В И РІ Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Волноваського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправними дії Волноваського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1 з 01 квітня 2017 року по 30 червня 2018 року включно, скасування розпорядження Волноваського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 27.03.2017 року щодо припинення виплати пенсії до зясування по пенсійній справі № 818180 ОСОБА_1, зобовязання Волноваське обєднане управління Пенсійного фонду України Донецької області сплатити заборгованість ОСОБА_1 за період з 01 квітня 2017 року по 30 червня 2018 року включно задовольнити.

Визнати протиправними дії Волноваського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1 з 01 квітня 2017 року по 30 червня 2018 року включно.

Скасувати розпорядження управління Пенсійного фонду України в Волноваському районі Донецької області від 27.03.2017 року щодо припинення виплати пенсії до зясування по пенсійній справі № 818180 ОСОБА_1.

Зобовязати Волноваське обєднане управління Пенсійного фонду України Донецької області () сплатити заборгованість ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) за період з 01 квітня 2017 року по 30 червня 2018 року включно

Допустити негайне виконання рішення суду в частині присудження виплати пенсії в межах суми стягнення за один місяць.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП: НОМЕР_1, адреса реєстрації: 86134, Донецька область, м. Макіївка, с. Свердлова, вул. Токарева, буд. 15, кв. 17, місце проживання: 85750, Донецька область, Волноваський район, с. Петрівське, вул. Шевченка, буд. 50) за рахунок бюджетних асигнувань Волноваського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (85700, Донецька область, м. Волноваха, вул. Обручева, буд. 17) судовий збір в розмірі 704 (сімсто чотири) гривні 80 копійок.

Повний текст рішення складено та підписано 27 вересня 2018 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п.п. 15-5 п. 15 розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя Олішевська В.В.