Справа № 2540/3213/18
Суддя: Д'яков В.І.
Дата ухвалення: 2018-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

01 жовтня 2018 року м. Чернігів Справа № 2540/3213/18

Суддя Чернігівського окружного адміністративного суду Д'яков В.І., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Чернігівської міської ради про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

25.09.2018 ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Чернігівської міської ради про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви, крім іншого, з'ясовує чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Надаючи правову оцінку позовним вимогам, суд приходить до висновку, що правовідносини, які склалися між позивачем та відповідачем є суто цивільно-правовими, а тому взагалі не підлягають розгляду адміністративними судами в порядку адміністративного судочинства, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства визначає захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно - правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь - які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження (ч. 2 ст. 2 КАС України в згаданій редакції).

З огляду на вказані норми можна зробити висновок, що законодавець встановив, що суттю адміністративного судочинства є судовий контроль за діяльністю органів влади та місцевого самоврядування у сфері дотримання прав і свобод громадян та юридичних осіб за допомогою процесуального закону з певними особливостями, зокрема обов'язком доказування правомірності своєї діяльності органами влади чи самоврядування.

Тобто однією з визначальних особливостей КАС України є те, що позивачем в адміністративній справі може бути фізична чи юридична особа, яка вважає порушеними свої права, свободи чи інтереси, а відповідачем - орган влади, орган місцевого самоврядування, їхні посадові або службові особи.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 4 КАС України, адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у звязку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобовязує надавати такі послуги виключно субєкта владних повноважень, і спір виник у звязку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є субєктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у звязку із порушенням її прав у такому процесі з боку субєкта владних повноважень або іншої особи; справа адміністративної юрисдикції переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, в якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження;

Вказані норми права встановлюють, що в порядку адміністративного судочинства захищаються права та інтереси осіб у сфері публічно - правових відносин. Публічно - правові відносини є складовою частиною правових відносин, які виникають у суспільстві.

Таким чином, до адміністративного суду з адміністративним позовом має право звернутись особа за захистом саме публічного права, свободи чи інтересу у сфері публічно - правових відносин.

Публічно-правовий спір має особливий суб'єктний склад. Участь суб'єкта владних повноважень є обов'язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий.

Проте, сама по собі участь у спорі суб'єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції, оскільки важливе значення для визначення юрисдикції має питання підстав виникнення спору та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Суд зазначає, що публічно - правовим спором в адміністративному судочинстві є не будь-який спір, у якому однією із сторін є орган публічної адміністрації, а лише той, що випливає із здійснення таким суб'єктом владних повноважень своїх владних управлінських функцій щодо скаржника.

Тобто, для наявності такого спору є обов'язковим наявність зв'язку між здійсненням органом влади покладених на нього владних управлінських функцій та порушення прав, свобод чи інтересів фізичної або юридичної особи внаслідок такої реалізації своїх функцій владним органом.

Звернення особи з позовом до суду на захист іншого крім публічного права, свободи чи інтересу, не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до ч. 4 ст. 50 КАС України передбачено, що громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, їх об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень: 1) про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 2) про примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 3) про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства з України; 4) про обмеження щодо реалізації права на мирні зібрання (збори, мітинги, походи, демонстрації тощо); 5) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до п. 3-1 Постанови КМ України «Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунального обслуговування» № 409 від 06.08.2014 (Постанова КМ України № 409) в разі затвердження органами місцевого самоврядування норм споживання житлово-комунальних послуг, що перевищують соціальні нормативи, визначені підпунктами 2-4 пункту 3 цієї постанови, компенсація додаткових витрат громадянам, яким відповідно до законодавства призначено субсидію на оплату житлово-комунальних послуг, у разі відсутності квартирних приладів обліку холодної та гарячої води здійснюється за рахунок місцевих бюджетів.

За змістом ст. 177 ЦК України гроші є об'єктом цивільних прав.

Не отримавши компенсацію за рахунок місцевого бюджету ОСОБА_1 додаткових витрат (коштів) на оплату житлово-комунальних послуг, які нараховані ПАТ «Облтеплокомуненерго» за період з вересня 2015 року по квітень (включно) 2018 року, позивач фактично позбавлена права власності на неї.

Суд звертає увагу на те, що у даному випадку, спір виник між субєктом владних повноважень та фізичною особою щодо компенсації за рахунок місцевого бюджету ОСОБА_1 додаткових витрат (коштів) на оплату житлово-комунальних послуг, які нараховані ПАТ «Облтеплокомуненерго» за період з вересня 2015 року по квітень (включно) 2018 року.

За правилами п. 1 ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов'язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Оскільки у справі, що розглядається, спір виник щодо нездійснення Чернігівською міською радою компенсації за рахунок місцевого бюджету ОСОБА_1 додаткових витрат (коштів) на оплату житлово-комунальних послуг, які нараховані ПАТ «Облтеплокомуненерго» за період з вересня 2015 року по квітень (включно) 2018 року тобто щодо права власності позивача на бюджетні кошти, то цей спір має приватно-правовий, а не публічно-правовий характер.

Такий спір має вирішуватися судами за правилами Цивільного процесуального кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 13.09.2016 року у справі № 21-2969а16, Верховним Судом у постанові від 04.04.2018 року у справі № 370/108/17.

Як встановлено судом спірні правовідносини виникли між учасниками справи, у звязку з компенсацією коштів за додаткові витрати на оплату житлово-комунальних послуг, які нараховані ПАТ «Облтеплокомуненерго» за період з вересня 2015 року по квітень (включно) 2018 року, а отже, існує спір про право, що виключає можливість розгляду цієї справи за правилами адміністративного судочинства.

За практикою Європейського суду з прав людини, зокрема рішення у справі Сокуренко і Стригун проти України, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися судом, встановленим законом у розумінні частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка гарантує право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Отже, оскільки спір, що виник між сторонами, стосується питання правомірності набуття ОСОБА_1 права власності на бюджетні кошти у вигляді компенсації за додаткові витрати на оплату житлово-комунальних послуг, які нараховані ПАТ «Облтеплокомуненерго» за період з вересня 2015 року по квітень (включно) 2018 року, є цивільно-правовим і не підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.

У відповідності до пункту 1 частини 1 статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо, позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

З урахуванням вищевикладеного суд відмовляє у відкритті провадження в даній справі.

Суд роз'яснює позивачеві, що він має право звернутися з даним позовом в порядку цивільно судочинства до місцевого суду загальної юрисдикції.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 170, 177, 248, Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

У відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Чернігівської міської ради про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії відмовити.

Копія ухвали про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі надіслати особі, яка подала позовну заяву, разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала набирає законної сили негайно після її підписання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом п'ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя В.І. Д'яков