Справа № 205/4589/16-а(2а/205/122/16)
Суддя: Кравчук В.М.
Дата ухвалення: 2018-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

26 вересня 2018 року

м. Київ

справа №205/4589/16-а

провадження №К/9901/8817/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Кравчука В.М.,

суддів Анцупової Т.О., Стародуба О.П.,

розглянув у попередньому судовому засіданні адміністративну справу за касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30.09.2016 (головуючий суддя Остапенко Н.Г.) та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16.11.2016 (колегія суддів у складі головуючого судді Шальєвої В.А., суддів Білак С.В., Олефіренко Н.А.) у справі №205/4589/16 за позовом ОСОБА_2 до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії.

I. ПРОЦЕДУРА

1. ОСОБА_2 звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з адміністративним позовом до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську, в якому просив:

а) визнати протиправними дії відповідача щодо відмови в призначенні позивачу пенсії за віком як потерпілому від Чорнобильської катастрофи із зниженням пенсійного віку на 3 роки на підставі ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;

б) зобов'язання відповідача призначити пенсію за віком як потерпілому від Чорнобильської катастрофи із зменшенням пенсійного віку, встановленого для державних пенсій, на 3 роки на підставі ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 23.05.2016 р.

2. Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30.09.2016, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16.11.2016, у задоволенні позову відмовлено.

3. У касаційній скарзі ОСОБА_2 із посиланням на порушення судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення та постановити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.

II. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

4. Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач є потерпілим від Чорнобильської катастрофи 3 категорії, що підтверджується відповідним посвідченням серії НОМЕР_1, має право на пільги, встановлені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

5. У травні 2016 року позивач звернувся до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську із заявою про призначення пенсії із зниженням пенсійного віку.

6. Відповідач листом від 01.06.2016 № 578/02/56 відмовив позивачу у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку з мотивів відсутності сукупності обставин, з якими ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» пов'язує наявність підстав для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку.

7. Вважаючи незаконним зазначене рішення відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

IIІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

8. Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з позицією якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що обов'язковою умовою призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку є проживання та (або) праця в зоні гарантованого добровільного відселення протягом трьох років до 1 січня 1993 року. Позивач постійно проживав та працював у відповідній зоні лише з моменту аварії по серпень 1986 року, тобто 3 місяці 19 днів, що є недостатнім для призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

9. ОСОБА_2 у своїй касаційній скарзі наголошує, що суди попередніх інстанцій невірно тлумачать норми ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». На переконання позивача, той факт, що у період з 26.04.1986 по 31.07.1986 він проживав в зоні гарантованого добровільного відселення, дає йому право на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

10. Відповідач проти задоволення касаційної скарги заперечив та зазначив, що суди попередніх інстанцій не допустили порушень норм матеріального чи процесуального права.

V. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ

11. Верховний Суд, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених ст. 341 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за необхідне зазначити наступне.

12. Відповідно абз. 5 ч. 2 ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, призначається пенсія із зменшенням пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» на 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи у вказаній зоні, але не більше 6 років.

13. Приміткою до ч. 2 ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначено, що початкова величина зниження пенсійного віку у 3 роки встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

14. Аналіз ст. 55 зазначеного закону свідчить, що обов'язковою умовою наявності у особи права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на підставі абз. 5 ч. 2 ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є факт проживання та (або) праця такої особи у зоні гарантованого добровільного відселення протягом трьох років до 01 січня 1993 року.

15. При цьому, особам, які додатково до умови, зазначеної в п. 14 даного рішення, проживали у зоні гарантованого добровільного відселення в період з моменту аварії по 31 липня 1986 року, встановлюється початкова величина зниження пенсійного віку - 3 роки.

16. Особам, які не працювали/ не проживали в зазначеній зоні з моменту аварії по 31 липня 1986 року, зменшення пенсійного віку застосовується без початкової величини зменшення пенсійного віку, а з розрахунку - 1 рік за 2 роки проживання/роботи до 1 січня 1993 року.

17. Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідно до довідки Сингаївської сільської ради Коростенського району Житомирської області від 06.05.2016 №788/02-26 позивач фактично проживав та був зареєстрований за адресою: с. Грозине Коростенського району Житомирської області з 06 січня 1983 року до 15 серпня 1986 року. Зазначений населений пункт після аварії на Чорнобильській АЕС відноситься до зони гарантованого добровільного відселення (категорія 3) з щільністю забруднення ґрунту ізотопами цезію від 5 до 10 кі/км2. Зазначені обставини сторонами не оспорюються.

18. Тобто, час проживання позивача в зоні гарантованого добровільного відселення до 1 січня 1993 року становить 3 місяці 19 днів, що є недостатнім для призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до абз. 5 ч. 2 ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

19. Доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують.

20. Враховуючи наведене, Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень і погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанції щодо наявності підстав для часткового задоволення позову.

21. Відповідно до ст. 343 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

22. З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв'язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст. 341, 343, 356 КАС України, Суд -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30.09.2016 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16.11.2016 у справі №205/4589/16 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач В.М. Кравчук

Суддя Т.О. Анцупова

Суддя О.П. Стародуб