Справа № 804/3814/18
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2018-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 серпня 2018 року Справа № 804/3814/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
за участі секретаря судового засіданняОСОБА_2
представника позивача представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4
Фізична особа-підприємець ОСОБА_5 (далі позивач) звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (далі відповідач), в якому, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 21.06.2018 року, просить суд:
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомленнярішення ГУ ДФС у Дніпропетровській області від 08.05.2018 року № НОМЕР_2 щодо збільшення суми грошового зобовязання на 84 930,48 грн., з яких 67 949,98 грн. збільшено податкове зобовязання у вигляді податку на додану вартість та 16 987,50 грн. штрафні (фінансові) санкції (штрафи);
- визнати протиправним та скасувати рішення в.о. заступника ГУ ДФС у Дніпропетровській області ОСОБА_6 № НОМЕР_3 від 08.05.2018 року про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким визначено штрафні санкції в розмірі 3 404,05 грн.;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомленнярішення ГУ ДФС у Дніпропетровській області від 08.05.2018 року № НОМЕР_4 де визначено збільшення грошового зобовязання за платежем податку на доходи фізичних осіб у розмірі 39 420,16 грн. з яких податкове зобовязання складає 31 529,73 грн. та штрафу (фінансових санкцій) 7 882,43 грн.;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомленнярішення ГУ ДФС у Дніпропетровській області від 08.05.2018 року № НОМЕР_5, яким збільшено суму грошового зобовязання за платежем військовий збір на суму 3 284,53 грн.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.06.2018 року відкрито провадження у адміністративній справі, та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 19.06.2018 року.
19.06.2018 року підготовче засідання відкладено на 31.07.2018 року.
Ухвалою суду від 31.07.2018 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 16.08.2018 року.
У судовому засіданні 16.08.2018 року оголошено перерву до 30.08.2018 року.
Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити його з підстав, викладених у позовній заяві, скасувавши податкові повідомлення-рішення та рішення про застосування штрафних санкцій від 08.05.2018 року, складені Головним управлінням Державної фіскальної служби України у Дніпропетровській області, оскільки дизельне пальне використовувалось в межах господарської діяльності.
Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила у задоволенні відмовити, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позов від 19.06.2018 року. Так, зазначила, що проведеною перевіркою встановлено порушення законодавства, зокрема, п. 16.1.3 п. 16.1 ст. 16 ПК України, в результаті чого не повідомлено про обєкти оподаткування та обєкти повязані з оподаткуванням; пп. 177.1, 177.2 ст. 177 ПК України, в результаті чого визначено суму податкових зобовязань з податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності в сумі 31 529,73 грн.; абз. 1 п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування», у результаті чого занижено єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування за 2016 рік на загальну суму 17 020,26 грн.; п. 198.1 ст. 198, п. 198.3, п. 198.5 «г» п. 198.5 ст. 198 ПК України, в результаті чого занижено податок на додану вартість за 2016-2017 роки в загальній сумі 67 949,98 грн.; п. 163.1 ст. 163, п. 176.2 ст. 176 ПК України, в результаті чого визначено суму податкових зобовязань з військового збору за 2016-2017 роки в загальній сумі 2 627,48 грн.; п. 201.10 ст. 201 ПК України, в частині несвоєчасної реєстрації податкових накладних в ЄРПН за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року на суму ПДВ 11 209,64 грн. На підставі акта перевірки податковим органом прийняті оскаржувані рішення, якими донараховано податкові зобов'язання та штрафні санкції, а також сформовано вимоги про сплату боргу (недоїмки) та винесено рішення про застосування штрафних фінансових санкцій за донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску. Оскаржені рішення та вимогу вважають законними, обґрунтованими та прийнятими відповідно до вимог діючого законодавства.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що фізична особа-підприємець ОСОБА_5 зареєстрована з 23.11.2015 року та перебуває на податковому обліку в Головному управлінні Державної фіскальної служби України у Дніпропетровській області, здійснює господарську діяльність на загальній системі оподаткування та є платником податку на доходи фізичних осіб від підприємницької діяльності, податку на додану вартість, єдиного соціального внеску та військового збору.
У період з 19.03.2018 року по 30.03.2018 року Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області на підставі пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 , п. 77.1, п. 77.4 ст. 77 Податкового кодексу України, п. 2 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування», наказу Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про проведення документальної планової виїзної перевірки від 06.03.2018 року № 1440-п та плану-графіку проведення документальних планових перевірок субєктів господарювання на 2018 рік, головним державним ревізором-інспектором відділу контрольно-перевірочної роботи само зайнятих осіб управління податків і зборів з фізичних осіб ГУ ДФС у Дніпропетровській області ОСОБА_7 проведена документальна планова виїзна перевірка фінансово-господарської діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за період з 23.11.2015 року по 31.12.2017 року.
Проте рішенням Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 04.05.2018 року встановлено, що висновки акту перевірки відповідають вимогам чинного законодавства, а тому заперечення позивача залишені без задоволення.
Перевіркою встановлені порушення:
1) п. 16.1.3 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року (зі змінами та доповненнями), в результаті чого ФОП ОСОБА_5 не повідомлено про обєкти оподаткування та обєкти повязані з оподаткуванням до Нікопольської ОДПІ ГУ ДФС у Дніпропетровській області за основним місцем обліку повідомленням за формою № 20-ОПП;
2) пп. 177.1, 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України, в результаті чого визначено суму податкових зобовязань з податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності в сумі 31 529,73 грн., а саме: за 2016 рік 13 925,67 грн., за 2017 рік 17 604,06 грн.;
3) абз. 1 п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування», у результаті чого занижено єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування за 2016 рік на загальну суму 17 020,26 грн.;
4) п. 198.1 ст. 198, п. 198.3, п. 198.5 «г» п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість за 2016-2017 роки в загальній сумі 67 949,98 грн., а саме: за травень 2016 року 564,35 грн., за липень 2016 року 2 082,84 грн., за серпень 2016 року 776,96 грн., за вересень 2016 року 3 823,97 грн., за жовтень 2016 року 3 185,70 грн., за листопад 2016 року 1 510,24 грн., за грудень 2016 року 32 610,86 грн., за січень 2017 року 2 343,35 грн., за лютий 2017 року 3 998,76 грн., за березень 2017 року 2 113,03 грн., за квітень 2017 року 4 382,43 грн., за травень 2017 року 3050,21 грн., за червень 2017 року 3 672,28 грн., за грудень 2017 року 3 835,00 грн.;
5) п. 163.1 ст. 163, п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України, в результаті чого визначено суму податкових зобовязань з військового збору за 2016-2017 роки в загальній сумі 2 627,48 грн., а саме: за 2016 рік 1 160,47 грн., за 2017 рік 1 467,01 грн.;
6) п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, в частині несвоєчасної реєстрації податкових накладних в ЄРПН за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року на суму ПДВ 11 209,64 грн.
На підставі вказаного акта від 16.04.2018 року контролюючим органом прийнято:
- податкове повідомленнярішення від 08.05.2018 року № НОМЕР_2, яким збільшено суму грошового зобовязання на 84 930,48 грн., з яких 67 949,98 грн. збільшено податкове зобовязання у вигляді податку на додану вартість та 16 987,50 грн. штрафні (фінансові) санкції (штрафи);
- податкове повідомленнярішення від 08.05.2018 року № НОМЕР_4, яким збільшено грошове зобовязання за платежем податок на доходи фізичних осіб у розмірі 39 420,16 грн., з яких податкове зобовязання складає 31 529,73 грн. та штрафу (фінансових санкцій) 7 882,43 грн.;
- податкове повідомленнярішення від 08.05.2018 року № НОМЕР_5, яким збільшено суму грошового зобовязання за платежем військовий збір на суму 3 284,53 грн.;
- рішення від 08.05.2018 року № НОМЕР_3 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким визначено штрафні санкції в розмірі 3 404,05 грн.;
Вважаючи вказані рішення відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог суд виходить з наступного.
Згідно з реєстраційними даними, основним видом діяльності ФОП ОСОБА_5 є здійснення діяльності автомобільного вантажного транспорту.
Відповідно до п.44.1 ст.44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
За змістом пункту 44.2 статті 44 ПК України для обрахунку об'єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.
За визначенням підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Пунктом 177.1 ст. 177 Податкового кодексу України визначено, що доходи фізичних осіб-підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.
Відповідно до п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.
Згідно із п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать: витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат; витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу); обов'язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов'язкове страхування життя або здоров'я працівників у випадках, передбачених законодавством; суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов'язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв'язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.
Відповідач в акті перевірки зробив висновок про те, що позивач завищив витрати за 2016-2017 роки на загальну суму 175 165,13 грн., а саме: за 2016 рік 77 364,83 грн., за 2017 рік 97 800,30 грн., у зв'язку з тим, що включив у витрати вартість придбаного дизельного пального, яке використано не при проведенні вантажних перевезень на замовлення постачальників при переміщенні вантажу, а при списанні палива, при поверненні порожнього автотранспорту, тобто вищевказані витрати не повязані з отриманням доходу.
Суд не погоджується з таким висновком податкового органу та зазначає, що враховуючи положення п.177.4. ст. 177 ПК України, до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, повязані з господарською діяльністю.
Під час розгляду справи судом встановлено, що у період, який перевірявся відповідачем, фізична особа-підприємець ОСОБА_5 здійснювала вантажні перевезення по території України.Основні замовники послуг - ПРАТ "КАРЛСБЕРГ УКРАЇНА", ТОВ "ШВИДИЙ СВІТ", ДК ЛК "ЕКСІМ-ЮНІВЕРС", перевезення вантажів здійснюється згідно договорів та на підставі заявок замовника на послуги перевезення, в яких зазначається маршрут виконаної поїздки (відстань) та кількість оплачуваних кілометрів (від пункту навантаження до пункту розвантаження).
Фактичне місцезнаходження позивача - Дніпропетровська область, м. Нікополь. Таким чином, вантажний автотранспорт повинен був повернутись до місця здійснення позивачем господарської діяльності та витрати на дизельне пальне безпосередньо пов'язані з отриманням доходів від провадження господарської діяльності.
Понесені витрати на закупівлю дизпалива підтверджені документально у повному обсязі при проведенні перевірки, що не спростовано під час судового розгляду справи.
Використання палива у господарській діяльності позивача підтверджується подорожніми листами, актами списання палива.
З матеріалів справи встановлено, що позивач у господарській діяльності використовує власні вантажні транспортні засоби, які зазначені в акті перевірки (а.с.18).
Відтак, посилання відповідача на відсутність у позивача права на включення до витрат вартості пального, придбаного позивачем є безпідставними.
Згідно з пунктом 138.2 статті 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.
Відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.
На підставі наведеного суд вважає, що витрати, які позивач поніс у зв'язку з придбанням пального з метою використання транспортних засобів в господарській діяльності правомірно включив до складу витрат, а тому вони підлягають врахуванню під час визначення чистого оподатковуваного доходу та нарахування податку на доходи фізичних осіб та податку на додану вартість.
Згідно п.198.1 ст. 198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:
а) придбання або виготовлення товарів та послуг;
б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);
в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;
г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу;
ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Відповідно до п.198.3 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у звязку з:
придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг;
придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи);
ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Таким чином, позивач включив до податкового кредиту суми ПДВ по податковим накладним на придбання дизельного палива, що пов'язанні з отриманням доходу від здійснення господарської діяльності в 2016-2017 роках.
З урахуванням викладеного вище, податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_4, яким збільшено грошове зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування та податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_2, яким збільшено грошове зобов'язання за платежем податок на додану вартість підлягають скасуванню, оскільки податковим органом не доведено правомірність їх прийняття.
Так, згідно п.16.1, підрозділу 10, розділу XX ПК України встановлено, що тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.
Платниками збору є особи, визначені п.162.1 ст.162 цього Кодексу. Об'єктом оподаткування збором є доходи, визначені ст.163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об'єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту. Отже об'єктом оподаткування військового збору є чистий оподатковуваний дохід.
Відповідно до п.1, ч.4, ст.4. Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, у тому числі, ті, які обрали спрощену систему оподаткування.
Частиною 2 п.1 ст.7 цього Закону передбачено, що базою нарахування єдиного внеску для платників, зазначених в ч.4 п. 1 ст. 4 Закону є сума доходу (прибутку), отриманого від здійснення господарської діяльності, що обкладається податком на доходи фізичних осіб.
Оскільки відповідачем необґрунтовано донарахування податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб то, відповідно, нарахування позивачу суми військового збору є безпідставним.
В тому числі і донарахування відповідачем відповідно до ст. 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" недоїмки та штрафу також є безпідставним.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Таким чином, із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.
Згідно ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору за подання позову до суду в розмірі 3 668,58 грн., що документально підтверджується квитанціями від 18.05.2018 року.
Отже, сплачений судовий збір за подачу позову до суду в сумі 3 668,58 грн. підлягає стягненню на користь позивача.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов Фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень- рішень - задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення ГУ ДФС у Дніпропетровській області від 08.05.2018 року № НОМЕР_2, яким збільшено грошове зобов'язання на загальну суму 84 937 грн.48 коп.
Визнати протиправним та скасувати рішення в.о. начальника ГУ ДФС у Дніпропетровській області від 08.05.2018 року № НОМЕР_3.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення ГУ ДФС у Дніпропетровській області від 08.05.2018 року № НОМЕР_4, яким збільшено грошове зобов'язання на загальну суму 39 412 грн. 16 коп.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення ГУ ДФС у Дніпропетровській області від 08.05.2018 року № НОМЕР_5, яким збільшено грошове зобов'язання на загальну суму 3 284 грн. 35 коп.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 07 вересня 2018 року.

Суддя ОСОБА_1