Справа № 1540/3325/18
Суддя: Соколенко О. М.
Дата ухвалення: 2018-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 1540/3325/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2018 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Соколенко О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України в м.Одесі про визнання протиправними рішень та зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

06 липня 2018 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України в м.Одесі, в якому позивач просить суд:

- визнати протиправною відмову Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі щодо невиплати ОСОБА_1 допомоги на поховання у двомісячному розмірі довічного грошового утримання судді у відставці, яке отримував її чоловік ОСОБА_1 А В. на момент смерті;

- визнати протиправним рішення Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі від 21.06.2018 року № 172024 Про відмову у переведенні з одного виду пенсії на інший, яким відмовлено у призначенні ОСОБА_1 пенсії у зв'язку з втратою годувальника;

- зобовязати Центральне обєднане управління Пенсійного фонду України в м.Одесі призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію у звязку з втратою годувальника з 14 квітня 2018 року в розмірі 50% від суми щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та допомогу на поховання у двомісячному розмірі довічного грошового утримання судді у відставці, яке отримував її чоловік ОСОБА_2 на момент смерті.

Ухвалою суду від 11.07.2018 року, судом на підставі положень ч.1 ст.169 КАС України позовну заяву залишено без руху, та позивачу наданий десятиденний строк з дня отримання копії ухвали (в тому числі, якщо її копію отримано нарочно, засобами електронної пошти та факсимільного звязку) для усунення недоліків позовної заяви.

Копію даної ухвали отримано представником позивача нарочно 13.07.2018, що підтверджується матеріалами справи.

20 липня 2018 року за вх. №20969/18 через канцелярію суду від представника позивача до суду надійшла заява на виконання ухвали суду від 11.07.2018 року разом із:

1) доказами зарахування суми сплаченого судового збору згідно квитанції №СВ00579508 від 04.07.2018 року до спеціального фонду Державного бюджету України;

2) доказами доплати судового збору у розмірі 704,80 грн.;

3) належним чином засвідченою копією заяви ОСОБА_3 від 13.06.2018 року, з якою позивач зверталась до Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України в м.Одесі (з копією для відповідача);

4) позовною заявою від 20.07.2018 року (з копією для відповідача) ОСОБА_1 до Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України в м.Одесі, в якій позивач просить суд:

- визнати протиправним рішення Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі, викладене в листі від 20.06.2018 року № 10432/05 щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 допомоги на поховання у двомісячному розмірі довічного грошового утримання судді у відставці, яке отримував її чоловік ОСОБА_2 на момент смерті;

- визнати протиправним рішення Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі від 21.06.2018 року № 172024 Про відмову у переведенні з одного виду пенсії на інший, яким відмовлено у призначенні ОСОБА_1 пенсії у звязку з втратою годувальника;

- зобовязати Центральне обєднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію у звязку з втратою годувальника з 14 квітня 2018 року в розмірі 50% від суми щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та допомогу на поховання у двомісячному розмірі довічного грошового утримання судді у відставці, яке отримував її чоловік ОСОБА_2 на момент смерті.

В позовній заяві, яка надана на виконання ухвали суду від 11.07.2018 року вказано про відсутність у позивача засобів електронної пошти.

Так, обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що 13.06.2018 року вона звернулася до Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі із заявою про виплату недоотриманої суми довічного і грошового утримання та допомоги на поховання померлого чоловіка - судді у відставці ОСОБА_2, а також за переведенням на пенсію у звязку втратою годувальника за матеріалами пенсійної справи, виходячи із розміру довічного грошового утримання померлого чоловіка. За результатом розгляду заяви про виплату недотриманого грошового утримання, допомоги на поховання померлого судді у відставці ОСОБА_2, відповідач надав лист від 20.06.2018 р. № 10432/05, в якому повідомив, що Законом України «Про судоустрій і статус суддів» не передбачена виплата допомоги на поховання особам, які отримували довічне грошове утримання судді у відставці та вказано про перерахунок 14.06.2018 р. недоотриманого розміру грошового утримання ОСОБА_2

Окрім того, як вказує позивач, за результатом розгляду її заяви від 13.06.2018 року відповідачем прийнято рішення від 21.06.2018 року № 172024 «Про відмову у переведенні з одного виду пенсії на інший», при цьому відмова ґрунтувалась на тому, що відповідно до розділу X «Статус суддів у відставці» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» правові підстави для членів сімї судді у відставці такі як призначення пенсії у зв'язку з втратою годувальника, - відсутні.

У позовній заяві зазначено, що виходячи із принципів правової визначеності та верховенства права позивач вважає, що відповідачем протиправно відмовлено ОСОБА_1 у виплаті допомоги на поховання та у переведенні з пенсії за віком на пенсію у звязку втратою годувальника виходячи із розміру грошового утримання померлого годувальника - судді у відставці ОСОБА_4

Як вказує ОСОБА_1, вона перебуває на обліку в Центральному обєднаному управлінні пенсійного фонду України в м. Одесі з 28.03.1998 року та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Позивач вказує, що вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 по день його смерті. ОСОБА_2 працював на посаді судді Апеляційного суду Одеської області та після виходу у відставку перебував на обліку в Центральному обєднаному управлінні Пенсійного фонду України в м. Одесі, отримуючи довічне грошове утримання судді у відставці. 13 квітня 2018 року ОСОБА_2 помер. Як вбачається із копії розпорядження 825591 від 16.04.2018 року заробітна плата ОСОБА_2, яка враховується при призначенні (перерахунку) щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці станом на квітень 2018 року (на дату смерті судді у відставці ОСОБА_2В.) склала 29626,00 грн.

Як стверджує позивач, вона перебувала на утриманні свого чоловіка, досягла пенсійного віку, встановленого ст.26 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування", а з 28.03.1998 року є пенсіонером за віком, тобто є непрацездатною, а тому має право на отримання пенсії по втраті годувальника в зв'язку зі смертю її чоловіка.

У позовній заяві ОСОБА_1 вказує, що відповідно до Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" члени сімї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв'язку з втратою годувальника. Пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається із заробітку чи пенсії годувальника, тобто в залежності від того доходу, який мав годувальник на час настання смерті. Отже, як стверджує позивач, відмова у призначенні ОСОБА_1 пенсії по втраті годувальника в залежності від розміру пенсії її померлого чоловіка на час настання смерті не може бути визнано правомірною.

Що стосується посилання відповідача на те, що при розрахунку пенсії по втраті годувальника не може враховуватись розмір отримуваного годувальником щомісячного довічного утримання на час настання смерті, то у позовній заяві позивач вказує, що системний аналіз чинного законодавства свідчить про те, що пенсія за віком та довічне грошове утримання судді мають однакову правову природу.

Окрім цього, як вказує ОСОБА_1, не врахування відповідачем розміру доходу годувальника на час настання смерті призвело до того, що сама суть права позивача на отримання пенсії по втраті годувальника була зведена нанівець, що безсумнівно становить "особистий та надмірний тягар" для позивача, яка перебуваючи в непрацездатному віці, втративши матеріальну підтримку в зв'язку зі смертю чоловіка, залишилась без можливості отримання матеріального забезпечення по втраті годувальника, гарантованого національним законом на загальних підставах.

Також, у позовній заяві від 20.07.2018 року позивач вказує, що виходячи із системного аналізу права слід звернути увагу, що допомога на поховання регулюється статтею 53 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та передбачає, що у разі смерті пенсіонера особам, які здійснили його поховання, виплачується допомога на поховання пенсіонера в розмірі двомісячної пенсії, яку отримував пенсіонер на момент смерті. Тобто, враховуючи те, що пенсія за віком та довічне грошове утримання судді мають однакову правову природу, то орган, який призначає та виплачує пенсію зобовязаний виконати законні вимоги ОСОБА_1 щодо виплати допомоги на поховання у двомісячному розмірі довічного грошового утримання судді у відставці, яке отримував її чоловік ОСОБА_2В на момент смерті.

Разом з цим, позивач звертає увагу суду на те, що порядок виплати недоотриманої пенсії у звязку зі смертю пенсіонера регулюється тільки статтею 52 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», яка в даних правовідносинах є спеціальною нормою права, та як підтверджує лист Центрального обєднаного управління пенсійного фонду України в м. Одесі від 20.06.2018 р. №10432/05 недоотриманий розмір грошового утримання ОСОБА_1 було перераховано 14.06.2018 року.

Враховуючи вищевикладене та посилаючись на положення ст.10, ст.36, п.2 ч.1 ст.45, ст.52, ст.53 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», рішення Європейського суду з прав людини у справах «Стек та інші проти Сполученого Королівства», «Пічкур проти України», позивач просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Ухвалою суду від 25 липня 2018 року судом:

- прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 (в редакції від 20.07.2018 року);

- відкрито провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України в м.Одесі про визнання протиправними рішень та зобовязання вчинити певні дії;

- вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін відповідно до ст.262 КАС України;

- встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи.

Окрім цього, ухвалою суду від 25.07.2018 року витребувано з Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України в м.Одесі належним чином засвідчені копії:

- пенсійної справи ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1).

- документів, які слугували підставою для прийняття рішення Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі, викладене в листі від 20.06.2018 року № 10432/05;

- документів, які слугували підставою для прийняття рішення Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі від 21.06.2018 року №172024 Про відмову у переведенні з одного виду пенсії на інший.

Копії даних ухвал отримано представником відповідача 31.07.2018 року.

21 серпня 2018 року за вх. №244870/18 засобами поштового звязку від відповідача на виконання вимог ухвали суду від 25.07.2018 року про витребування доказів, надійшли матеріали пенсійної справи ОСОБА_5, документи, які слугували підставою для прийняття рішення Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі, викладеного в листі від 20.06.2018 року № 10432/05 та документи, які слугували підставою для прийняття рішення Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі від 21.06.2018 року № 172024 Про відмову у переведенні з одного виду пенсії на інший.

20 серпня 2018 року за вх. №24302/18 засобами поштового звязку (у встановлений судом строк) від Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі надійшов відзив на позовну заяву з доказами направлення його копії на адресу позивача, в якому відповідач зазначає, що позовні вимоги є необґрунтованими, з огляду на наступне.

Як вказано відповідачем у відзиві на позовну заяву, 21.06.2018 року управлінням прийнято рішення №172024 про відмову у переведенні з пенсії за віком згідно з Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» на пенсію у зв'язку з втратою годувальника згідно із Законом України «Про судоустрій і статус суддів» за матеріалами пенсійної справи померлого чоловіка ОСОБА_4 та свідоцтва про смерть серії І-ЖД №528917. ОСОБА_4 до 14.04.2018 року отримував довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 90% від суддівської винагороди. При цьому, як вказує відповідач, недоотриманий розмір грошового утримання у розмірі 115838,44 грн. за період з 01.01.2017 року по 30.04.2018 року було перераховано 14.06.2018 року.

У відзиві на позовну заяву відповідач вказує, що Закон України «Про судоустрій і статус суддів» є спеціальним законом та не передбачає правових підстав для призначення пенсії у зв'язку з втратою годувальника для членів сім'ї судді у відставці та виплати допомоги на поховання особам, які отримували щомісячне грошове утримання судді у відставці.

Зважаючи на вищевикладене та посилаючись на положення ст. 1, ст.5, ч.1 ст.49, ч.1, ч.2 ст.73, ч.3 ст.113 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», ч.7 ст.150 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», п.38, п.43 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", п.2 розділу V Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України 25.01.2008 № 3-1, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 у повному обсязі.

Станом на 24.09.2018 року інших заяв по суті справи (відповіді на відзив, заперечень) на адресу суду не надходило.

Відповідно до ст.258 КАС України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Згідно з ч.4 ст.243 КАС України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Частиною 1 статті 120 КАС України визначено, що перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

Згідно з ч.6 ст.120 КАС України якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Таким чином, дана адміністративна справа розглядається судом 24.09.2018 року у межах строку, визначеного ст. 258 КАС України.

Вивчивши матеріали справи, ознайомившись з позовною заявою та доданими до неї доказами, ознайомившись з відзивом відповідача на адміністративний позов, дослідивши докази, які містяться в матеріалах справи та обставини, якими обґрунтовуються заяви по суті справи, та перевіривши їх доказами, суд встановив наступні факти та обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є пенсіонером, позивачу призначено пенсію за віком з 28.03.1998 року та на час звернення до суду позивач перебуває на обліку в Центральному обєднаному управлінні Пенсійного фонду України в м.Одесі (а.с.15).

Позивач ОСОБА_1 з 10.03.1972 року перебувала у шлюбі з ОСОБА_2, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб №1137 серії І-АБ №294305 (а.с.16).

Як стверджує позивач та не заперечується відповідачем, ОСОБА_2 працював на посаді судді Апеляційного суду Одеської області.

З наданих відповідачем матеріалів з пенсійної справи вбачається, що ОСОБА_2 з 17.09.2001 року було призначено довічне грошове утримання відповідно до Закону України «Про судоустрій та статус суддів».

Як стверджує позивач та не заперечується відповідачем, ОСОБА_1 перебувала на утриманні чоловіка ОСОБА_2.

Отже, в силу положень ч.1 ст.78 КАС України, вказана обставина не підлягає доказуванню.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 помер 13.04.2018 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖД №528917 від 14.04.2018 року (а.с.17, 144) та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть для отримання допомоги на поховання (а.с.142).

13.06.2018 року ОСОБА_1 звернулась до Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі із заявою, в якій просила виплатити допомогу на поховання її померлого чоловіка ОСОБА_2 (а.с.143).

До вказаної заяви позивачем було додано копію свідоцтва про смерть, витяг з державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть, копію паспорта.

За результатом розгляду вказаної заяви про виплату допомоги на поховання померлого чоловіка позивача - судді у відставці ОСОБА_2, Центральним обєднаним управлінням Пенсійного фонду України в м. Одесі позивачу надано лист від 20.06.2018 р. № 10432/05 (а.с.20), в якому зазначено, що відповідно до ч.7 ст. 150 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» головні розпорядники коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів забезпечують здійснення судами видатків на поховання та увічнення памяті суддів, у тому числі суддів у відставці, у межах видатків, передбачених для судів у державному бюджеті на відповідний рік. Законом України «Про судоустрій і статус суддів» не передбачена виплата допомоги на поховання особам, які отримували щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці.

У вказаному листі також зазначено, що недоотриманий розмір грошового утримання у розмірі 115838,44 грн. за період з 01.01.2017 р. по 30.04.2018 р. було перераховано ОСОБА_1 14.06.2018 р.

Також, у вказаному листі від 20.06.2018 р. № 10432/05 зазначено, що у разі незгоди з прийнятим рішенням ОСОБА_1 має право оскаржити його до органу Пенсійного фонду України вищого рівня або в судовому порядку.

Окрім того, 13 червня 2018 року ОСОБА_1 у звязку із смертю її чоловіка, на утриманні якого вона перебувала, будучи непрацездатною, звернулася до Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі із заявою про переведення її відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» на пенсію у звязку втратою годувальника за матеріалами пенсійної справи виходячи із розміру довічного грошового утримання по матеріалам пенсійної справи її чоловіка (а.с.19, 140-141).

За результатом розгляду вищевказаної заяви від 13.06.2018 року Центральним об'єднаним управління Пенсійного фонду України в м. Одесі прийнято рішення №172024 від 21.06.2018 року «Про відмову у переведенні з одного виду пенсії на інший» (а.с.21, 139), в якому зазначено про відмову у переведенні з одного виду пенсії.

Нормативно обґрунтовуючи вказану відмову у виплаті допомоги на поховання особам, які отримували щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, відповідач в рішенні №172024 посилався на положення п. 2 розділу V Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 року № 3-1, ст.49 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», розділ X «Статус судді у відставці» Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Також у вищевказаному рішенні зазначено, що у разі незгоди з даним рішенням, воно може бути оскаржено в судовому порядку.

Зі змісту вказаного рішення вбачається, що підставою для відмови у переведенні з пенсії за віком згідно Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування на пенсію у звязку з втратою годувальника згідно Закону України «Про судоустрій і статус суддів» за матеріалами пенсійної справи померлого чоловіка ОСОБА_4 та свідоцтва про смерть серії І-ЖД № 528917 слугувало те, що у відповідності до розділу X «Статус судді у відставці» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» правові підстави для членів сімї судді у відставці такі як призначення пенсії у звязку з втратою годувальника відсутні.

В свою чергу, позивач, вважаючи протиправними рішення відповідача, викладене в листі від 20.06.2018 року № 10432/05 щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 допомоги на поховання у двомісячному розмірі довічного грошового утримання судді у відставці, яке отримував її чоловік ОСОБА_2 на момент смерті та рішення Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі від 21.06.2018 року № 172024 Про відмову у переведенні з одного виду пенсії на інший, яким відмовлено у призначенні ОСОБА_1 пенсії у звязку з втратою годувальника, протиправними, звернулась до суду з відповідним позовом.

Вирішуючи дану справу та надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами врегульовано, зокрема, але не виключно, Законом України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, Законом України «Про судоустрій і статус суддів» та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Конституційний Суд України зазначив, що Конституція України закріплює основоположні засади права громадян на соціальний захист і відносить до законодавчого регулювання механізм реалізації цього права (абзац сьомий пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 20 червня 2001 року № 10-рп/2001).

За частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями статті 53 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», у разі смерті пенсіонера особам, які здійснили його поховання, виплачується допомога на поховання пенсіонера в розмірі двомісячної пенсії, яку отримував пенсіонер на момент смерті.

Особа, яка звертається за допомогою на поховання, подає заяву про виплату допомоги та довідку про смерть пенсіонера або витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть для отримання допомоги на поховання в оригіналі (додаток 14 до Інструкції з ведення Державного реєстру актів цивільного стану громадян, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 24.07.2008 №1269/5, зареєстрованої Міністерстві юстиції України 25.07.2008 за № 691/15382).

Вищевказані положення законодавства України не містять застереження щодо виплати особам, які здійснили поховання померлого пенсіонера, який отримував щомісячне довічне грошове утримання допомоги на поховання пенсіонера в розмірі двомісячної пенсії, яку отримував пенсіонер на момент смерті цього пенсіонера.

Суд не приймається до уваги посилання відповідача як на підставу для відмови у позові положення на п.7 ст. 150 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», оскільки вищевказаними положеннями лише врегульовано питання компенсації витрат на поховання та увічнення пам'яті суддів, суддів у відставці, однак ці положення не стосуються виплати особам, які здійснили поховання померлого пенсіонера, який отримував щомісячне довічне грошове утримання, допомогу на поховання пенсіонера.

Суд зазначає, що згідно з п.2 ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Згідно з п.п.2 ч.2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Згідно з частиною 2 статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З метою ефективного захисту прав позивача, про захист яких вона просить, суд на підставі частини другої статті 9 КАС України вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, самостійно обравши спосіб захисту, який відповідає об'єкту порушеного права та у спірних правовідносинах є достатнім та необхідним (ефективним), а саме в частині скасування рішення Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі, викладеного в листі від 20.06.2018 року № 10432/05.

Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині вимог про визнання протиправним рішення Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі, викладеного в листі від 20.06.2018 року № 10432/05 щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 допомоги на поховання у двомісячному розмірі довічного грошового утримання судді у відставці, яке отримував її чоловік ОСОБА_2 на момент смерті шляхом визнання протиправним та скасування даного рішення.

В свою чергу, вирішуючи вимоги позивача про зобов'язання Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України в м.Одесі призначити та виплатити допомогу на поховання у двомісячному розмірі довічного грошового утримання судді у відставці, яке отримував її чоловік ОСОБА_2 на момент смерті, суд виходить з наступного.

Згідно з п.23 ч.1 ст.4 КАС України похідна позовна вимога - вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Відповідно до ст.53 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» у разі смерті пенсіонера особам, які здійснили його поховання, виплачується допомога на поховання пенсіонера в розмірі двомісячної пенсії, яку отримував пенсіонер на момент смерті.

Отже вказана норма передбачає саме виплату допомоги на поховання пенсіонера у конкретному розмірі.

Таким чином, вимога позивача про зобов'язання Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України в м.Одесі виплатити допомогу на поховання у двомісячному розмірі довічного грошового утримання судді у відставці, яке отримував її чоловік ОСОБА_2 на момент смерті є похідною вимогою від вимоги про визнання протиправним рішення Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі, викладеного в листі від 20.06.2018 року № 10432/05 щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 допомоги на поховання у двомісячному розмірі довічного грошового утримання судді у відставці, яке отримував її чоловік ОСОБА_2 на момент смерті, вона також є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

В той же час, оскільки стаття ст.53 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачає саме виплату допомоги на поховання пенсіонера в конкретному розмірі, а саме у розмірі двомісячної пенсії, яку отримував пенсіонер на момент смерті, суд дійшов висновку, що вимога позивача про нарахування відповідної допомоги не підлягає задоволенню.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання протиправним рішення Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі від 21.06.2018 року № 172024 Про відмову у переведенні з одного виду пенсії на інший, яким відмовлено у призначенні ОСОБА_1 пенсії у звязку з втратою годувальника, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України "Про недержавне пенсійне забезпечення", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов'язковість яких надана Верховною ОСОБА_6 України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Згідно з ч. 1 ст. 10 даного Закону, особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Відповідно до ч.1 ст.36 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера - незалежно від тривалості страхового стажу.

Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування.

Пунктом 1 частини 2 статті 36 Закону №1058-IV визначено, що непрацездатними членами сім'ї вважаються чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

Згідно з абз. 2 ч.3 ст.36 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" члени сім'ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв'язку з втратою годувальника.

Згідно з ч. 1 ст. 37 вказаного Закону пенсія у зв'язку з втратою годувальника на одного непрацездатного члена сім'ї призначається в розмірі 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника.

За змістом абзацу 1 частини 3 статті 45 Закону №1058-IV, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Таким чином, виходячи з аналізу вищевказаних норм права, призначення особі пенсії по втраті годувальника можливе за одночасної наявності двох таких умов у їх сукупності - непрацездатність цієї особи (наявність інвалідності або досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону) та перебування на утриманні померлого годувальника (перебування на повному утриманні померлого годувальника або одержання від нього допомоги, що була постійним і основним джерелом засобів до існування). При цьому, обидві ці умови мають існувати саме на момент смерті годувальника.

Отже, непрацездатний член сім'ї померлого годувальника, для якого його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, та який й сам одержує пенсію, має право, за бажанням, перейти на пенсію у зв'язку з втратою годувальника, подавши при цьому відповідну заяву, документи про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інші додаткові документи.

Як вже встановлено судом, підставою для відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії у звязку із втратою годувальника слугували доводи Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України в м.Одесі про те, що відповідно до розділу X «Статус судді у відставці» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» правові підстави для членів сімї судді у відставці такі як призначення пенсії у звязку з втратою годувальника, - відсутні.

З приводу вказаного, суд зазначає, що Розділом Х Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 року за №1402-VIII (далі - Закон №1402-VIII) визначено статус судді у відставці.

Відповідно до ч.1 ст. 141 вказаного Закону, судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки ІНФОРМАЦІЯ_1 і старші після досягнення ними такого віку:

1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року;

2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.

Відповідно до ч.3 ст. 142 Закону №1402-VIII щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Згідно з ч. 4 ст. 142 Закону №1402-VIII у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

За змістом частини 5 статті 142 Закону №1402-VIII пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Суд зазначає, що пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім'ї у випадках, визначених цим Законом.

В свою чергу, щомісячне довічне грошове утримання являє собою регулярну щомісячну грошову виплату, яка була призначена чоловікові позивача, у зв'язку із звільненням у відставку, та виплачувалась територіальними органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України, як захід матеріального забезпечення.

Системний аналіз чинного законодавства свідчить про те, що пенсія за віком та довічне грошове утримання судді мають однакову правову природу.

Так, пенсією є регулярна щомісячна грошова виплата, яка призначається у встановленому державою порядку як захід матеріального забезпечення у зв'язку з настанням певної обставини - досягнення пенсійного віку, інвалідності, смерті годувальника.

Щомісячне довічне грошове утримання також являє собою регулярну щомісячну грошову виплату, яка чоловіку позивача була призначена при звільненні у відставку та виплачувалась територіальним органом Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України як захід матеріального забезпечення.

У справах "Стек та інші проти Сполученого Королівства" (заяви №№65731/01 та 65900/01), "Пічкур проти України" (заява №10441/06) Європейський Суд з прав людини зазначив, якщо у державі є чинне законодавство, яким передбачено право на соціальні виплати, це законодавство має вважатися таким, що породжує майновий інтерес, який підпадає під дію статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Якщо держава вирішує створити механізм соціальних виплат, вона повинна зробити це у спосіб, що відповідає статті 14 Конвенції щодо заборони дискримінації. Дискримінація означає поводження з особами у різний спосіб, без об'єктивного та розумного обґрунтування, у відносно схожих ситуаціях. У практиці Європейський Суд з прав людини напрацьовані також три головні критерії, що їх слід оцінювати з тим, щоб зробити висновок чи відповідає певний захід втручання у право власності принципу правомірного і допустимого втручання, сумісного з гарантіями статтею 1 Першого протоколу Конвенції, а саме: чи є такий захід законним; чи переслідує втручання в право власності "суспільний інтерес"; чи є такий захід пропорційним переслідуваним цілям. За оцінкою Європейського Суду з прав людини не буде вважатись пропорційним втручання, яке становить "особистий та надмірний тягар" для особи.

Право позивача на отримання пенсії по втраті годувальника залежно від його доходу на час настання смерті стало залежним від місця роботи годувальника на посаді судді, що призвело до ситуації, в якій позивач, пропрацювавши до досягнення пенсійного віку та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення виявилась позбавленою права на пенсію по втраті годувальника лише на тій підставі, що годувальнику після досягнення пенсійного віку була призначена пенсійна виплата згідно з Законом "Про судоустрій і статус суддів». Така відмінність у ставленні при призначенні пенсії даного виду не може бути визнана виправданою з точки зору об'єктивних та розумних обґрунтувань, оскільки отримувана годувальником сума щомісячного грошового утримання за правовою природою являлась призначеною на законних підставах регулярною пенсійною виплатою за рахунок державних коштів. Не врахування відповідачем розміру доходу годувальника на час настання смерті призвело до того, що сама суть права позивача на отримання пенсії по втраті годувальника була зведена нанівець, що безсумнівно становить "особистий та надмірний тягар" для позивача, яка перебуваючи в непрацездатному віці, втративши матеріальну підтримку в зв'язку зі смертю чоловіка, залишилась без можливості отримання матеріального забезпечення по втраті годувальника, гарантованого національним законом на загальних підставах.

З огляду на вищевикладене у сукупності, суд дійшов висновку, що позивач, як особа, яка досягнула пенсійного віку та перебувала на утриманні її померлого чоловіка ОСОБА_4, має право на передбачену Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" пенсію у зв'язку з втратою годувальника.

Згідно з п.2 ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Згідно з п.п.2 ч.2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Зважаючи на вищевикладене, оскільки наслідком визнання індивідуального акта протиправним є його скасування, суд дійшов висновку, що вимога позивача про визнання протиправним рішення Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі від 21.06.2018 року № 172024 Про відмову у переведенні з одного виду пенсії на інший, яким відмовлено у призначенні ОСОБА_1 пенсії у звязку з втратою годувальника є обґрунтованою та підлягає задоволенню шляхом визнання протиправним та скасування рішення Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі від 21.06.2018 року № 172024 Про відмову у переведенні з одного виду пенсії на інший, яким відмовлено у призначенні ОСОБА_1 пенсії у звязку з втратою годувальника.

Суд вважає за необхідне зазначити, що зміст поданої позивачем до пенсійного органу заяви від 13.06.2018 року та наведених у ній обставин, свідчить про те, що позивач звернулась із заявою про перехід/переведення з призначеної їй пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника.

При цьому рішенням № 172024 від 21.06.2018 року «Про відмову у переведенні з одного виду пенсії на інший» відповідач відмовив позивачу у переведенні з пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» на пенсію у звязку з втратою годувальника

Отже, позивачем помилково у позовній заяві заявлено вимогу про призначення пенсії у зв'язку із втратою годувальника.

Частина 3 статті 45 Закону №1058-IV передбачає переведення особи з одного виду пенсії на інший саме з дня подання такої заяви.

Як вже встановлено судом, ОСОБА_1І, звернулась із відповідною заявою про з пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» на пенсію у звязку з втратою годувальника 13.06.2018 року.

Таким чином, вимога позивача про зобовязання Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі призначити ОСОБА_1 пенсію у звязку з втратою годувальника з 14 квітня 2018 року в розмірі 50% від суми щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці підлягає частковому задоволенню шляхом зобовязання Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі перевести ОСОБА_1 з пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» на пенсію у звязку з втратою годувальника з 13 червня 2018 року (з дня звернення з відповідною заявою) в розмірі 50% від суми щомісячного довічного грошового утримання її чоловіка - судді у відставці ОСОБА_4.

В той же час, вирішуючи позовну вимогу позивача про зобовязання відповідача виплатити пенсію у звязку з втратою годувальника з 14 квітня 2018 року в розмірі 50% від суми щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, суд зазначає наступне.

Згідно з п.п.2,3,4 ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій субєкта владних повноважень протиправними та зобовязання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності субєкта владних повноважень протиправною та зобовязання вчинити певні дії.

Згідно з п.23 ч.1 ст.4 КАС України похідна позовна вимога - вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Водночас, як вже зазначено судом, частина 3 статті 45 Закону №1058-IV передбачає переведення особи з одного виду пенсії на інший саме з дня подання такої заяви, тобто з 13.06.2018 року, в той час як позивач вказує дату щодо виплати пенсії з 14.04.2018 року з наступного дня після смерті її чоловіка.

Тобто, відсутні правові підстави для виплати відповідачем такої пенсії саме з 14.04.2018 року.

Щодо стосується зобовязання відповідача виплатити пенсію у звязку з втратою годувальника з 13.06.2018 року в розмірі 50% від суми щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, суд зазначає, що КАС України не містить положень, які б давали позивачу право звертатись до суду із вимогою щодо зобовязання субєкта владних повноважень (його посадової особи) приймати рішення або вчиняти певні дії у майбутньому, тобто, в той період часу, коли відповідачем ще не вчинені дії (не допущена бездіяльність), які б могли бути визнані судом неправомірними, та не встановлено підтвердженого належними доказами факту порушення субєктом владних повноважень вимог законодавства.

Обов'язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб'єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Таким чином, суд вважає, що вимога позивача зобовязання виплатити пенсію у звязку з втратою годувальника з 14 квітня 2018 року в розмірі 50% від суми щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, не підлягає задоволенню.

Решта доводів позивача та відповідача висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету ОСОБА_6 Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Відповідно до ч. 1. ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Таким чином, виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовної заяви ОСОБА_1 до Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України в м.Одесі про визнання протиправними рішень та зобовязання вчинити певні дії.

В позовній заяві ОСОБА_1 також просила суд звернути постанову до негайного виконання в межах одного місяця.

Оскільки, судом задоволено позовну заяву частково шляхом визнання протиправним та скасування рішення Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі, викладеного в листі від 20.06.2018 року № 10432/05, визнання протиправним та скасування рішення Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі від 21.06.2018 року № 172024, зобов'язання Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України в м.Одесі виплатити ОСОБА_1 допомогу на поховання у двомісячному розмірі довічного грошового утримання судді у відставці, яке отримував її чоловік ОСОБА_2 на момент смерті та зобовязання Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі перевести ОСОБА_1 з пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» на пенсію у звязку з втратою годувальника з 13 червня 2018 року (з дня звернення з відповідною заявою) в розмірі 50% від суми щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_4, в даному випадку відсутні підстави, визначені ч.1 ст.371 КАС України для негайного виконання рішення суду.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачем сплачено судовий збір у загальному розмірі 1409,60 грн., а саме: згідно квитанції №СВ00579508 від 04.07.2018 року у розмірі 704,80 грн. (а.с.6) та згідно квитанції №СВ00601781 від 19.07.2018 року у розмірі 704,80 грн. (а.с.39).

Керуючись ст.ст. 2, 9, 72, 77, 90, 120, 139, 241-246, 258, 262 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 (вул. Варненська, буд.7, корп. б, кв.31, м.Одеса, 65080) до Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України в м.Одесі (вул.Ільфа і Петрова, 4а, м.Одеса, 65121) про визнання протиправними рішень та зобовязання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі, яке викладене в листі від 20.06.2018 року № 10432/05 про відмову у виплаті ОСОБА_1 допомоги на поховання у двомісячному розмірі довічного грошового утримання судді у відставці, яке отримував її чоловік ОСОБА_2 на момент смерті.

Визнати протиправним та скасувати рішення Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі від 21.06.2018 року № 172024 Про відмову у переведенні з одного виду пенсії на інший.

Зобов'язати Центральне обєднане управління Пенсійного фонду України в м.Одесі (ідентифікаційний код юридичної особи 41248812,місцезнаходження: вул.Ільфа і Петрова, 4а, м.Одеса, 65121) виплатити ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, адреса: вул.Ільфа і Петрова, 4а, м.Одеса, 65121) допомогу на поховання у двомісячному розмірі довічного грошового утримання судді у відставці, яке отримував її чоловік ОСОБА_2 на момент смерті.

Зобовязати Центральне обєднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі (ідентифікаційний код юридичної особи 41248812, місцезнаходження: вул.Ільфа і Петрова, 4а, м.Одеса, 65121) перевести ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, адреса: вул.Ільфа і Петрова, 4а, м.Одеса, 65121) з пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» на пенсію у звязку з втратою годувальника з 13 червня 2018 року (з дня звернення з відповідною заявою) в розмірі 50% від суми щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_4.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України в м.Одесі (ідентифікаційний код юридичної особи 41248812, місцезнаходження: вул.Ільфа і Петрова, 4а, м.Одеса, 65121) за рахунок бюджетних асигнувань Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України в м.Одесі на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, адреса: вул.Ільфа і Петрова, 4а, м.Одеса, 65121) судовий збір у розмірі 1409,60 грн. (одна тисяча чотириста девять гривень 60 копійок), сплачений згідно квитанції №СВ00579508 від 04.07.2018 року у розмірі 704,80 грн. та згідно квитанції №СВ00601781 від 19.07.2018 року у розмірі 704,80 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Одеський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.М. Соколенко

.