Справа № 815/2759/18
Суддя: Потоцька Н. В.
Дата ухвалення: 2018-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/2759/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2018 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Потоцької Н.В.

за участю секретаря Поварчук В.В.

сторін:

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні по суті в порядку загального позовного провадження справу за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Саніба» до Головного управління ДФС України в Одеській області про визнання протиправним та скасування наказу від 06.06.2018 р. № 3914,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду знаходиться справа за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Саніба» до Головного управління ДФС України в Одеській області в якому позивач просить:

визнати протиправним та скасувати наказ начальника ГУ ДФС в Одеській області від 06 червня 2018 року за №3914 про проведення фактичної перевірки ТОВ «Саніба».

Позов вмотивовано наступним.

Наказ від 06 червня 2018 року за №3914, який оскаржується, не відповідає встановленому Законом порядку проведення фактичних перевірок, зокрема, підстав для них, є протиправним, порушує права ТОВ «Саніба», та підлягає скасуванню як незаконний.

Конкретної підстави, за наявності якої може проводитись фактична перевірка, в наказі від 06 червня 2018 року за №3914 зазначено не було, а лише перераховано норми Податкового кодексу України.

До того, взагалі не зазначено, яку саме інформацію отримало Головне управління ДФС в Одеській області, що стало підставою для прийняття наказу №3914 в частині проведення фактичної перевірки ТОВ «Саніба», що свідчить про формальний підхід фіскального органу до підстав перевірки та спроби вмішуватись в господарську діяльність підприємства поза встановленими повноваженнями контролю.

Також варто зазначити, що начальником Головного управління ДФС в Одеській області вже було раніше прийнято накази від 21 лютого 2018 року за №1305, від 22 березня 2018 року за №1953 та від 25 травня 2018 року №3608 про проведення фактичної перевірки ТОВ «Саніба» з метою здійснення контролю за дотриманням вимог діючого законодавства у сфері обігу підакцизних товарів, порядком здійснення готівкових розрахунків, ведення касових операцій, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами), ведення обліку товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, наявності ліцензій, свідоцтв, на підставі пп. 191.1.4, 191.1.14 п. 191.1 ст. 191, ст. 20, пп. 80.2.5 п. 80.2, ст. 80 Податкового кодексу України, які на теперішній час оскаржено в Одеському окружному адміністративному суді, як безпідставні та протиправні.

Вказані обставини стали підставою для оскарження наказу №3914, який не відповідає законодавству України.

Провадження у даній справі відкрито ухвалою суду від 12.06.2018 року.

Ухвалою суду від 12.07.2018 року розгляд справи продовжено в порядку загального позовного провадження та призначено дату підготовчого судового засідання на 27.08.2018 року.

02.07.2018 року за вхід. №18723/18 канцелярією суду зареєстрований відзив на позов. Документи подані представником відповідача у строк, встановлений судом.

Відзив обґрунтовано наступним.

Наказ №3914 від 06.06.2018 р. прийнятий у відповідності до пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України, який передбачає, що фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику:податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять: розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких обставин: у разі отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

Дана норма передбачає 2 випадки можливості проведення фактичної перевірки:

у разі отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків;

здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

З урахуванням положень даної норми контролюючим органом було дотримано положення п. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

06.06.2018 року начальником Головного управління ДФС в Одеській області було прийнято наказ №3914 про проведення фактичної перевірки ТОВ «Саніба» з метою здійснення контролю дотримання вимог діючого законодавства у сфері обігу підакцизних товарів, порядком здійснення готівкових розрахунків, ведення касових операцій, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами), ведення обліку товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, наявності ліцензій, свідоцтв, на підставі п.п.19-1.1.4 п.19-1 ст. 19-1, п.п.19-1.1.14 п. 19-1 ст. 19-1, ст. 20, п.п. 80.2.5, п.п.80.2.7 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України.

РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА. ВИСНОВКИ СУДУ.

Конституція України

Стаття 19 Конституції України в першому реченні закріплює автономію особистості в її різноманітній життєдіяльності, а у другому реченні містить її королларій, передбачаючи, що держава не може виходити за межі повноважень, що передбачені Конституцією та законами України.

Податковий кодекс України (у редакції на час виникнення спірних правовідносин 19.04.2018 року):

Підпункт 19-1.1.4 пункту 19-1 статті 19-1

Здійснюють контроль за встановленими законом строками проведення розрахунків в іноземній валюті, за додержанням порядку приймання готівки для подальшого переказу (крім приймання готівки банками), за дотриманням субєктами господарювання установлених законодавством обовязкових вимог щодо забезпечення можливості розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги), проведення розрахункових операцій, а також за наявністю ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону, наявністю торгових патентів.

Підпункт 19-1.1.14 пункту 19-1 статті 19-1

Здійснюють контроль у сфері виробництва, обігу та реалізації підакцизних товарів, контроль за їх цільовим використанням, забезпечують міжгалузеву координацію у цій сфері.

Підпункт 20.1.4 пункту 20.1 статті 20

Контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Підпункт 75.1 статті 75

Контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Підпункт 75.1.3 п.75.1. ст.75

Фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об'єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Пункт 80.1 ст. 80.

Фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Пункт 80.2 ст.80

Фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав:

у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального (80.2.5.).

у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцями доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету, а також здійснення фізичною особою підприємницької діяльності без державної реєстрації (80.2.7).

Стаття 61

Податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами та координуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Податковий контроль здійснюється органами, зазначеними у статті 41 цього Кодексу, в межах їх повноважень, встановлених цим Кодексом.

Стаття 41

Контролюючими органами є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову, державну митну політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового та митного законодавства, законодавства з питань сплати єдиного внеску та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган (далі - центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику), його територіальні органи.

Стаття 62

Податковий контроль здійснюється шляхом:

62.1.1. ведення обліку платників податків;

62.1.2. інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючих органів;

62.1.3. перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

62.1.4. моніторингу контрольованих операцій та опитування посадових, уповноважених осіб та/або працівників платника податків відповідно до статті 39 цього Кодексу.

З аналізу наведених правових норм вбачається, що фактична перевірка проводиться на підставі наказу керівника контролюючого органу та за наявності підстав для її проведення, а право на проведення такої перевірки надається за умови пред'явлення копії наказу про проведення фактичної перевірки та направлення на проведення такої перевірки.

З огляду на викладене суд вважає за необхідне зауважити на практику Європейського Суду з прав людини.

Необхідність визнання обовязковості практики Європейського Суду з прав людини законодавчо грунтується на нормах п. 1 Закону України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції від 17.07.1997 року, згідно якого Україна повністю визнає на своїй території дію статті 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року щодо визнання обовязковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосується тлумачення і застосування Конвенції, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 р., у якій зазначено, що суди застосовують Конвенцію та практику Суду, як джерело права.

Вказане знайшло відображення також в Кодексі адміністративного судочинства України в редакції від 03.10.2017 року.

Статтею 6 КАСУ визначено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Суд вважає за необхідне дослідити звенрнутися до законовчого трактування пункту 80.2 ст. 80 ПК, фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема, у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального (80.2.5.).

З цього приводу суд вважає за необхідне до загальновизнаної теорії права.

Так, структура правових норм, передбачає тричленну її будову, а саме: гіпотеза, диспозиція і санкція. Така ж структура характерна і для податково-правових норм, однак в їх складових частинах відбиваються особливості податкових відносин.

Гіпотеза як структурний елемент податково-правової норми вказує на життєві умови та обставини, за наявності яких серед фізичних і юридичних осіб, у тому числі й держави, виникають податкові правовідносини, а саме, передбачені податково-правовою нормою субєктивні права та юридичні обовязки у сфері сплати податків і зборів до бюджету відповідного рівня або до державного цільового фонду, які здійснюються платниками в порядку та на умовах, визначених законодавчими актами. Гіпотеза визначає конкретні сторони цих правовідносин, тобто вказує на обставини, за наявності яких реалізується її диспозиція.

Диспозиція податково-правової норми вказує на бажану для держави позитивну поведінку учасників податкових відносин, за тих фактичних обставин які передбачені гіпотезою. Диспозиція норми предявляє для сторін відносин вимоги, регламентує їх права і обовязки і, по суті, зобовязує учасників податкових правовідносин до вчинення певних дій чи до утримання (заборони) від таких дій і характеризується конкретністю. Диспозиція це серцевина, центральна складова юридичної норми правило поведінки, тому норма інколи представлена лише диспозицією, що в праві є нереальним. Формуючи одне ціле з гіпотезою та санкцією у вигляді правової норми, диспозиція набуває свого правового змісту і здатності регулювати суспільні відносини.

Завершальним структурним елементом кожної правової норми, у тому числі і податково-правової, є її санкція, зміст якої поєднується в юридичній науці, як правило, з негативними наслідками для правопорушника, заходами державного примусу, покаранням. Санкція незалежно від того, вчинено порушення закону чи ні, завжди має місце у відповідній нормі, вказуючи при цьому порушнику на результат його негативної поведінки.

Врахування принципу верховенства права може бути здійснено і за рахунок певної кореляції правової норми шляхом її розширення або обмежувального тлумачення. Ще у Римському праві зауважували, що точне слідування букві закону без урахування духу закону перетворюється на велику несправедливість (Summum jus est summa injuria).

Слід зауважити, що, навіть маючи досконале законодавство, неможливо обійтись без тлумачення поширювального або обмежувального. Суд з'ясовує істинну волю законодавця шляхом тлумачення норми права і обмежитись тільки буквальним тлумаченням не може. Істинна справедливість, наголошував ОСОБА_3, вище формального закону і часом «вислизає від одноманітності механічних обрядів».

Таким чином, фактична перевірка (стаття 80 ПКУ) проводиться на підставі наказу керівника контролюючого органу та за наявності підстав для її проведення.

В свою чергу слід звернути увагу, що пп.80.2.5. вказано - у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

«Також» (сурядний сполучник), це службова частина мови, яка служить для приєднання однорідних членів речення та частин складного речення.

З огляду на викладене, суд вважає, що в даній правовій нормі сполучник «а також» служить для поєднання частин складного речення «у разі наявності та/або отримання» та «а також здійснення функцій».

В цьому випадку слід звернутися до практики Європейського Суду щодо якості закону:

1) правове положення може витримати перевірку його на якість, якщо це положення є достатньо чітким у переважній більшості справ, що їх розглядали національні органи (Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ґавенда проти Польщі» від 14 березня 2002 року);

2) чинні положення національного законодавства потрібно формулювати так, щоб вони були достатньо доступними, чіткими і передбачуваними у практичному застосуванні (Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Броньовський проти Польщі» від 22 червня 2004 року / Практика Європейського суду з прав людини. Рішення. Коментарі, 2004, 00, № 4);

3) якість закону вимагає, щоб він був доступний для даної особи і вона також могла передбачити наслідки його застосування до неї та щоб закон не суперечив принципові верховенства права. Це означає, що в національному праві має існувати засіб правового захисту від свавільного втручання з боку державних органів у права, гарантовані Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Небезпека свавілля є особливо очевидною, коли виконавча влада здійснює свої функції закрито. Закон має містити досить зрозумілі й чіткі формулювання, які давали б громадянам належне уявлення стосовно обставин та умов, за якими державні органи уповноважені вдаватися до втручання в право (Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ґавенда проти Польщі» від 14 березня 2002 року / Практика Європейського суду з прав людини. Рішення. Коментарі, 2002, 00, № 2; Рішення Європейського суду з прав людини у справі «ОСОБА_3 проти Швейцарії» від 16 лютого 2000 року;

4) закон, який надає дискреційне право, має визначати межі здійснення такого права, хоча докладні правила та умови мають міститися в нормах субстантивного права. Проте надання законом виконавчій владі, чи судді нічим не обмеженого дискреційного права, суперечило б принципові верховенства права. Отже, закон має досить чітко визначати межі будь-яких таких повноважень, наданих компетентним органам, а також спосіб їх застосування, щоб забезпечувати належний захист особистості від свавільного втручання (Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Круслена» від 24 квітня 1990 року;

5) якість закону повязана з достатньою чіткістю встановлення ним тих чи інших обставин, на підставі яких діють державні органи (Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Волохи проти України» від 2 листопада 2006 року;

6) жодна норма не може вважатися „законом, якщо вона не сформульована з точністю, достатньою для того, щоб надати змогу громадянинові регулювати свою поведінку: він має бути спроможним - якщо потрібно, після відповідної консультації - передбачити такою мірою, наскільки це є розумним за даних обставин, наслідки, які можуть випливати з його дій. Ці наслідки не повинні бути передбачуваними з абсолютною певністю. У той час, як певність у праві є вельми бажаною, вона може спричиняти надмірну жорсткість, а право має йти в ногу з обставинами, що змінюються. Відповідно до цього більшість законів з необхідністю укладаються в термінах, які більшою чи меншою мірою є нечіткими, а їхнє тлумачення і застосування є питаннями практики (Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фельдек проти Словаччини» від 12 липня 2001 року;

7) ступінь чіткості закону, що має забезпечуватися у формулюваннях національних законів - яка в жодному випадку не може передбачити всі непередбачувані обставини, - значною мірою залежить від змісту даного документа, сфери, на яку поширюється цей закон, а також кількості та статусу тих, кому закон адресований. Ступінь чіткості, який треба забезпечувати при формулюванні конституційних положень, з огляду на загальний характер, може бути нижчим, ніж в інших законах (Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Реквеньї проти Угорщини» від 20 травня 1999 року);

8) положення закону повинні бути передбачуваними та надавати достатньо гарантій проти свавільного застосування.(Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Свято-Михайлівська Парафія проти України» від 14 червня 2007 року.

З урахуванням сталої європейської практики щодо якості закону, суд вважає, що в даній справі підлягає застосуванню стаття 4 ПКУ «Основні засади податкового законодавства», а саме, п.4.1.4, який визначає: «презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу».

Також вирішення спірних правовідносин врегульовано також і судовою практикою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.

Так, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, зокрема у постанові від 30.01.2018 № К/9901/2043/17 (№821/1957/16) та у постанові від 18.05.2018 №К/9901/46814/18 (№813/3977/16) наголосив, що контролюючим органом не вказано, яка інформація ним була отримана щодо порушень з боку платника, коли та ким така інформація надана, а також не надано взагалі жодного доказу отримання такої інформації/звернення. Крім того, відповідачем не надано будь-яких доказів наявності підстав для проведення перевірки позивача, що визначені статтею 80 ПК України.

В той же час, така інформація (тобто наявна/отримана в установленому законодавством порядку, згідно п. 80.2.5 ст. 80 ПК України) та фактичний контроль не може бути безмежним у часі її призначення та проведення. В самому спірному наказі, відсутні будь-які посилання на підстави призначення перевірки, окрім звичайного посилання на норми, що регулюють питання призначення перевірки.

В даних рішеннях ВС/КАС, досліджуючи виникнення передумови (отримання певної податкової інформації) як підстави для призначення перевірки, вказав на необхідність відображення у рішеннях про призначення фактичної перевірки відповідної інформації, отримання якої стали передумовами для призначення контролюючим органом фактичної перевірки згідно п. 80.2.5 ст. 80 ПК України.

При цьому, оцінюючи доводи представника відповідача щодо проведення фактичної перевірки без отримання в установленому законодавством порядку інформації з посиланням на Постанову від 20.03.2018 року по справі №820/4766/17, суд вважає помилковими, виходячи з наступного.

Розуміння принципу єдності судової практики висловлено ЄСПЛ в рішенні «CASE OF NEJDET ЮAHЭN AND PERЭHAN ЮAHЭN v. TURKEY», зокрема:

«…конфлікт (різні позиції) судових рішень є невідємною рисою системи, у якій існує спеціалізація судів та територіальний поділ.

Проте, порушення Конвенції може мати місце, якщо конфлікт позицій спричинює саме глибинні та довготривалі розбіжності.

Водночас, розвиток правових позицій не може стримуватись, практика має динамічно еволюціонувати.»

Досліджуючи практику ВС/КАС щодо спірних правовідносин, суд приходить до висновку про розвиток правових позицій Верховного Суду задля формування єдиної позиції.

Так, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 30.01.2018 № К/9901/2043/17 (№821/1957/16) дійшов висновку про необхідність відображення у рішеннях про призначення фактичної перевірки відповідної інформації, отримання якої стали передумовами для призначення контролюючим органом фактичної перевірки згідно п. 80.2.5 ст. 80 ПК України.

Згодом, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 20.03.2018 № К/9901/3667/18 (№820/4766/17) прийшов до висновку про правомірність проведення фактичної перевірки на підставі лише п.19-1.1 ст. 19-1 ПКУ без отримання інформації.

В подальшому, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 18.05.2018 № К/9901/46814/18 (№813/3977/16) вказав про необхідність відображення у рішеннях про призначення фактичної перевірки відповідної інформації, отримання якої стали передумовами для призначення контролюючим органом фактичної перевірки згідно п. 80.2.5 ст. 80 ПК України.

З урахуванням викладеного суд вважає доводи позивача обґрунтованими та такими, що підлягають врахуванню, а адміністративний позов підлягає задоволенню.

Заперечення представника відповідача не знайшли підтвердження в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Керуючись ст. ст. 139, 242, 246, 255 - 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Саніба» до Головного управління ДФС України в Одеській області про визнання протиправним та скасування наказу від 06.06.2018 р. № 3914 задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати наказ начальника ГУ ДФС в Одеській області від 06 червня 2018 року за № 3914 про проведення фактичної перевірки ТОВ «Саніба».

Стягнути з Головного управління ДФС України в Одеській області на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Саніба» суму судового збору за подання адміністративного позову за:

квитанцією №ПН 260 від 07.06.2018 р. у сумі 1 762, 00 грн. (одна тисяча сімсот шістдесят дві гривні 00 коп.).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Пунктом 15.5 розділу VII Перехідні положення КАС України від 03 жовтня 2017 року визначено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи зберігаються порядок подачі апеляційних скарг та направлення їх до суду апеляційної інстанції, встановлені Кодексом адміністративного судочинства України від 06 липня 2005 року.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Саніба» - адреса:65009, м. Одеса, Фонтанська дорога, буд. 11, )

Головне управління ДФС України в Одеській області - адреса: 65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5, , телефон: , електронна пошта:

Головуючий суддя Потоцька Н.В.

.