Справа № 826/7138/18
Суддя: Смолій І.В.
Дата ухвалення: 2018-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

24 вересня 2018 року № 826/7138/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Смолія І.В., розглянувши в спрощеному позовному провадженні без виклику сторін адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "УМ Факторинг" до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м.Києва Головного територіального управління юстиції у м.Києві про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Ум Факторинг" (надалі також - позивач) з позовом до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м.Києва Головного територіального управління юстиції у м.Києві (надалі також - відповідач) про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії.

Як вбачається з матеріалів справи позивач обґрунтовуючи позовні вимоги вказує, що відповідачем не вчинено жодних дій для виконання рішення суду.

Крім того, позивач зазначає, що відповідачем не вчинено жодних дій щодо фактично виконання судового рішення передбачених ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження.

Відповідачем не подано суду відзиву на заявлений адміністративний позов.

З огляду на вказані обставини судом ухвалено про продовження розгляду справи в порядку спрощеного провадження без проведення судового засідання та виклику сторін на підставі наявних в матеріалах справи документів.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва №2-11247/11, № провадження 2/2610/2300/2012 від 14.06.2012 стягнуто з ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) на користь ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» відшкодування шкоди в порядку регресу в розмірі 14871,09грн.; судовий збір в сумі 148,71 грн. та витрати за інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120,00грн.

На виконання вищевказаного рішення, Шевченківським районним судом м.Києва видано виконавчий лист 13.05.2013 року.

З інформації про виконавче провадження від 27.04.2018 слідує, 30.03.2015 державним виконавцем Норка Є.В. повернуто виконавчий документ (п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадежння»).

Позивач обґрунтовуючи наявність порушення своїх прав та інтересів зазначає, що 21.12.2016 року між ним та Приватним акціонерним товариство "Страхова компанія "Українська страхова група" укладено договір про відступлення права вимоги та заміну кредитора (договір цесії).

В подальшому, 21.06.2016 року між вказаним сторонами укладено додаткову угоду до договору про відступлення права вимоги та заміну кредитора від 21.12.2016 року.

Надалі, 29.01.2017 року позивачам та Приватним акціонерним товариство "Страхова компанія "Українська страхова група" укладено додаткову угоду до договору про відступлення права вимоги та заміну кредитора від 21.12.2016 року.

27.04.2018 року складено акт прийому - передачі до договору про відступлення права вимоги та заміну кредитора (договір цесії) від 21.12.2016.

ТОВ "Ум Факторинг" вважаючи, що його права та охоронювані законом інтереси порушено відповідачем, звернулося до суду з метою їх захисту.

Вирішуючи спір по суті суд звертає увагу на наступне.

Згідно ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавче провадження, в контексті ч. 1 ст. 2 вказаного закону, здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов'язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об'єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (ч. 1 ст. 5 Закону №1404-VIII).

Пунктом 2 ч. 1 ст. 10 Закону №1404-VIII визначено, що заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника.

Водночас, під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (ч. 1 ст. 13 Закону №1404-VIII).

З вказаного слідує, виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, у тому числі шляхом винесення постанов про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника.

Згідно ч. 1 ст. 14 Закону №1404-VIII учасниками виконавчого провадження є виконавець, сторони, представники сторін, прокурор, експерт, спеціаліст, перекладач, суб'єкт оціночної діяльності - суб'єкт господарювання, особи, права інтелектуальної власності яких порушені, - за виконавчими документами про конфіскацію та знищення майна на підставі статей 176, 177 і 229Кримінального кодексу України, статті 51-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Для проведення виконавчих дій виконавець за потреби залучає понятих, працівників поліції, представників органів опіки і піклування, інших органів та установ у порядку, встановленому цим Законом (ч. 2 ст. 14 Закону №1404-VIII).

Частиною 1 ст. 15 Закону №1404-VIII встановлено, що сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник.

У разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов'язковими тією мірою, якою вони були б обов'язковими для сторони, яку правонаступник замінив (ч. 5 ст. 15 Закону №1404-VIII).

Аналіз наведено дає суду підстави дійти висновку, що у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони може замінити сторону виконавчого провадження шляхом звернення до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником

Крім того, заінтересована особа має право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником.

Суд зазначає, що в ході розгляду справи позивачем не надано жодних належних та достатніх доказів на підтвердження того, що останнім вжито відповідних заходів з метою заміни сторони виконавчого провадження з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" на Товариство з обмеженою відповідальністю "Ум Факторинг" згідно договору про відступлення права вимоги та заміну кредитора (договір цесії) від 21.12.2016 року та додаткових угод до нього.

Крім того, суд вважає, що доводи позивача відносно того, що протягом восьми місяців на користь стягувача у виконавчому провадженні жодних відрахувань із заробітної плати боржника не надходило, що ставить під сумнів направлення відповідної постанови державного виконавця до підприємства є безпідставним з огляду на наступне.

По-перше, ТОВ "Ум Факторинг" не є стягувачем у виконавчому провадженні №45116195, оскільки відсутні документи на підтвердження заміни сторони у виконавчому провадженні.

По-друге, належних та достатніх доказів на підтвердження відсутності відрахування підприємством відповідних коштів безпосередньо стягувачу у виконавчому провадженні - Приватному акціонерному товариству "Страхова компанія "Українська страхова група".

При цьому, суд акцентує увагу тому, що позивач не є на даному етапі стягувачем у виконавчому провадженні №45116195, а тому, на думку суду, права та інтереси останнього на даний час відповідачем не порушено.

Водночас, судом відхиляються посилання позивача на ст. 18 Закону №1404-VIII мотивуючи це наступним.

Згідно ч. 1 ст. 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов'язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону №1404-VIII).

Разом з цим, як вже було вказано судом вище, заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника.

Матеріалами справи підтверджено, що державним виконавцем в ході проведених виконавчих дій належне боржнику на праві власності майно, на яке можливо звернути стягнення не виявлено.

Поряд з цим, суд вважає за необхідне наголосити що під час розгляду кожної справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав та інтересів особи, адже без цього не можна виконати завдання судочинства. Якщо особа не довела факту порушення особисто своїх прав чи інтересів, то навіть у разі, якщо дії суб'єкта владних повноважень є протиправними, підстав для задоволення позову немає.

Звернення до суду є способом захисту порушених суб'єктивних прав, а не способом відновлення законності та правопорядку у публічних правовідносинах.

В постанові Верховного Суду України № 21-1115во10 від 10.04.2012 року зазначено наступне: "суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин. Визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень можливе лише за позовом особи, право або законний інтерес якої порушені цим рішенням".

Суд звертає увагу, що позивач станом на час вирішення спору по суті не є учасником виконавчого провадження, а тому рішення, дії чи бездіяльність відповідача не порушують його права та охоронювані інтереси.

Крім того, суд зазначає, що в ході розгляду справи не встановлено протиправної бездіяльності відповідача, з огляду на що відсутні підстави для зобов'язання його вчинити певні дії.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані докази, суд дійшов до висновку, що відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

Оскільки адміністративний позов задоволенню не підлягає, то судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 73, 77, 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Ум Факторинг" до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м.Києва Головного територіального управління юстиції у м.Києві про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії, відмовити.

Рішення суду, відповідно до ч. 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону № 2147-VIII, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя І.В. Смолій