Справа № 463/4823/17
Суддя: Рибачук Андрій Іванович
Дата ухвалення: 2018-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2018 рокуЛьвів№ 876/5180/18

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Рибачука А. І.,

суддів - Багрія В. М., Старунського Д. М.,

за участю секретаря - Болюк Н. В.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Полуліх Н. І.,

розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 16 травня 2018 року у справі № 463/4823/17 (рішення проголошене о 14:51 год. у м. Львові судом у складі головуючого судді Леньо С. І., повний текст рішення складено 29 травня 2018 року) за позовом ОСОБА_3 до Апеляційного суду Львівської області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду з адміністративним позовом до Апеляційного суду Львівської області, Личаківського об'єднаного управління Пенсійного фонду м. Львова, в якому просив зобов'язати Апеляційний суд Львівської області видати довідку про суддівську винагороду згідно додатку 2 до Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України (далі - Порядок) для проведення перерахунку його щомісячного довічного грошового утримання з 22 вересня 2016 року, а також аналогічну довідку для проведення перерахунку його щомісячного довічного грошового утримання з 01 грудня 2016 року із зазначенням розміру отриманої ним в серпні 2016 року допомоги на оздоровлення; визнати незаконними дії Личаківського об'єднаного управління Пенсійного фонду м. Львова щодо відмови здійснити перерахунок його щомісячного довічного грошового утримання з врахуванням розміру отриманої допомоги на оздоровлення в 2016 році та зобов'язати Личаківське об'єднане управління Пенсійного фонду м. Львова здійснити перерахунок його щомісячного довічного грошового утримання з урахуванням вказаної допомоги з вересня 2016 року.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що грошова допомога на оздоровлення, з якої сплачено страхові внески на загальнообов'якове державне пенсійне страхування повинна враховуватися при визначенні розміру щомісячного довічного грошового утримання, а тому дії Апеляційного суду Львівської області щодо відмови видати йому довідку відповідної форми із зазначенням розміру отриманої матеріальної допомоги, а також дії Личаківського об'єднаного управління Пенсійного фонду м. Львова щодо відмови здійснити перерахунок його щомісячного довічного грошового утримання з врахуванням розміру матеріальної допомоги на оздоровлення є незаконними.

Під час судового розгляду справи судом першої інстанції замінено відповідача - Личаківське об'єднане управління Пенсійного фонду м. Львова на його правонаступника - Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області.

Постановою Личаківського районного суду м. Львова від 16 травня 2018 року у задоволенні вказаного позову відмовлено.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задоволити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує на те, що виплата допомоги на оздоровлення у розмірі посадового окладу передбачена Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року (далі - № 1402-VIII), положеннями якого регулюється забезпечення суддів, має систематичний характер та є складовою частиною грошового забезпечення суддів, яке і є розрахунковою складовою при визначенні розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці. Крім цього, зазначає, що з такої допомоги сплачувався єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а тому така повинна враховуватися при перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги, посилаючись на викладені в ній обставини, просив її задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечила проти вимог апеляційної скарги, посилаючись на те, що оскаржуване рішення прийняте з дотриманням норм матеріального і процесуального права, просила відмовити в її задоволенні.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач з 23 вересня 2016 року перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області (до реорганізації - у Личаківському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду м. Львова) та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, призначене відповідно до Закону України "Про судоустрій та статус суддів" від 07 липня 2010 року № 2453 в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 року (далі - Закон № 2453-VI).

27 червня 2017 року позивач звернувся до Личаківського об'єднаного управління Пенсійного фонду м. Львова із заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання з урахуванням виплаченої йому в липні 2016 року допомоги на оздоровлення, однак останнє відмовило позивачу у здійсненні такого перерахунку, посилаючись на відсутність для цього законних підстав. До вказаної заяви позивачем було долучено видану йому Апеляційним судом Львівської області довідку від 23 червня 2017 року № 07.24/80/2017.

В липні 2017 року позивач повторно звернувся до Апеляційного суду Львівської області щодо видачі йому довідки, яка б відповідала Порядку, однак відповідач відмовив йому у видачі такої, посилаючись на те, що така форма довідки не передбачає зазначення суми матеріальної допомоги на оздоровлення.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що Законом № 2453-VI, який регулює питання призначення щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, чітко визначено склад суддівської винагороди, який враховується при обчисленні щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, до якого не входить матеріальна допомога на оздоровлення.

Не погодившись із вказаними діями відповідача, позивач оскаржив їх до суду.

Такий висновок суду першої інстанції є правильним з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої та другої статті 133 Закону № 2453-VI суддівська винагорода регулюється цим Законом, Законом України «Про Конституційний Суд України» та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Поняття суддівської винагороди, визначене частиною другою статті 133 Закону № 2453-VI, є комплексним, а перелік зазначених її складових є сталим та вичерпним.

З 03 вересня 2016 року набрав чинності Закон № 1402-VIII.

У силу положень статті 136 Закону № 1402-VIII та статті 134 Закону № 2453-VI, суддям надається щорічна оплачувана відпустка тривалістю 30 робочих днів з виплатою, крім суддівської винагороди, допомоги на оздоровлення в розмірі посадового окладу.

Стаття 141 Закону № 2453-VI передбачає, що суддя, який вийшов у відставку, виплачується пенсія або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.

Пунктом 25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII встановлено, що після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів». За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Згідно з частиною першою статті 135 Закону № 1402-VIII суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці (частина друга статті 135 Закону № 1402-VIII).

Аналогічні правові норми закріплені у Законі № 2453-VI, який діяв на час звернення позивача до пенсійного органу із заявою про призначення йому довічного грошового утримання.

Отже законодавством чинним станом на час призначення щомісячного довічного грошового утримання позивачу, так і чинним на час його звернення до відповідача з відповідною заявою про здійснення перерахунку, було передбачено чіткий перелік складових суддівської винагороди та відповідно щомісячного довічного грошового утримання судді.

При цьому, матеріальна допомога на оздоровлення не входить до складу суддівської винагороди, а відповідно й не повинна враховуватись при визначенні розміру щомісячного довічного грошового утримання судді.

Щодо покликань позивача на Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», то таке не заслуговує на увагу, оскільки, порядок обчислення довічного щомісячного грошового утримання не регулюється зазначеним законом, а чітко визначено Законом № 1402-VIII, який є спеціальним і не пов'язує розмір складових суддівської винагороди, що враховуються при обчисленні довічного щомісячного грошового утримання судді із сплатою страхових внесків.

Отже матеріальна допомога на оздоровлення не входить до складу суддівської винагороди, з якої обчислюється щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, що вказує на правомірність дій відповідачів та необґрунтованість позовних вимог позивача.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, яка викладена в постановах від 27 лютого 2018 року в справі № 738/1343/17, від 20 березня 2018 року в справі № 749/951/17, від 20 березня 2018 року в справі № 736/964/17, від 17 квітня 2018 року у справі № 352/1918/17.

За наведених обставин, суд вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права або порушення норм процесуального права, що відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись статтями 241, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Личаківського районного суду м. Львова від 16 травня 2018 року у справі № 463/4823/17 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише з підстав визначених пунктом 2 частини п'ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя А. І. Рибачук
судді В. М. Багрій
Д. М. Старунський
Повне судове рішення складено 27 вересня 2018 року.