Справа № 522/12667/18
Суддя: Самойлюк Г. П.
Дата ухвалення: 2018-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2018 року

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Самойлюк Г.П., розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовною заявою ОСОБА_1 управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65107, Одеська обл., місто Одеса, вул. Канатна, будинок 83; ) до Управління державної виконавчої служби ОСОБА_1 територіального управління юстиції в Одеській області (65104, м. Одеса, пл. Бориса Деревянка, 1; ) про визнання неправомірною та скасування постанови ВП № 56406117 від 04.07.2018р. про стягнення виконавчого збору у розмірі 14892,00 грн., -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

18.07.2018 р. (вх. № 75849/18) до Приморського районного суду м. Одеси як місцевого адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 управління Пенсійного фонду України в Одеській області до Управління державної виконавчої служби ОСОБА_1 територіального управління юстиції в Одеській області про визнання неправомірною та скасування постанови ВП № 56406117 від 04.07.2018р. про стягнення виконавчого збору у розмірі 14892,00 грн.

Згідно ухвали судді Приморського районного суду м. Одеси від 19.07.2018р. дану справу передано на розгляд Одеського окружного адміністративного суду.

Ухвалою судді Одеського окружного адміністративного суду від 07.09.2018р. прийнято справу до провадження; у задоволенні клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору відмовлено; позовну заяву залишено без руху та надано позивачу 5-денний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання ухвали.

14.09.2018 р. (вх. № 26969/18) від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви, зазначених в ухвалі суду від 19.07.2018р. Позивач усунув недоліки позовної заяви, надавши уточнену позовну заяву та документ про сплату судового збору у встановленому законом розмірі.

Ухвалою від 19.09.2018 р. відкрито провадження по справі та визначено, що справа буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження (з викликом сторін), з урахуванням особливостей встановлених ст.ст. 268-272 КАС України щодо розгляду окремих категорій термінових адміністративних справ; встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву до 21.09.2018 р.; зобовязано Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ОСОБА_1 територіального управління юстиції в Одеській області надати до суду письмові докази по справі; призначено судове засідання по справі на 25.09.2018 р. о 09 год. 30 хв.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржувана постанова відповідача про стягнення виконавчого збору є протиправною та підлягає скасуванню, оскільки прийнята з порушенням Закону України Про виконавче провадження. Отримавши постанову старшого державного виконавця про відкриття виконавчого провадження ВП № 56406117 від 16.05.2018р., яка надійшла до ОСОБА_1 управління Пенсійного фонду України в Одеській області 23.05.2018р., позивач повідомив останнього про наявність обставин, які ускладнюють виконання рішення суду. Неможливість виконати рішення суду до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження зумовлена обставинами, що не залежали від позивача, а саме відсутністю довідки про розмір одноразових додаткових видів грошового забезпечення, що унеможливлювало проведення вчасного перерахунку пенсії. Однак, відповідачем не було враховано таких обставин та 04.07.2018р. винесено постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 14892,00 грн.

Відповідач в обґрунтування правової позиції зазначив, що на підставі виконавчого листа у справі № 522/21452/17, виданого Приморським районним судом м.Одеси 24.04.2018р., державним виконавцем відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 16.05.2018р., відповідно до пунку 2 якої з боржника стягнуто виконавчий збір у розмірі 14892,00 грн. Враховуючи, що виконавче провадження відкрито 16.05.2018р., а рішення суду виконано у повному обсязі 05.06.2018р., з у рахуванням приписів ч. 3 ст. 40 України «Про виконавче провадження» виконавчий збір підлягає стягненню з боржника. Оскільки боржником при відкритті виконавчого провадження виконавчий збір у розмірі 14892,00 грн. не сплачено, державним виконавцем у звязку з закінченням виконавчого провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України Про виконавче провадження винесено постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 14892,00 грн.

До судового засідання 25.09.2018 р. сторони явку представників не забезпечили, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином.

За приписами ч. 1 ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно ч. 9 ст. 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи наведене, суд дійшов до висновку про можливість розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 12.12.2017 р. у справі №522/21452/17 позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 управління Пенсійного фонду України в Одеській області про зобов'язання вчинити певні дії задоволено повністю: зобовязано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області перерахувати ОСОБА_2, починаючи з 11 квітня 2017 року пенсію з врахуванням в складі загального грошового забезпечення додаткової щомісячної грошової винагороди, матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, заохочення та індексацію.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 20.03.2018 р. по справі №522/21452/17 апеляційну скаргу ОСОБА_1 управління Пенсійного фонду України в Одеській області на постанову Приморського районного суду м.Одеси від 12 грудня 2017р. по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 управління Пенсійного фонду України в Одеській області про зобовязання вчинити певні дії повернуто апелянту.

24.04.2018р. Приморським районним судом м. Одеси видано виконавчий лист у справі №522/21452/17 про зобов'язання ОСОБА_1 управління Пенсійного фонду України в Одеській області перерахувати ОСОБА_2, починаючи з 11 квітня 2017 року пенсію з врахуванням в складі загального грошового забезпечення додаткову щомісячну грошову винагороду, матеріальну допомогу на оздоровлення, матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань, заохочення та індексацію.

15.05.2018р. до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ОСОБА_1 територіального управління юстиції в Одеській області надійшла заява про прийняття виконавчого документа до примусового виконання.

16.05.2018 р. старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ОСОБА_1 територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_3 відкрито виконавче провадження ВП № 56406117 з примусового виконання виконавчого листа №522/21452/17 від 24.04.2018р., виданого Приморським районним судом м. Одеси, що підтверджується копією постанови ВП № 56406117 від 16.05.2018 р. про відкриття виконавчого провадження (а.с.13).

16.05.2018 р. (вих. № 091-4294) відповідачем відповідно до вимог ст. 28 Закону України Про виконавче провадження постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 56406117 від 16.05.2018 р. направлено на адресу ОСОБА_1 управління Пенсійного фонду України в Одеській області.

31.05.2018р. (вих. № 8634/03) ОСОБА_1 управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ОСОБА_1 територіального управління юстиції в Одеській області направлено лист, в якому зазначено про проведення органом Пенсійного фонду перерахунку пенсії з 11.04.2017р з урахуванням додаткових видів грошового забезпечення; доплату з 11.04.2017р. по 31.05.2018р. в сумі 30495,81 грн. буде перераховано на картковий рахунок разом із пенсією поточного року, про що буде повідомлено додатково (а.с. 14).

04.07.2018р. старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ОСОБА_1 територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_3 прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.9 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

04.07.2018р. старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ОСОБА_1 територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_3 прийнято постанову про стягнення з боржника ОСОБА_1 управління Пенсійного фонду України в Одеській області виконавчого збору у розмірі 14892,00 грн. (а.с. 17).

Дослідивши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що даний позов не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 ст. 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 3 ст.287 КАС України відповідачем у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби, а у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця - приватний виконавець.

Основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус визначені Законом України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів від 02.06.2016 р. № 1403-VIII.

Статтею 6 Закону України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів визнано, що систему органів примусового виконання рішень становлять: Міністерство юстиції України та органи державної виконавчої служби, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку.

Разом з тим, як вбачається з п.3 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02.04.2012 р. (у редакції наказу Міністерства юстиції України № 2832/5 від 29.09.2016 р.) органами державної виконавчої служби є Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, до якого входить відділ примусового виконання рішень; управління державної виконавчої служби головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - управління державної виконавчої служби), до складу яких входять відділи примусового виконання рішень;районні, районні в містах, міські (міст обласного значення), міськрайонні, міжрайонні відділи державної виконавчої служби відповідних територіальних управлінь юстиції (далі - відділи державної виконавчої служби).

Системний аналіз наведених норм Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" та Інструкції № 512/5 надає підстави для висновку, що відділ примусового виконання рішень не є самостійним органом державної виконавчої служби, а є лише структурним підрозділом такого органу, а саме, відповідного управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції в області.

Відповідно до ст.4 КАС України в адміністративних справах відповідач - суб'єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача, а суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Тобто, відповідачем у вказаних правовідносинах може бути саме відповідне управління, а відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ОСОБА_1 територіального управління юстиції в Одеській області до якого звернені позовні вимоги не може відповідати за прийняття рішень державних виконавців.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.07.2018р. у справі №336/4525/17.

Відповідно до ст.129-1 Конституції України судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Відповідно до ст.ст. 14, 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Частиною 4 ст. 372 КАС України передбачено, що примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України Про виконавче провадження від 02.06.2016 № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 ст. 5 Закону України Про виконавче провадження передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України (п.1 ч.1 ст.3 Закону України Про виконавче провадження).

Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення (п.1 ч. 1 ст. 26 Закону України Про виконавче провадження).

Відповідно до ч.ч.5, 6 ст.26 Закону №1404-VІІІ виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.63 Закону №1404-VІІІ за рішеннями, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

За приписами ч. 5 ст. 26 Закону України Про виконавче провадження у постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом (ч.2 ст. 27 Закону України Про виконавче провадження).

Згідно ч.3 ст. 27 Закону України Про виконавче провадження за примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Пунктом 9 ч.1 ст. 39 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Згідно з ч.3 ст. 40 Закону № 1404-VIII у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев'ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч. 4 ст.42 Закону № 1404-VIII на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Виходячи з системного аналізу зазначених норм права, суд дійшов висновку, що у випадку закінчення виконавчого провадження із підстав, передбачених пунктом 9 частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня після завершення такого виконавчого провадження виносить постанову про стягнення виконавчого збору.

За приписами Закону № 1404-VIII та Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2832/5), яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України 30.09.2016 за № 1302/29432, постанова про стягнення виконавчого збору підлягає виділенню в окреме провадження та виконується самостійно. В межах виділеного провадження про виконання даної постанови виноситься постанова про відкриття виконавчого провадження.

Матеріалами справи підтверджено, що станом на момент винесення головним старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ОСОБА_1 територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_3 постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 56406117 від 16.05.2018 р., в якій зазначено про стягнення виконавчого збору у розмірі 14892,00 грн., рішення суду у справі №522/21452/17 позивачем не було виконано самостійно.

Водночас, доказів оскарження чи скасування у встановленому порядку зазначеної постанови в частині стягнення виконавчого збору позивачем не надано.

Таким чином, в результаті проведення виконавчих дій у межах виконавчого провадження ВП № 56406117 з примусового виконання виконавчого листа №522/21452/17, виданого 24.04.2018р. Приморським районним судом м. Одеси, відповідач виніс постанову про закінчення виконавчого провадження та, оскільки виконавчий збір боржником сплачено не було, відповідач у відповідності до вимог ст. 40 Закону № 1404-VIII в цей же день виніс постанову про стягнення з боржника виконавчого збору.

Тобто, виконавець в подальшому, виносячи оскаржувану постанову вчинив технічні дії пов'язані із подальшим виконанням відповідно до Закону № 1404-VIII постанови про стягнення виконавчого збору ВП № 56406117 від 16.05.2018 р., яка не оскаржена та не скасована у встановленому порядку.

Суд зазначає, що стягнення виконавчого збору є безумовною дією державного виконавця у межах виконавчого провадження та ефективним засобом стимулювання боржника до намагання виконати рішення суду самостійно до відкриття виконавчого провадження.

Стягнення виконавчого збору є не правом, а обов`язком державного виконавця при відкритті виконавчого провадження. При цьому суд враховує, що на момент відкриття виконавчого провадження виконавець не володіє будь-якою інформацією від боржника щодо виконання судового рішення, оскільки вчинення будь-яких дій до відкриття виконавчого провадження Законом №1404-VІІІ не передбачено.

Відтак, невиконання судового рішення у передбачений на добровільне виконання строк, є підставою винесення постанови про стягнення виконавчого збору та відкриття виконавчого провадження з примусового виконання цієї постанови.

Тобто підставою для винесення державним виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження є саме факт виконання рішення суду у повному обсязі, а не вибіркових його частин на розсуд боржника.

Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 31 липня 2018 року у справі №750/7424/17 (адміністративне провадження №К/9901/21724/18), яку з урахуванням приписів ч.5 ст. 242 КАС України суд враховує при вирішення даного спору.

Враховуючи, що ОСОБА_1 управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області вимоги виконавчого листа, виданого 24.04.2018р. Приморським районним судом м. Одеси у справі №522/21452/17 у повному обсязі не виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 56406117 від 16.05.2018 р., в даному випадку у державного виконавця були наявні підстави для винесення постанови про стягнення виконавчого збору відповідно до вимог з ч.3 ст. 40 Закону № 1404-VIII.

Таким чином, з урахуванням наведеного, позовні вимоги щодо визнання протиправною та скасування постанови старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ОСОБА_1 територіального управління юстиції в Одеській області ВП № 56406117 від 16.05.2018 р. про стягнення виконавчого збору у розмірі 14892 грн. є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно положень ст. 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв'язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За приписами ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, враховуючи висновки суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, судові витрати зі сплати судового збору з відповідача не стягуються.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, Законом України "Про виконавче провадження", ст.ст 6, 14, 78, 90, 139, 161, 205, 255, 273, 287 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65107, Одеська обл., місто Одеса, вул. Канатна, будинок 83; ) до Управління державної виконавчої служби ОСОБА_1 територіального управління юстиції в Одеській області (65104, м. Одеса, пл. Бориса Деревянка, 1; ) про визнання неправомірною та скасування постанови ВП № 56406117 від 04.07.2018р. про стягнення виконавчого збору у розмірі 14892,00 грн., - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішенням суду може бути оскаржено за правилами встановленими статями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя: Г.П. Самойлюк

.