Справа № 1240/2578/18
Суддя: С.М. Чиркін
Дата ухвалення: 2018-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

26 вересня 2018 рокуСєвєродонецькСправа № 1240/2578/18

Луганський окружний адміністративний суд

у складі головуючого судді Чиркіна С.М.,

за участю

секретаря судового засідання Якимчук В.В.,

та

представників сторін:

від позивача - не прибув,

від відповідача - не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області про визнання неправомірними дій, зобовязання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

27 серпня 2018 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі Позивач, ОСОБА_1Л.) до Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області (далі Відповідач, УПФУ в Попаснянському районі Луганської області), в якому позивач просить:

1) визнати неправомірними дії Відповідача щодо невиплати позивачу пенсії за період з 26.10.2017 по 31.05.2018;

2) зобов'язати відповідача виплатити Позивачу заборгованість по пенсії за період з 26.07.2017 по 31.05.2018 у сумі 47089,33 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 26.10.2017 Позивач звертався до Відповідача із заявою про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах. Але йому рішенням УПФУ в Попаснянському районі Луганської області неправомірно було відмовлено у призначені пенсії. Рішенням Попаснянського районного суду Луганської області від 05 січня 2018 року по справі №423/3426/17 зобовязано УПФУ в Попаснянському районі Луганської області призначити Позивачу пенсію починаючи з 26.10.2017. На підставі цього рішення суду Відповідачем у травні 2018 року ОСОБА_1 була призначена пенсія, виплата якої була почата у червні 2018 року.

Однак Позивачем було зясовано, що пенсія за період з 26.10.2017 по 31.05.2018, яку він не отримав своєчасно з вини УПФУ в Попаснянському районі Луганської області, виплачена не була та не повідомлено причини не виплати.

02.08.2018 Позивач отримав відповідь від Відповідача, у якої було вказано, що Постанова Попаснянського районного суду Луганської області, щодо призначення ОСОБА_1 пенсії, Відповідачем виконана у повному обсязі, та йому призначена пенсії за віком з 26.10.2017 у сумі 6546,05 грн. Також у відповіді було вказано, що пенсія за період з 26.10.2017 по 31.05.2018 йому була нарахована у сумі 47089,33 грн на додаткову відомість серпня 2018 року та повідомили, що заборгованість буде виплачена у серпні 2018 року, у день виплати йому пенсії 15 серпня 2018 року.

Але коли у серпні 2018 року Позивач отримав пенсію, то зясувалося, що йому знову була виплачена пенсія тільки за серпень 2018 року.

На усне звернення Позивача йому повідомили, що прийнято рішення не виплачувати йому цю пенсію до затвердження окремого порядку визначеного Кабінетом Міністрів України. Але у звязку з чим це повязане, та якою нормою закону це передбачено взагалі не повідомили.

З посиланням на норми Постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365 вважає дії Відповідача неправомірними і такими, що порушують його конституційні права.

Ухвалою суду від 29 серпня 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 1-2).

Відповідач адміністративний позов не визнав, про що подав відзив на позовну заяву (а.с. 23).

В обґрунтування своєї позиції зазначив, що виплату пенсії Позивачу здійснено з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 335 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365», тобто невиплачена пенсія за минулі періоди в сумі 47089,33 грн обліковується в УПФУ та буде сплачена на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.

Також з посиланням на статтю 73 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» Відповідач заперечував проти вимог Позивача про стягнення на його користь судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань управління.Просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Представник позивача в судове засідання не прибув, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі (а.с. 52).

Представник відповідача в судове засідання не прибув, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином (а.с. 16), причини неприбуття суду не повідомив.

З урахуванням вимог статей 194, 205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не прибули, на підставі наявних доказів.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 КАС України, суд встановив таке.

Позивач - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджено інформацією, зазначеною в паспорті громадянина України (а.с. 7), довідці про присвоєння ідентифікаційного коду (а.с. 8), довідці від 27.11.2016 № НОМЕР_2 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (а.с. 9).

26.10.2017 Позивач звернувся до Відповідача із заявою про призначення пенсії (а.с. 32 зв.).

Рішенням від 03.11.2017 Відповідач відмовив Позивачу в призначенні пенсії (а.с. 31).

Рішенням Попаснянського районного суду Луганської області від 05.01.2018 у справі № 423/3426/17 зобовязано Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах згідно ст.14 ч.1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» починаючи з 26 жовтня 2017 року (з дня звернення до ПФУ) (а.с. 10-12).

Розпорядженням від 13.06.2018 № 174125 Позивачу призначено пенсію за віком з 26.10.2017 (а.с. 27).

Згідно інформації, зазначеної в протоколі від 13.06.2018, Відповідачем зроблено розрахунок заборгованості з виплати пенсії Позивачу з жовтня 2017 року по травень 2018 року та визначено заборгованість за вказаний період у розмірі 47089,33 грн (а.с. 28 зв.).

Спірним питанням цієї справи є правомірність дій Відповідача щодо невиплати заборгованості по пенсії за період з 01 жовтня 2017 року по 31 травня 2018 року.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 КАС України).

Відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058) передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Статтею 4 Закону № 1058 встановлено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, цього Закону, закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов'язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

У відповідності до частини третьої статті 4 Закону № 1058 виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 вказаного Закону передбачено, що він регулює відносини, які виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Відповідно до статті 47 Закону № 1058 пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Щодо заборгованості по пенсії за період з жовтня 2017 року по травень 2018 року, то право Позивача на пенсію за вказаний період не є спірним. Відповідачем пенсія за вказаний період нарахована у повному обсязі, однак, не виплачена з посиланням на пункт 15 «Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам».

Суд зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 335 внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», а саме, пункти 15 і 18 доповнені реченням такого змісту: «Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України», враховуючи наведене Позивачу не сплачено заборгованості за минулий період.

Суд вважає таку позицію неприйнятною, виходячи з наступного.

Так, за змістом конституційних норм (статті 113, 116, 117 Конституції України), Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України.

Конституційний Суд України у своїх рішеннях № 20-рп/2011 від 26 грудня 2011 року та № 2-рп-99 від 02 березня 1999 року висловив позицію, згідно з якою Кабінет Міністрів України є органом, який забезпечує проведення державної політики у соціальній сфері, повноважний вживати заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина та проводити політику у сфері соціального захисту.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, форми і види пенсійного забезпечення, захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Особливу увагу варто звернути на те, що у преамбулі до Закону № 1058-IVзазначено, що зміна умов і норм загальнообов'язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Конституційне поняття «Закон України», на відміну від поняття «законодавство України», не підлягає розширеному тлумаченню, це - нормативно-правовий акт, прийнятий Верховною Радою України в межах повноважень. Зміни до закону вносяться за відповідно встановленою процедурою Верховною Радою України шляхом прийняття закону про внесення змін. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, а тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами.

Судом встановлено, що жодних змін у вказаний Закон з приводу особливостей виплати заборгованості пенсіонерам, які є внутрішньо переміщеними особами, Верховною Радою не приймались.

Статтею 6 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 7 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Отже, у випадку суперечності норм підзаконного акту нормам закону слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу.

При цьому, суд ще раз акцентує свою увагу на тому, що статус внутрішньо переміщеної особи надає особі спеціальні, додаткові права (або "інші права", як це зазначено у ст. 9 Закону № 1706-VII), не звужуючи, між тим, обсяг конституційних прав та свобод особи та створюючи додаткові гарантії їх реалізації, а тому відповідач повинен всіляко сприяти відновленню виплат, гарантованих державою внутрішньо переміщеним особам.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Надаючи правову оцінку обраного позивачем способу захисту шляхом зобов'язання відповідача вчинити дії, варто зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 05.04.2005 (заява № 38722/02).

Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Відповідно до частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій.

Виходячи з вищенаведеного, суд дійшов висновку, що вимоги Позивача про визнання неправомірною бездіяльності УПФУ в Попаснянському районі щодо невиплати пенсії ОСОБА_1 за період з 01.10.2017 по 31.05.2018 та щодо зобов'язання відповідача виплатити заборгованість за період з 01.10.2017 по 31.05.2018 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Частинами першою та другою статті 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За наведеного вище суд вважає, що заявлені позовні вимоги знайшли своє підтвердження матеріалами справи, є обґрунтованими, докази є належними та достатніми для постановлення судового рішення про задоволення адміністративного позову в повному обсязі в межах заявлених позовних вимог.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду з даним позовом позивачем сплачено судовий збір в розмірі 704,80 грн згідно з квитанцією від 02.08.2018 № 0.0..1 (а.с. 3).

Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, суд вважає за необхідне судовий збір у розмірі 704,80 грн стягнути на користь Позивача за рахунок бюджетних асигнувань Відповідача.

Керуючись статтями 2, 8, 9, 19, 20, 32, 72, 77, 90, 94, 132, 139, 241-246, 250, 255, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, місце реєстрації: 93295, Луганська область, Попаснянський район, м. Золоте, кв. СонячнийАДРЕСА_1) до Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області (, місце знаходження: 93302, Луганська область, м. Попасна, вул. Шкільна, буд. 2) про визнання дій неправомірними, зобовязання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області щодо невиплати заборгованості з пенсії за період з 01 жовтня 2017 року по 31 травня 2018 року ОСОБА_1.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області (93300, Луганська область, м. Попасна, вул. Шкільна, 2, ) виплатити ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1, місце реєстрації: 93295, Луганська область, Попаснянський район, м.Золоте, кв. СонячнийАДРЕСА_1) заборгованість з виплати пенсії з 01 жовтня 2017 року по 31 травня 2018 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області (93300, Луганська область, м. Попасна, вул.Шкільна, 2, ) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1, місце реєстрації: 93295, Луганська область, Попаснянський район, м. Золоте, кв. СонячнийАДРЕСА_1) витрати зі сплати судового збору в розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення суду складено 27 вересня 2018 року.

Суддя ОСОБА_2