Справа № 826/3273/18
Суддя: Амельохін В.В.
Дата ухвалення: 2018-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

28 вересня 2018 року № 826/3273/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Амельохіна В.В. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Іновейшин груп»

до Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління

ДФС у м. Києві

Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень – рішень від

26.12.2016 №, № та від 14.11.2017 №,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Іновейшин груп» (далі – позивач та/або ТОВ «Іновейшин груп») з позовом до Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління ДФС у м. Києві (далі – відповідач – 1 та/або контролюючий орган), Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (далі – відповідач – 2) та/або ГУ ДФС у м. Києві) та просить суд:

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення – рішення № від 26.12.2016, № від 26.12.2016, прийняті Державною податковою інспекцією у Деснянському районі Головного управління ДФС у м. Києві;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення – рішення № від 14.11.2017, прийняте Головним управлінням Державної фіскальної служби у м. Києві;

- судові витрати відшкодувати позивачу.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.02.2018 відкрито спрощене провадження в адміністративній справі №826/3273/18 без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначає, що податкові повідомлення – рішення прийняті відповідачами є протиправними та такими, що підлягають до скасування, оскільки ТОВ «Іновейшин груп» не має обов’язку зі сплати земельного податку, тому що є платником єдиного податку третьої групи та використовував земельну ділянку по вул. Закревського, 22 у господарській діяльності; крім того, позивач зазначає, що відсутність обов’язку по сплаті земельного податку встановлена постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.11.2017 у справі №826/4310/17, яка набрала законної сили.

Представник Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління ДФС у м. Києві проти позову заперечив з підстав, які викладені у відзиві на позовну заяву.

Представник Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві також проти позову заперечив, подавши письмовий відзив.

Водночас, представник позивача подав заперечення на відзив відповідача – 2 та вказав, що останнім доводи ТОВ «Іновейшин груп» не спростовано.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Так, Державною податковою інспекцією у Деснянському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві проведено камеральну перевірку податкової декларації (розрахунку) по земельному податку товариства з обмеженою відповідальністю «Іновейшин груп».

Перевіркою встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Іновейшин груп» використовує земельну ділянку на якій знаходиться нежитлова будівля площею 2823,8 кв.м. по вулиці Закревського, 22 в місті Києві, проте станом на 08.12.2016 підприємством не подано податкову декларацію по земельному податку за 2015 рік (починаючи з 16 жовтня), та за 2016 рік, чим порушено вимоги пункту 286.2 статті 286 Податкового кодексу України, що призвело до не декларування земельного податку за жовтень - грудень 2015 року, січень - жовтень 2016 року на загальну суму 260 196,33 грн.

За наслідками перевірки Державною податковою інспекцією у Деснянському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві складено акт від 08.12.2016 №11202/26-52-12-03/39982092 та прийнято наступні документи:

- податкове повідомлення-рішення № від 26.12.2016, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем – земельний податок з юридичних осіб за податковим зобов'язанням у розмірі 260 196,35 грн. та за штрафними (фінансовими санкціями у розмірі 65 049,09 грн. (далі – оскаржуване та/або спірне рішення №1);

- податкове повідомлення-рішення № від 26.12.2016, яким до ТОВ «Іновейшин груп» застосовано суми штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) у розмірі 340,00 грн. за платежем земельний податок з юридичних осіб;

- рішення від 23.02.2017 №83/26-52-17-30 про опис майна у податкову заставу та винесено податкову вимогу від 23.02.2017 №1397-17, якою позивача повідомлено про наявність податкового боргу за узгодженими грошовими зобов’язаннями із земельного податку у розмірі 330 495,67 грн., у тому числі: 260 196,35 грн. - основний платіж, 65389,09 - штрафні (фінансові) санкції (штрафи), 4910,23 грн. - пеня.

В подальшому, Головним управлінням ДФС у м. Києві проведене камеральну перевірку з дотримання вимог податкового законодавства в частині своєчасності сплати ТОВ «Іновейшин груп» земельного податку за період з 29.09.2017 по 31.10.2017, та встановлено, що платником порушено п. 287.3 ст. 287 Податкового кодексу України, а саме: несвоєчасно сплачені грошове зобов'язання з плати за землю з юридичних осіб згідного податкових повідомлень – рішень № від 26.12.2016, № від 26.12.2016 на загальну суму 325 585,45 грн.

На підставі вказаного акту відповідачем – 2 прийнято податкове повідомлення – рішення № від 14.11.2017, яким застосовано до позивача штраф за несвоєчасну сплату грошових зобов'язань з плати за землю з юридичних осіб у розмірі 325 585,45 грн. із затримкою на 219 календарних днів у розмірі 20%, а саме 65 117, 09 грн.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Іновейшин груп» категорично не погоджується зі спірними рішенням, з огляду на що звернулося до суду з метою захисту своїх порушених прав та охоронюваних законом інтересів.

Вирішуючи спір по суті суд керується чинним законодавством, яке діяло станом на час виникнення спірних правовідносин, та звертає увагу на наступне.

Статтею 206 Земельного кодексу України визначено, що використання землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Відповідно до підпункту 14.1.72 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України земельний податок - обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XII цього Кодексу).

Згідно з підпунктом 270.1.1 пункту 270.1 статті 270 Податкового кодексу України об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Пунктом 274.1 статті 274 Податкового кодексу України передбачено, що ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі не більше 3 відсотків від їх нормативної грошової оцінки, для земель загального користування - не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки, а для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки.

За правилами пунктів 286.1-286.3 статті 286 Податкового кодексу України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, у сфері будівництва, щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов'язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.

Платник плати за землю має право подавати щомісяця звітну податкову декларацію, що звільняє його від обов'язку подання податкової декларації не пізніше 20 лютого поточного року, протягом 20 календарних днів місяця, що настає за звітним.

Матеріали справи свідчать, що на підставі договору купівлі-продажу від 16.10.2015 за реєстровим №636 товариство з обмеженою відповідальністю «Іновейшин груп» стало власником нежитлової будівлі, розташованої за адресою: місто Київ, вулиця Закревського, 22, літера "Г".

З рішення Київської міської ради від 06.10.2016 №235/1239 вбачається, що Київська міська рада розірвала договір від 30.11.2007 №62-6-00444 оренди земельної ділянки розташованої за адресою: місто Київ, вулиця Закревського, 22, укладений з товариством з обмеженою відповідальністю «Базіс-авто», з моменту державної реєстрації договору оренди земельної ділянки земельної ділянки за товариством з обмеженою відповідальністю «Іновейшин груп».

Із рішення Київської міської ради від 06.10.2016 №235/1239 вбачається, що земельна ділянка за адресою: місто Київ, вулиця Закревського, 22 перебувала в оренді у товариства з обмеженою відповідальністю "Базіс-авто" на підставі договору оренди земельної ділянки від 30.11.2007 №62-6-00444.

Вказані обставини встановлені у постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.11.2017 у справі №826/4310/17 за позовом товариством з обмеженою відповідальністю «Іновейшин груп» до Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнати протиправними та скасування рішення про опис майна у податкову заставу та податкової вимоги, яка набрала законної сили.

У межах справи №826/4310/17 судом досліджувались обставини порушень, встановлених в акті перевірки від 08.12.2016 №11202/26-52-12-03/39982092, тобто, ті самі обставини, на підставі яких відповідач 1 прийняв оскаржувані податкові повідомлення-рішення № від 26.12.2016 та № від 26.12.2016.

Так, постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.11.2017 у справі №826/4310/17 від 23.11.2017 визнано протиправними і скасовано рішення від 23.02.2017 №83/26-52-17-30 про опис майна у податкову заставу та податкову вимогу від 23.02.2017 №1397-17. При цьому Окружний адміністративний суд міста Києва зазначив наступне: “…відповідачем як суб’єктом владних повноважень не надано письмових заперечень проти позовних вимог, а також не доведено суду, що ними вчинялися дії визначені пунктом 286.1 статті 286 Податкового кодексу України, щодо встановлення перебування вказаної земельної ділянки на праві користування/оренди саме у позивача.

Натомість, із рішення Київської міської ради від 06.10.2016 №235/1239 вбачається, що земельна ділянка за адресою: місто Київ, вулиця Закревського, 22 перебувала в оренді у товариства з обмеженою відповідальністю "Базіс-авто" на підставі договору оренди земельної ділянки від 30.11.2007 №62-6-00444.

Відтак, контролюючому органу перед визначенням позивачеві відповідного грошового зобов`язання, з метою уникнення подвійного оподаткування, необхідно було пересвідчитись, що відповідна земельна ділянка зареєстрована за товариством з обмеженою відповідальністю “Іновейшин груп”.

Проте акт перевірки від 08.12.2016 №11202/26-52-12-03/39982092 відповідної інформації не містить, письмових заперечень проти позову контролюючим органом також суду не надано, явку представника в жодне із судових засідань не забезпечено.

Також, контролюючим органом не наведено доказів правильності визначення позивачеві відповідного грошового зобов’язаннях”.

Як визначає частина четверта статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, обставини незаконності визначення позивачу грошового зобов’язання із земельного податку встановлені рішенням суду, яке набрало законної сили.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У межах даного спору відповідач також не надав суду належних та допустимих доказів, які б свідчили, що товариство з обмеженою відповідальністю «Іновейшин груп» у період, вказаний в акті перевірки, мало обов’язок зі сплати земельного податку.

Згідно з пунктом 286.1 статті 286 Податкового кодексу України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру. Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, у сфері будівництва щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 289.1 статті 289 Податкового кодексу України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

Пункт 289.2 статті 289 Податкового кодексу України передбачає, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, на який індексується нормативна грошова оцінка сільськогосподарських угідь, земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення за станом на 1 січня поточного року, що визначається за формулою: Кi = І:100, де І - індекс споживчих цін за попередній рік.

У разі якщо індекс споживчих цін перевищує 115 відсотків, такий індекс застосовується із значенням 115.

Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель.

Наведені норми вказують, що підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру з використанням відповідного розміру нормативної грошової оцінки земельних ділянок, а для обчислення плати за землю контролюючий орган повинен отримати інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 4 Порядку нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та населених пунктів, затвердженого наказом Держкомзему України, Мінагрополітики України, Мінбудархітектури України, Української академії аграрних наук 27 січня 2006 року №18/15/21/11 (чинний станом на момент виникнення спірних правовідносин), за результатами нормативної грошової оцінки земель складається технічна документація. Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки.

Проте, відповідач 1 не надав суду витягів із технічної документації про нормативну грошову оцінку спірної земельної ділянки.

Суд звертає увагу, що відповідач 1 не надав доказів, які б підтверджували правомірність обчислення спірної суми грошового зобов’язання, зокрема щодо актуального розміру нормативної грошової оцінки землі, розміру земельної ділянки.

Відповідачем 1 також не наведено та не надано відповідних доказів щодо того, які показники застосовано при визначенні позивачу суми грошового зобов’язання, наприклад щодо базової вартості землі, коефіцієнта на функціональне використання землі, локального коефіцієнта.

Суд також звертає увагу, що відповідно до пункту 269.2 статті 269 Податкового кодексу України передбачає, що особливості справляння податку суб’єктами господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, встановлюються главою 1 розділу XIV цього Кодексу.

Відповідно до пункту 291.2 статті 291 Податкового кодексу України спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Як визначено підпунктом 4 пункту 297.1 статті 297 Податкового кодексу України, платники єдиного податку звільняються від обов’язку нарахування, сплати та подання податкової звітності із податку на майно (в частині земельного податку), крім земельного податку за земельні ділянки, що не використовуються платниками єдиного податку першої - третьої груп для провадження господарської діяльності та платниками єдиного податку четвертої групи для ведення сільськогосподарського товаровиробництва.

Тобто, якщо платник єдиного податку першої - третьої груп використовує земельні ділянки для провадження господарської діяльності, він вільний від обов’язку нараховувати, сплачувати та подавати податкову звітність із земельного податку.

Судом встановлено, що відповідно до витягу з Реєстру платників єдиного податку від 28.03.2016 товариство з обмеженою відповідальністю «Іновейшин груп» з 01.04.2016 зареєстроване платником єдиного податку 3 групи із реєстрацією ПДВ, основним видом діяльності якого є згідно КВЕД є надання в орендуй експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна; місце провадження господарської діяльності: м. Київ, вул. Закревського; буд. 22; м. Київ, вул. Назарівська, буд. 7-Б, офіс 4.

Наявні у справі докази свідчать, що на підставі договору оренди нежитлової будівлі від 16.02.2016, укладеного із товариством з обмеженою відповідальністю “Новий базар”, товариство з обмеженою відповідальністю «Іновейшин груп» передало в тимчасове володіння й користування нежитлову будівлю площею 2 823,8 метрів квадратних за адресою: м. Київ, вул. М. Закревського, 22 (літ. “Т”).

Згідно з договором про розірвання договору оренди нежитлової будівлі від 16.02.2016, укладеного між сторонами 11.07.2016, сторони дійшли згоди розірвати договір оренди нежитлової будівлі від 16.02.2016.

12.07.2016 між товариством з обмеженою відповідальністю «Іновейшин груп» та товариством з обмеженою відповідальністю «ТЮК» укладено договір оренди нежилого приміщення (будівлі) №1, за умовами якого останнє прийняло у платне тимчасове користування нежитлову будівлю (літ. “Т”) за адресою: м. Київ, вул. М. Закревського, 22, загальною площею 2 823,8 метрів квадратних.

Наведене свідчить, що орендар користується нежитловим приміщенням та, відповідно, земельною ділянкою під яким це приміщення знаходиться; у свою чергу позивач є таким, що ним здійснює господарську діяльність у сфері здавання в оренду майна власного нерухомого майна, розташованого на спірній земельній ділянці.

Доказів, які б спростовували твердження позивача, або, які свідчать, що належне позивачу нежиле приміщення та земельна ділянка під ним не використовуються позивачем для провадження господарської діяльності, відповідачами до суду не надано.

Таким чином, з урахуванням того, що позивач є платником єдиного податку і використовує нежиле приміщення для провадження господарської діяльності, визначення суми податкового зобов’язання із земельного податку на земельну ділянку, яка знаходиться під таким приміщенням, є протиправним та не узгоджується з пунктом 297.1 статті 297 Податкового кодексу України.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 13 березня 2018 року у справі №815/2146/17 (адміністративне провадження №К/9901/1698/17) та від 26 червня 2018 року у справі №826/14081/16 (адміністративне провадження №К/9901/49779/18).

Враховуючи викладене, податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління ДФС у м. Києві № від 26.12.2016 та № від 26.12.2016 є протиправними та підлягають скасуванню.

В частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення – рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві № від 14.11.2017 суд керується наступним.

Як встановлено вище, оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням до позивача застосовано штраф за несвоєчасну сплату грошових зобов'язань за податковими повідомленнями-рішеннями № від 26.12.2016 та № від 26.12.2016.

Відповідно до пункту 126.1 статті 126 Податкового кодексу України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов’язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах, зокрема, при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов’язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Оскільки вище судом встановлено протиправність податкових повідомлень-рішень Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління ДФС у м. Києві № від 26.12.2016 та № від 26.12.2016, застосування штрафу за несвоєчасну сплату грошового зобов’язання, є протиправним, а тому податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві № від 14.11.2017 підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані докази, суд дійшов до висновку, що відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

Оскільки адміністративний позов задоволенню не підлягає, то судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 73, 77, 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Іновейшн Груп» (01032, м. Київ, вул. Назарівська, б. 7-Б, оф. 4, ) задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління ДФС у м. Києві № від 26.12.2016 та № від 26.12.2016.

3. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві № від 14.11.2017.

4. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Іновейшн Груп» понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 5 860,55 грн. (п’ять тисяч вісімсот шістдесят гривень п’ятдесят п’ять копійок), з яких 4 883,79 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління ДФС у м. Києві (01001, м. Київ, вул. Закревського, буд. 41; ідентифікаційний код 39466328) та 976,76 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у м. Києві (04655, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19; ідентифікаційний код 39439980).

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295-297 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Відповідно до п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону № 2147-VIII) до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.В. Амельохін