Справа № 823/2354/18
Суддя: А.В. Руденко
Дата ухвалення: 2018-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2018 року справа № 823/2354/18

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Руденко А.В.,

при секретарі Сачинській В.С.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1 (за ордером),

представника відповідача ОСОБА_2 (за довіреністю ),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в загальному позовному провадженні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Головного управління державної фіскальної служби України у Черкаській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ПП «Соня-Текс» про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернулась фізична особа-підприємець ОСОБА_3 з позовом до Головного управління ДФС у Черкаській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача приватне підприємство «Соня Текс», у якому просить визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення від 02.06.2017 №16751-13 та від 10.04.2018 №0-2325.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказала, що 21.03.2002 придбала комплекс будівель, що знаходиться в с. Білозіря по вул. Чмиренка, 2а Черкаського району Черкаської області та складається з швейного цеху площею 507, кв.м., сараїв цегляних та огорожі під №1. Позивач 01.04.2002 зареєструвалась як фізична-особа-підприємець і з того часу використовує вказані будівлі для здійснення підприємницької діяльності за видами діяльності згідно КВЕД 31.03 Виробництво матраців, 13.92 Виробництво готових текстильних виробів, крім одягу; 13.99 Виробництво інших текстильних виробів; 14.11 Виробництво одягу зі шкіри; 14.12 Виробництво робочого одягу; 14.19 Виробництво іншого одягу й аксесуарів, 14.20 Виготовлення виробів з хутра. 02.02.2017 згідно з актом приймання передачі комплекс будівель був переданий у власність ПП «Соня Текс», про що внесені відповідні зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Вказаними податковими повідомленнями-рішеннями позивачу нараховано податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками обєкта нерухомості, за 2016 та 2017 р.р. Згідно п. 266.2.2 «є» ст. 266 Податкового кодексу України не є обєктом оподаткування будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств. Державним класифікатором будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженим наказом Держстандарту України від 17.08.2000 №507, будівлі промисловості (криті будівлі промислового призначення, наприклад фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо) віднесено до підрозділу «Будівлі нежитлові» (група 125»Будівлі промислові та склади» клас 1251 «Будівлі промисловості». Відтак вважає, що податок на нерухоме майно нарахований їй безпідставно. Також зазначила, що відповідач не надав розрахунку суми податку.

Відповідач проти позову заперечив. У відзиві, наданому до суду 03.08.2018, зазначив, що Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, затверджений наказом Держстандарту України від 17.08.2000 №507, не зареєстрований Міністерством юстиції України, та не є законом, тому його положення не можуть бути застосовані до правовідносин, що регулюються Податковим кодексом України. Крім цього, п.п. 266.2.2 «є» п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України передбачає, що не є обєктом оподаткування виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств, а позивач є фізичною особою-підприємцем.

Позивач 15.08.2018 надала відповідь на відзив, у якій зазначила, що Податковий кодекс України не містить тлумачення терміну «Будівлі промисловості», тому для класифікації будівель застосовується Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, затверджений наказом Держстандарту України від 17.08.2000 №507, що підтверджується судовою практикою. Щодо посилання на ту обставину, що позивач є фізичною особою-підприємцем, то визначальним критерієм для звільнення від сплати податку є цільове призначення обєкту нерухомого майна.

Відповідач 07.09.2018 надав до суду заперечення на відповідь на відзив, у яких зазначив, що згідно з правовою позицією Верховного Суду у постановах від 15.05.2018 у сраві №806/2676/17 та у справі №806/2461/17 застосування п.п. 266.2.2 «є» п. 266.1 ст. 266 Податкового кодексу України можливе лише за дотримання двох умов: наявність будівель промисловості та їх перебування у власності промислових підприємств.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив скасувати податкові повідомлення-рішення.

Представник відповідача просив у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши вступне слово представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд встановив наступне.

Згідно договору купівлі-продажу комплексу будівель від 21.03.2002 Черкаська облспоживспілка (в господарському віданні Черкаської шкіргалантерейної фабрики) продала, а ОСОБА_3 купила комплекс будівель, що знаходиться в с. Білозіря по вул. Чмиренка, 2а, Черкаського району Черкаської області, та складається з швейного цеху цегляного площею 507,1 кв.м, сараїв цегляних, позначених в технічній документації на схематичному плані літерами «Б,В», огорожі під №1.

Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців ОСОБА_3 01.04.2002 зареєстрована як фізична особа-підприємець; види діяльності: 31.03 Виробництво матраців, 13.92 Виробництво готових текстильних виробів, крім одягу; 13.99 Виробництво інших текстильних виробів; 14.11 Виробництво одягу зі шкіри; 14.12 Виробництво робочого одягу; 14.19 Виробництво іншого одягу й аксесуарів, 14.20 Виготовлення виробів з хутра.

Згідно з витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності власником комплексу площею 507,1 кв.м, що складається з швейного цеху, сараїв та огорожі №1 з 04.02.2017 є приватне підприємство «Соня Текс».

Податковим повідомленням-рішенням від 02.06.2017 №16751-13 ГУ ДФС у Черкаській області визначила ОСОБА_3 податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, як фізичній особі, яка є власником нерухомого майна, за 2016 рік у сумі 13975 грн. 68 коп.

Згідно з розрахунком податку на нерухоме майно за 2017 рік ставка податку складає 2% мінімальної заробітної плати на 1 січня 2016 року, що становить 27,56 грн. за 1 кв. м.

Податковим повідомленням-рішенням від 19.04.2017 № 0-2325 ГУ ДФС у Черкаській області визначила ОСОБА_3 податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, як фізичній особі, яка є власником нерухомого майна, за 2017 рік у сумі 16227 грн. 20 коп.

Згідно з розрахунком податку на нерухоме майно за 2017 рік ставка податку складає 1% мінімальної заробітної плати на 1 січня 2017 року, що становить 32 грн. за 1 кв. м.

Не погоджуючись з податковими повідомленнями-рішеннями про визначення суми податку на нерухоме майно, позивач звернулась до суду.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд виходить з наступного.

Спірні відносини врегульовані Податковим кодексом України.

Відповідно до пп. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 Податкового кодексу України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками обєктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Приписи пп. 266.2.1 п. 266.1 ст. 266 ПК України визначають, що обєктом оподаткування є обєкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Базою оподаткування у відповідності до пп. 266.3.1 п. 266.1 ст. 266 Податкового кодексу є загальна площа обєкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

За правилами пп. 266.3.2 п. 266.1 ст. 266 ПК України база оподаткування обєктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Згідно пп. 266.3.3 п. 266.3 ст. 266 ПК України база оподаткування обєктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності юридичних осіб, обчислюється такими особами самостійно виходячи із загальної площі кожного окремого обєкта оподаткування на підставі документів, що підтверджують право власності на такий обєкт.

При цьому згідно пп. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 ПК України ставки податку для обєктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної або міської ради в залежності від місця розташування (зональності) та типів таких обєктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 2 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування.

Підпунктом 266.6.1 пункту 266.6 ст. 266 ПК України закріплено, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Згідно пп. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з обєктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Щодо новоствореного (нововведеного) обєкта житлової та/або нежитлової нерухомості податок сплачується фізичною особою-платником починаючи з місяця, в якому виникло право власності на такий обєкт.

Контролюючі органи за місцем проживання (реєстрації) платників податку в десятиденний строк інформують відповідні контролюючі органи за місцезнаходженням обєктів житлової та/або нежитлової нерухомості про надіслані (вручені) платнику податку податкові повідомлення-рішення про сплату податку у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Тобто, із набранням чинності вказаними положеннями ПК України 01.01.2015 року, власники обєктів житлової та/або нежитлової нерухомості є платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за виключенням випадків, визначених пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України.

Підпункт «є» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України встановлює, що не є об'єктом оподаткування будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.

Вирішуючи питання про правозастосування даної норми, Верховний Суд у постановах від 15.05.2018 року у справі 806/2676/17 та у справі 806/2461/17 прийшов до таких висновків.

Системне тлумачення пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України свідчить про те, що законодавець у кожному буквеному пункті (від «а» до «л») передбачив конкретні умови, за наявності яких нерухомість не є об'єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Кожен з цих випадків не підлягає розширювальному тлумаченню. Прикладом цього є зокрема те, що така умова як зв'язок об'єкту нерухомості з фактом її використання у своїй діяльності передбачений пунктами «е» та «і», на відміну від пункту «є». Більш того, кожен з визначених підпунктом 266.2.2 буквених пунктів має прив'язку або до статусу суб'єкта, який володіє такою нерухомістю (діти-сироти, діти, позбавлені батьківського піклування («д»), суб'єкти господарювання малого та середнього бізнесу («е»), сільськогосподарський товаровиробник («ж»), громадські організації інвалідів та їх підприємства («з»), релігійні організації («и»)), та/або до виду нерухомості, його стану, місця розташування (непридатна до проживання («ґ»), будівлі дошкільних та загальноосвітніх навчальних закладів («і»), будівлі промисловості («є») тощо).

Буквальний аналіз пункту «є» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України свідчить про те, що нерухомість має бути класифікована як «будівлі промисловості промислових підприємств». При цьому законодавець використав прислівник «зокрема», який уживається для підкреслення, виділення чого-небудь з-поміж однотипного, та який відноситься в даному випадку до виду будівель промисловості (виробничі корпуси, цехи, складські приміщення), а не до суб'єкта власності.

В силу пп. 14.1.129-1 п. 14.1 ст. 14 ПК України об'єкти нежитлової нерухомості будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють серед іншого будівлі промислові та склади (підпункт «ґ»).

Відповідно до п. 5.3 ст. 5 Податкового кодексу України інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.

Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 року № 507, будівлі промисловості (криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо) віднесено до підрозділу «Будівлі нежитлові» група 125 «Будівлі промислові та склади» клас 1251 «Будівлі промисловості».

До будівель промисловості відносяться об'єкти нерухомості, які відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 належать до класу 1251 «Будівлі промисловості», який в свою чергу включає підкласи: 1251.1 «Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості», 1251.2 «Будівлі підприємств чорної металургії», 1251.3 «Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості», 1251.4 - "Будівлі підприємств легкої промисловості, 1251.5 «Будівлі підприємств харчової промисловості», 1251.6 «Будівлі підприємств медичної та мікробіологічної промисловості», 1251.7 «Будівлі підприємств лісової деревообробної та целюлозно-паперової промисловості», 1251.8 «Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро-фаянсової промисловості», 1251.9 «Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне».

Говорячи про промислове підприємство, необхідно зауважити, що в законодавстві України не існує правової норми, яка б чітко визначала дане поняття.

Відповідно до Національного класифікатора України ДК 009:2010, затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 29.11.2010 року № 530 (далі - ДК 009:2010), економічна діяльність - процес виробництва продукції (товарів і послуг), який здійснюють з використанням певних ресурсів: сировини, матеріалів, устатковання, робочої сили, технологічних процесів тощо. Економічну діяльність характеризують витрати на виробництво, процес виробництва та випуск продукції.

Класифікація видів економічної діяльності (КВЕД) є складовою ДК 009:2010, згідно з яким процес промислового виробництва - це процес перероблення (механічного, хімічного, ручного тощо), який використовують для виготовлення нової продукції (споживчих товарів, напівфабрикатів чи засобів виробництва), оброблення товарів, які були у використанні, надання промислових послуг і який класифікують у секціях B «Добувна промисловість та розроблення кар'єрів», C «Переробна промисловість», D «Постачання електроенергії, газу, пари та кондиційованого повітря», E «Водопостачання; каналізація, поводження з відходами» та F «Будівництво».

Промисловість у розумінні економічної теорії це провідна галузь господарства, яка об'єднує підприємства, що виробляють електроенергію, знаряддя праці, предмети побуту, забезпечує потреби в паливі, сировині, матеріалах та різноманітних товарах.

Положеннями статті 62 Господарського кодексу України визначено, що підприємство, це самостійний суб'єкт господарювання, створений компетентним органом державної влади або органом місцевого самоврядування, або іншими суб'єктами для задоволення суспільних та особистих потреб шляхом систематичного здійснення виробничої, науково-дослідної, торговельної, іншої господарської діяльності в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими законами.

Підприємство є юридичною особою, має відокремлене майно, самостійний баланс, рахунки в установах банків та може мати печатки.

На підставі викладеного Верховний Суд в указаних постановах дійшов до висновку, що застосування п. «є» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України можливе у разі дотримання двох обов'язкових умов, наявність будівель промисловості та їх перебування у власності промислових підприємств.

У межах спірних відносин наявна лише одна з обов'язкових умов - виробничі приміщення, відтак, об'єкт нерухомості (комплекс будівель та споруд), який на праві власності належав позивачу до 04.02.2017, не підпадає під дію п. «є» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України, а тому правові підстави для скасування податкового повідомлення-рішення від 02.06.2017 №16751-13 про визначення позивачу податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, як фізичній особі, яка є власником нерухомого майна, за 2016 рік у сумі 13975 грн. 68 коп., відсутні.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 19.04.2017 № 0-2325, яким ГУ ДФС у Черкаській області визначило ОСОБА_3 податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, як фізичній особі, яка є власником нерухомого майна, за 2017 рік у сумі 16227 грн. 20 коп., суд зазначає, що згідно п.п. 266.8.1 п. 268.1 ст. 268 Податкового кодексу України у разі переходу права власності на об'єкт оподаткування від одного власника до іншого протягом календарного року податок обчислюється для попереднього власника за період з 1 січня цього року до початку того місяця, в якому припинилося право власності на зазначений об'єкт оподаткування, а для нового власника - починаючи з місяця, в якому він набув право власності.

Судом встановлено, що з 04.02.2017 власником комплексу нежитлових приміщень є приватне підприємство «Соня Текс». Відтак, позивач зобовязана сплатити податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за січень 2017 року у сумі 1352 грн. 27 коп., яка передбачена розрахунком податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2017 рік, а з 01.02.2017 платником податку є приватне підприємство «Соня- Текс».

Таким чином, податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за лютий-грудень 2017 у сумі 14874,93 грн нарахований позивачу безпідставно, а податкове повідомлення-рішення від 19.04.2017 № 0-2325 підлягає скасуванню в цій сумі (розрахунок: 16227,20 грн. 1352,27 грн. =14874,93 грн.).

Беручи до уваги вищезазначене, суд прийшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Згідно ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

За подання позовної заяви про скасування податкового повідомлення-рішення від 19.04.2017 № 0-2325 позивачем сплачено 704 грн. 80 коп. Позовні вимоги підлягають задоволенню в сумі 14874,93 грн., що складає 91,67 відсотків від суми 16227,20 (оскаржувана сума нарахованого податку). Відтак, 91,67 відсотка від суми судового збору складає 646,09 грн., які підлягають стягненню на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 241-245, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби України у Черкаській області (вул. Хрещатик, 235, м. Черкаси, 18002, ) від 10.04.2018 №0-2325 про визначення ОСОБА_3 (вул. Гагаріна, 77, м. Черкаси, 18021, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) в частині визначення податкового зобовязання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2017 рік у сумі 14874 грн. 93 коп.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби України у Черкаській області (вул. Хрещатик, 235, м. Черкаси, 18002, ) на користь ОСОБА_3 (вул. Гагаріна, 77, м. Черкаси, 18021, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) 646 (шістсот сорок шість) гривень 09 копійок судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлений 28 вересня 2018 року.

Суддя А.В. Руденко