Справа № 2540/2687/18
Суддя: Падій В.В.
Дата ухвалення: 2018-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2018 року Чернігів Справа № 2540/2687/18

Чернігівський окружний адміністративний суд

головуючої судді Падій В.В.,

за участю секретаря Кондратенко О.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника ЧО УПФУ ОСОБА_2

представника Деснянської райради ОСОБА_3

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (з повідомленням сторін) справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 (адреса фактичного місяця проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1; адреса для листування: вул. Коцюбинського, 49а, офіс 101, м. Чернігів, 14000, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) до Деснянської районної у м. Чернігові ради (просп. Перемоги, 141, м. Чернігів, 14000, ), Чернігівського обєднаного управління Пенсійного фонду України (просп. Миру, 44, м. Чернігів, 14005, ) про визнання протиправним, скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 (далі ОСОБА_4, позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Деснянської районної у м. Чернігові ради (далі Деснянська райрада), Чернігівського обєднаного управління Пенсійного фонду України (далі Чернігівське ОУ ПФУ) про: визнання протиправним та скасування рішення комісії по призначенню усіх видів державної соціальної допомоги виконавчого комітету Деснянської районної у м. Чернігові ради від 10.11.2017 (протокол № 45); зобовязання Чернігівського обєднаного управління Пенсійного фонду України поновити та здійснити виплату пенсії за віком ОСОБА_4 з 01.12.2017.

Обґрунтовуючи вимоги, позивачем зазначено про протиправність рішення комісії по призначенню усіх видів державної соціальної допомоги виконавчого комітету Деснянської районної у м. Чернігові ради від 10.11.2017 (протокол № 45), яким позивачу припинено виплату пенсії за віком, оскільки чинним законодавством України такої підстави припинення соціальних виплат, як рішення комісії по призначенню усіх видів державної соціальної допомоги виконавчого комітету Деснянської районної у м. Чернігові ради, не передбачено.

Деснянською райрадою, в межах встановленого судом строку, подано відзив на позовну заяву, в якому останній проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі, посилаючись на той факт, що під час проведення перевірки фактичного місця проживання позивача, не було підтверджено факт його проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, про що було складено відповідний акт від 25.10.2017 № 2598. На момент складання акта обстеження позивача вдома не було. За даною адресою було залишено повідомлення про необхідність протягом трьох робочих днів з'явитись до управління для проходження фізичної ідентифікації. Однак ОСОБА_4 до управління так і не з'явився. Позивачем при зверненні до управління праці та соціального захисту населення Деснянської райради 10.04.2018 в письмовій формі було підтверджено факт його відсутності на території України у період з 19.10.2017 по 07.04.2018. Оскільки позивач не надав жодних пояснень та доказів причини відсутності під час проведення перевірки його фактичного місця проживання та не зявився для проходження фізичної ідентифікації, є законні підстави вважати, що він взагалі за адресою: вул. О. Кошового, 31/5 не проживає. Тому, на виконання підпункту 2 пункту 12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року № 365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» ( в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин), винесено на розгляд комісії по призначенню усіх видів державної соціальної допомоги подання № 1232 від 08.11.2017 щодо припинення соціальних виплат ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1. Колегіальним рішенням комісії по призначенню усіх видів державної соціальної допомоги (протокол № 45 від 10.11.2017), на підставі подання № 1232 від 08.11.2017, акту обстеження № 2598 від 25.10.2017 та інших поданих матеріалів позивачу було припинено соціальні виплати. З огляду на все зазначене, вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

В своєму відзиві Чернігівське ОУ ПФУ проти позову заперечувало, просило відмовити в його задоволенні з підстав, що управління припинило виплату пенсії позивачу на підставі рішення комісії по призначенню усіх видів державної соціальної допомоги (протокол № 45 від 10.11.2017), виходячи з пункту 5 частини 1 статті 49 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 02.08.2018 поновлено строк звернення до суду, з підстав поважності причин пропуску строку звернення до суду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

Ухвалою суду 20.09.2018, занесеною секретарем судового засідання до протоколу судового засідання відмовлено в залишенні позовної заяви без розгляду з підстав поважності причин пропуску строку звернення до суду.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Представники відповідачів в судовому засіданні позовні вимоги не визнали з підстав, викладених в відзивах та просили в задоволенні позову відмовити повністю.

Розглянувши подані документи і матеріали, зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю з наступних підстав.

ОСОБА_4 з 16.01.2015 перебуває на обліку в Єдиній інформаційній базі даних внутрішньо переміщених осіб Деснянської райради, що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 16.01.2015 № НОМЕР_2 (а.с.12).

Позивач має право на пенсію за віком, про що свідчить пенсійне посвідчення серії ААЖ № 749761, видане 12.04.2012 (а.с.19).

Згідно інформації Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, позивач 19.10.2017 перетнув державний кордон України, напрямок виїзд (а.с.14).

В акті обстеження матеріально-побутових умов сім'ї від 25.10.2017 № 2597 УПСЗН зазначено, що факт проживання ОСОБА_4 за адресою: вул. О. Кошового, 31/5 не підтверджено (а.с.13).

З 01.12.2017 позивачу припинено виплату пенсії за віком на підставі рішення комісії по призначенню усіх видів державної соціальної допомоги протокол № 45 від 10.11.2017 (а.с.62 на звороті).

28.12.2017 відділом державних соціальних інспекторів та контролю за цільовим використанням бюджетних коштів надана пропозиція № 978 про скасування дії довідки відповідно до ст. 12 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» на підставі відповіді ДПС України вх. № 12368 від 28.12.2017 року.

29.12.2017 розпорядженням начальника управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у місті Чернігові ради № 05-15/410, відповідно до ст. 12 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» скасовано дію довідки № НОМЕР_2 від 16.01.2015 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесено відомості про це в єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб.

Згідно відповіді Чернігівського ОУ ПФУ на адвокатський запит від 04.07.2018 № 15030/06, позивача повідомлено, що самостійного рішення щодо припинення виплати пенсії не приймалось. Підставою для прийняття такого припинення слугувало рішення комісії по призначенню усіх видів державної соціальної допомоги протокол № 45 від 10.11.2017 (а.с.17).

Повторно з заявою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_4 звернувся до управління 10.04.2018 та йому видана довідка № НОМЕР_3 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (а.с.16, 50 на звороті).

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд зважає на наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики України. Пенсійний фонд України у своїй діяльності керується Конституцією України та законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства соціальної політики України, іншими актами законодавства України, а також дорученнями Президента України та Міністра.

Отже, відповідач має діяти в межах та у спосіб, встановлених законодавчих норм.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до статті 7 Закону України від 20.10.2014 № 1706-VII «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (далі - Закон № 1706-VII), для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Згідно з пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України № 637 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України» (у редакції, чинній на час припинення виплати пенсії позивачу) призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509. Виплата (продовження виплати) пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення (далі - соціальні виплати), що призначені зазначеним особам, здійснюється виключно через рахунки та мережу установ і пристроїв публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України». Такі виплати можуть здійснюватися за бажанням особи з доставкою додому, з компенсацією витрат за надання таких послуг, передбачених укладеним відповідно до пункту 3 цієї постанови тристороннім договором.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначені Законом України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 1058- ІV).

Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 8 Закону № 1058-ІV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - член їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Статтею 49 Закону № 1058- ІV виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною ОСОБА_2 України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Перелік підстав припинення виплати пенсії, визначений частиною 1 статті 49 Закону № 1058-IV, є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, передбачених законом.

Отже, з аналізу вищенаведених норм чинного законодавства вбачається, що Чернігівське ОУПФУ має право припинити виплату пенсії особі виключно з підстав передбачених законом, про що приймає вмотивоване рішення.

Судом встановлено, що виплата пенсії позивачу припинена Чернігівським ОУПФУ з 01.12.2017 на підставі рішення комісії по призначенню усіх видів державної соціальної допомоги протокол № 45 від 10.11.2017. Водночас, статтею 49 Закону № 1058-IV такої підстави для припинення виплати пенсії не встановлено.

Зазначені обставини вказують на допущення Деснянською райрадою порушення, у вигляді прийняття оскаржуваного рішення, вимог статті 49 Закону № 1058, яка визначає вичерпний перелік підстав для припинення виплати пенсії.

Пункт 5 частини першої статті 49 Закону № 1058-VI, з огляду на приписи Закону № 1706-VII, не може бути застосований, оскільки цей пункт відсилає виключно до випадків, передбачених законом, тобто, вказані правовідносини не можуть бути врегульовані іншими нормативно-правовими актами, зокрема, постановами Кабінету Міністрів України, які відносяться до підзаконних нормативних актів.

Більш того, згідно частини 2 статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі №428/6624/17 (адміністративне провадження № К/9901/3256/17), висновок якого суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин (частина 5 статті 242 КАС України).

Пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 13.06.2007 № 8 «Про незалежність судової влади» встановлено, що відповідно до статей 8 та 22 Конституції України не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод.

Суд вважає необґрунтованими посилання відповідачів на постанову Кабінету Міністрів України №365, оскільки підзаконні нормативно-правові акти не можуть змінювати в бік звуження права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, форми і види пенсійного забезпечення, захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Особливу увагу варто звернути на те, що у преамбулі до Закону № 1058-IV зазначено, що зміна умов і норм загальнообов'язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Конституційне поняття «Закон України», на відміну від поняття «законодавство України», не підлягає розширеному тлумаченню, це - нормативно-правовий акт, прийнятий Верховною ОСОБА_2 України в межах повноважень. Зміни до закону вносяться за відповідно встановленою процедурою Верховною ОСОБА_2 України шляхом прийняття закону про внесення змін. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, а тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами.

Аналогічні правові висновки викладені у рішенні Верховного Суду від 03.05.2018 за результатами розгляду зразкової справи№ 805/402/18, правові висновки якого суд має враховувати при прийнятті рішення (частина 3 статті 291 Кодексу адміністративного судочинства України).

Окрім визначеного, суд звертає увагу на наступне. За приписами статті 6 КАС України, суд при вирішення справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Пічкур проти України", яке набрало статусу остаточного 07 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення). У пункті 54 вказаного рішення суд зазначив, що наведених вище міркувань Європейському суду з прав людини достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечено без дискримінації за будь-якою ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішенні від 08.07.2004 "Ілашку та інші проти Молдови та Росії", ЄСПЛ, задовольняючи позов щодо Молдови, визнав, що Уряд Молдови, який є єдиним законним Урядом Республіки Молдова за міжнародним правом, не здійснював влади над частиною своєї території, яка перебуває під ефективним контролем "Молдавської Республіки Придністров'я". Однак, навіть за відсутності ефективного контролю над Придністровським регіоном, Молдова все ж таки має позитивне зобов'язання за статтею 1 Конвенції вжити заходів, у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права, для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

Як вже зазначалось судом вище, рішення Європейського суду з прав людини є джерелом права та обов'язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов'язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі і рішення в справах "Пічкур проти України", "Ілашку та інші проти Молдови та Росії" як джерело права відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-ІV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Приймаючи до уваги наведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що прийняття рішення комісією по призначенню усіх видів державної соціальної допомоги виконавчого комітету Деснянської районної у м. Чернігові ради від 10.11.2017 (протокол № 45), а також припинення виплати пенсії позивачу з 01.12.2017 здійснено не у спосіб, передбачений Законом № 1058-IV, а з точки зору положень статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод мало місце втручання у право власності позивача, і таке втручання не було законним.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування норм матеріального права у спорах цієї категорії у подібних правовідносинах Верховний Суд сформулював раніше, зокрема, у постановах від 13 березня 2018 року (справа № 235/4162/17), 20 березня 2018 року (справа № 234/2389/17), а також у рішенні від 03 травня 2018 року у зразковій справі № 805/402/18 (провадження № Пз/9901/20/18).

Враховуючи, що судом встановлено протиправність рішення комісії по призначенню усіх видів державної соціальної допомоги виконавчого комітету Деснянської районної у м. Чернігові ради від 10.11.2017 (протокол № 45) та дій щодо припинення виплати позивачу пенсії з 01.12.2017, суд дійшов висновку про визнання протиправним та скасування рішення комісії по призначенню усіх видів державної соціальної допомоги виконавчого комітету Деснянської районної у м. Чернігові ради від 10.11.2017 (протокол № 45) та зобов'язання Чернігівського ОУПФУ поновити нарахування з 01.12.2017.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає таке.

Відповідно до частини 1 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

До витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно з частинами 1 та 2 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат субєкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

У свою чергу, для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина четверта статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Так, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу ОСОБА_4 суду надано: договір про надання правничої допомоги від 25.06.2018, орієнтовний розрахунок судових витрат (суми гонорару за надану правову допомогу за договором про надання правничої допомоги № 1) від 17.07.2018, квитанцію до прибуткового касового ордера від 17.07.2018 № 1 (а.с.21, 22, 24).

У свою чергу, згідно орієнтовного розрахунок судових витрат від 17.07.2018, адвокат надав клієнту юридичні послуги, згідно договору про надання правової допомоги, на суму 2800,00 грн. При цьому, вартість 1 год. роботи адвоката за домовленістю сторін складає 700 грн. Загалом адвокатом, станом на день складання акту, було витрачено 4 год. та виконано такий обсяг робіт: консультація з приводу спірних правовідносин 30 хвилин; складання та направлення адвокатських запитів 1 година; складання позовної заяви, виготовлення копій, додатків 2 години 30 хвилин. Всього 4 години. Загальна вартість робіт складає 2800,00 грн. (700,00*4).

У відповідності до квитанції до прибуткового касового ордера від 17.07.2018 № 1, адвокатом кошти у сумі 2800,00 грн. прийняті від ОСОБА_4 (а.с.22).

Згідно з частинами шостою та сьомою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому, відповідач не скористався своїм правом та не подав до суду клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, позивачем документально доведено факт понесення витрат на професійну правничу допомогу.

За таких обставин та з урахуванням задоволення адміністративного позову у повному обсязі, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з Деснянської райради та Чернігівського ОУПФУ солідарно на користь ОСОБА_4 витрат на професійну правничу допомогу в сумі 2800,00 грн.

Згідно із частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За наведених обставин, суд приходить до висновку, що за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача мають бути стягнуті судові витрати у розмірі 704,80 грн. судового збору за подачу адміністративного позову та 2800,00 грн. витрат на правову допомогу.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України дійшов висновку, що адміністративний позов ОСОБА_4 має бути задоволений в повному обсязі.

Керуючись статтями 139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_4 (адреса фактичного місяця проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3; адреса для листування: вул. Коцюбинського, 49а, офіс 101, м. Чернігів, 14000, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) до Деснянської районної у м. Чернігові ради (просп. Перемоги, 141, м. Чернігів, 14000, ), Чернігівського обєднаного управління Пенсійного фонду України (просп. Миру, 44, м. Чернігів, 14005, ) про визнання протиправним, скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення комісії по призначенню усіх видів державної соціальної допомоги виконавчого комітету Деснянської районної у м. Чернігові ради (просп. Перемоги, 141, м. Чернігів, 14000, ) від 10.11.2017 (протокол № 45).

Зобовязати Чернігівське обєднане управління Пенсійного фонду України (просп. Миру, 44, м. Чернігів, 14005 ) поновити та здійснити виплату пенсії за віком ОСОБА_4 (адреса фактичного місяця проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3; адреса для листування: вул. Коцюбинського, 49а, офіс 101, м. Чернігів, 14000, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) з 01.12.2017.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Деснянської районної у м. Чернігові ради (просп. Перемоги, 141, м. Чернігів, 14000, ) на користь ОСОБА_4 (адреса фактичного місяця проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1; адреса для листування: вул. Коцюбинського, 49а, офіс 101, м. Чернігів, 14000, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) судові витрати в сумі 2104 (дві тисячі сто чотири) грн. 80 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Чернігівське обєднане управління Пенсійного фонду України (просп. Миру, 44, м. Чернігів, 14005 ) на користь ОСОБА_4 (адреса фактичного місяця проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1; адреса для листування: вул. Коцюбинського, 49а, офіс 101, м. Чернігів, 14000, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) судові витрати в сумі 2104 (дві тисячі сто чотири) грн. 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Київського апеляційного адміністративного суду в строки, визначені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Повний текст рішення складено 01 жовтня 2018 року.

Суддя В.В. Падій