Справа № 826/9284/17
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2018-08-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

23 серпня 2018 року № 826/9284/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Качура І.А. розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Дан-Груп» до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось товариство з обмеженою відповідальністю «Дан-Груп» (далі - позивач, ТОВ «Дан-Груп») до Головного управління ДФС у м. Києві (далі - відповідач), в якому просить:

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 05.05.2017 №, яким збільшено ТОВ «Дан-Груп» суму грошового зобов'язання по податку на прибуток в розмірі 3 184 702 грн.;

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 18.07.2017 №, яким збільшено суму грошового зобов'язання по податку на прибуток на загальну суму 1 022 083 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що висновки податкового органу щодо порушень ним вимог податкового законодавства, на підставі яких прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення, не відповідають фактичним обставинам, оскільки реальність господарських операцій з контрагентами підтверджується первинними документами, а тому є підстави для визнання протиправними та скасування оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, посилаючись на матеріали досудового розслідування по підприємствам-контрагентів про їх непричетність до фінансово-господарської діяльності, зазначив, що висновки акту перевірки є обґрунтованими, а податкові повідомлення-рішення законними та не підлягають скасуванню.

З урахуванням вимог частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час здійснення процесуальної дії), за згодою сторін суд дійшов висновку про доцільність розгляду справи в порядку письмового провадження на підставі наявних матеріалів справи.

При прийнятті судового рішення по суті судом враховано вимоги пункту 10 частини 1 Перехідних положень КАС України (тут і надалі у редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 №2147-VIII, який набрав чинності 15.12.2017), яким установлено, що зміни до цього Кодексу вводяться в дію з урахуванням таких особливостей: справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

З матеріалів справи вбачається, що посадовими особами Головного управління ДФС у м. Києві на підставі виданих направлень та наказу від 03.11.2016 № 6897, статей 20, 77, 82 Податкового кодексу України, відповідно до плану-графіка проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «Дан-Груп» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 по 30.09.2016, за результатами якої складено акт від 05.04.2017 №118/26-15-14-02-04/38403665.

Перевіркою встановлено порушення ТОВ «Дан-Груп», зокрема, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, підпункту 139.2.1 пункту 139.2 статті 139 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся, на загальну суму 2 624 892 грн., в тому числі за 2015 рік на суму - 388 171 грн., за 9 місяців 2016 року - 2 236 721 грн.

На підставі висновків акту перевірки відповідачем прийняті податкове повідомлення-рішення від 05.05.2017 № , яким збільшено суму грошового зобов'язання по податку на прибуток на загальну суму 3 184 702 грн., у тому числі за податковими зобов'язаннями - 2 624 892 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями - 559 180 грн.

Не погоджуючись із прийнятим податковим повідомленням-рішенням позивач оскаржив його до Державної фіскальної служби України.

Рішенням Державної фіскальної служби України від 14.07.2017 №15286/6/99-99-11-01-01-25 залишене без змін податкове повідомлення-рішення від 05.05.2017 № .

Окрім того, у рішенні від 14.07.2017 №15286/6/99-99-11-01-01-25 Державна фіскальна служба України вказала, що листом від 05.07.2017 №5619/8/26-15-14-02-04 ДФС у м. Києві повідомлено, що в ході аналізу матеріалів перевірки, виявлено арифметичну помилку в підрахунку розміру заниженого ТОВ «Дан-Груп» доходу від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначеного за правилами бухгалтерського обліку: за результатами перевірки ТОВ «Дан-Груп» заниження задекларованого підприємством доходу за 2015 рік - 9 місяців 2016 року становить 20 065 221 грн. Таким чином, Державною фіскальною службою України зроблено висновок, що ТОВ «Дан-Груп» в порушення вимог пункту 44.1, пункту 44.2 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України та п.5 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 11, Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 №290 занижено дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку по операціям з ТОВ «Фідея Груп», ТОВ «БК «Олімпія», ТОВ «Селезія», ТОВ «Варта-Маркет», ТОВ «Аріал-Торг», ТОВ «Флагман - РМ», ТОВ «Роднік-Стайл» на загальну суму 20 065 221 грн., у тому числі по періодах: за 2015 рік на суму 6 855 992 грн., за 9 місяців 2016 року на суму 13 209 229 грн., що призвело до заниження податку на прибуток на загальну суму 3 611 740 грн., в тому числі за 2015 рік на суму - 1 234 079 грн. та за 9 місяців 2016 року - 2 377 661 грн.

На підставі викладеного, за результатами розгляду скарги позивача Державна фіскальна служба України збільшила на 986 848,00 грн. податок на прибуток та нарахувала штрафні (фінансові) санкції - 35 235,00 грн., визначені у податковому повідомленні-рішенні ГУ ДФС у м. Києві від 05.05.2017 № , а скаргу платника - залишила без задоволення.

В подальшому, відповідачем на підставі висновків акту перевірки 05.04.2017 №118/26-15-14-02-04/38403665 та рішення Державної фіскальної служби України від 14.07.2017 №15286/6/99-99-11-01-01-25 прийнято податкове повідомлення-рішення від 18.07.2017 №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств на загальну суму 1 022 083,00 грн., у тому числі за податковими зобов'язаннями - 986 848,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 35 235,00 грн.

Не погоджуючись із прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, які виникли між сторонами, суд входить з наступного.

Згідно з підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Приписами підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, в редакції, чинній на час вчинення спірних господарських операцій, об'єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: зменшення від'ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: збільшення від'ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Статтею 135 Податкового кодексу України передбачено, що базою оподаткування є грошове вираження об'єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.

Підпунктом 139.2.1 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України передбачено, що фінансовий результат до оподаткування збільшується:

на суму витрат на формування резерву сумнівних боргів відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності;

на суму витрат від списання дебіторської заборгованості, яка не відповідає ознакам, визначеним підпунктом 14.1.11 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу, понад суму резерву сумнівних боргів.

Між тим, згідно пункту 5 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 11 «Зобов'язання», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.01.2000 № 20 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11.02.2000 за № 85/4306 Зобов'язання визнається, якщо його оцінка може бути достовірно визначена та існує ймовірність зменшення економічних вигод у майбутньому внаслідок його погашення. Якщо на дату балансу раніше визнане зобов'язання не підлягає погашенню, то його сума включається до складу доходу звітного періоду.

Пунктом 5 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 № 290 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.12.1999 за № 860/4153 визначено, що дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов'язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена.

Критерії визнання доходу, наведені в цьому Положенні (стандарті), застосовуються окремо до кожної операції. Проте ці критерії потрібно застосовувати до окремих елементів однієї операції або до двох чи більше операцій разом, якщо це випливає із суті такої господарської операції (операцій).

Таким чином, обов'язковим критерієм щодо підтвердження показників податкової звітності платника податків є забезпечення належного бухгалтерського обліку відповідних господарських операцій, в тому числі дотримання вимог щодо підстав для здійснення такого обліку, якими можуть бути первинні документи, оформлені згідно з вимогами чинного законодавства. З урахуванням зазначеного, право платника на формування валових витрат є також залежним від забезпечення ведення ним належного бухгалтерського обліку відповідних господарських операцій.

З метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток та/або податкового кредиту з податку на додану вартість суду необхідно з'ясовувати, зокрема, обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції та установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Водночас за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі, якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток та/або податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Отже, предметом доказування у відповідній категорії спорів є реальність господарських операцій, що є підставою для формування валових витрат, виникнення права на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування; добросовісність дій платника податку, яка полягає у відповідності вчинених ним дій господарській меті, а також реальність усіх даних, наведених у документах, що надають право на формування даних податкового обліку.

При цьому, у відповідності до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно пункту 44.2 статті 44 Податкового кодексу України для обрахунку об'єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Платники податку, які відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» застосовують міжнародні стандарти фінансової звітності, ведуть облік доходів і витрат та визначають об'єкт оподаткування з податку на прибуток за такими стандартами з урахуванням положень цього Кодексу. Такі платники податку при застосуванні положень цього Кодексу, в яких міститься посилання на положення (стандарти) бухгалтерського обліку, застосовують відповідні міжнародні стандарти фінансової звітності.

Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку. Частиною першою статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Частиною другою цієї статті визначено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати відповідні обов'язкові реквізити. Статтею 1 цього ж Закону встановлено, що первинний документ, це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Як вбачається з акту перевірки на формування спірних податкових зобов'язань позивача у перевіряємому періоді вплинули його господарські операції з контрагентами-покупцями: ТОВ «Фідея Груп», ТОВ «БК «Олімпія», ТОВ «Селезія», ТОВ «Варта-Маркет», ТОВ «Аріал-Торг», ТОВ «Флагман-РМ», ТОВ «Роднік-Стайл», а також відомості з баз даних ІС «Податковий блок» та «Єдиний реєстр податкових накладних» щодо вказаних контрагентів-покупців.

Податковий орган вважає, що ТОВ «Дан-Груп» не мало права на віднесення до складу доходів суми коштів отриманих від контрагентів-покупців, а відповідно заниження податку на прибутку у зв'язку з непідтвердженням, на його думку, господарських операцій. Висновок щодо непідтвердження господарських операцій відповідач зробив виходячи з того, що надані ТОВ «Дан-Груп» первинні бухгалтерські документи щодо господарських операцій з вказаними контрагентами не відповідають вимогам законодавства, або такі документи були відсутні, а також в базах даних органів ДФС відсутні відомості про подальшу реалізацію товару контрагентам-покупцям.

Як вбачається з акту перевірки позивачем надавались посадовим особам контролюючого органу копії договорів поставки товару, податкових накладних, видаткових накладних, банківських документів.

Так, між ТОВ «Дан-Груп» (Постачальник) та ТОВ «Олімпія» (Покупець) укладено договір поставки товарів №6986 від 14.12.2015.

На виконання умов договору ТОВ «Дан-Груп» виписані:

податкові накладні від 05.11.2015 №4105, від 11.11.2015 №4149, від 19.11.2015 №4396, від 20.11.2015 №4505, від 23.11.2015 №4397, від 01.12.2015 №4537, від 07.12.2015 №3534/1, від 08.12.2015 №3535/1, від 09.12.2015 №3536/1, від 11.12.2015 №3588/1, від 14.12.2015 №3589/1,

видаткові накладні від 10.11.2015 №ДАН-004105, від 12.11.2015 №ДАН-004149, від 27.11.2015 №ДАН-004396, від 27.11.2015 №ДАН-004397, від 30.11.2015 №ДАН-004505, від 03.12.2015 №ДАН-004537, від 11.12.2015 №ДУЖ-003502, від 11.12.2015 №ДУЖ-003503, від 11.12.2015 №ДУЖ-003504, від 12.12.2015 №ДУЖ-003556, від 14.12.2015 №ДУЖ-003557,

банківські виписки від 10.11.2015 №1, від 11.11.2015 №2, від 12.11.2015 №3, від 19.11.2015 №4, від 27.11.2015 №5, від 27.11.2015 №6, від 27.11.2015 №7, від 30.11.2015 №8, від 30.11.2015 №9, від 01.12.2015 №10, від 07.12.2015 №11, від 08.12.2015 №12, від 09.12.2015 №13, від 11.12.2015 №14, від 14.12.2015 №15.

Слід звернути увагу, що до матеріалів справи вказаних первинних документів позивачем надано не було.

Крім того, дослідивши зміст акту вбачається, що деякі первинні документи виписані, починаючи з листопада 2015 року, в той час договір №6986 укладений лише 14.12.2015.

Водночас, до матеріалів справи позивачем долучено лише копію договору поставки товару, укладеного з ТОВ «Олімпія», від 01.12.2015 №6972, що також ставиться під сумнів складання з листопада 2015 року перелічених в акті перевірки податкових і видаткових накладних.

Між тим, позивачем не надано жодних доказів в підтвердження виконання сторонами умов наданого договору від 01.12.2015 №6972, окрім товарно-транспортних накладних від 11.12.2015 на загальну суму 674 872,00 грн., від 11.12.2015 на загальну суму 702 564,00 грн., від 11.12.2015 на загальну суму 200 000,00 грн., від 12.12.2015 на загальну суму 400 000,00 грн., від 14.12.2015 на загальну суму 300 000,00 грн.

Також долучено копії товарно-транспортних накладних від 10.11.2015 на загальну суму 127 692,00 грн., від 12.11.2015 на загальну суму 338 462,00 грн., від 27.11.2015 на загальну суму 600 000,00 грн., від 30.11.2015 на загальну суму 845 128,00 грн., від 03.12.2015, які виписані на виконання договору від 05.11.2015 №6950, проте до матеріалів справи його надано не було.

Крім того, між ТОВ «Дан-Груп» (Постачальник) та ТОВ «Варта-Маркет» (Покупець) укладено договір поставки товарів №6966 від 23.11.2015.

На виконання умов договору ТОВ «Дан-Груп» надані до перевірки податкова накладна від 23.11.2015 №3355/1, видаткова накладна від 30.11.2015 №ДУЖ-003320, банківська виписка від 30.11.2015 №1.

Слід зазначити, що до матеріалів справи, окрім договору поставки товару №6966 від 23.11.2015, вказаних первинних документів позивачем надано не було.

Відповідно до умов договору поставки товару №6966 від 23.11.2015 Постачальник продає та поставляє, а Покупець купує та оплачує на умовах та у порядку визначених цим договором, товар (цукерки, печиво, шоколад) в асортименті, кількості та за цінами, вказаними в додатках (специфікаціях) або накладних, що засвідчують прийом-передачу товару від Постачальника до Покупця та є невід'ємними частинами цього Договору.

Також до матеріалів справи долучено копію товарно-транспортної накладної від 30.11.2015 №ДУЖ-003320 на загальну суму 200 000,00 грн.

Крім того, між ТОВ «Дан-Груп» (Постачальник) та ТОВ «Флагман-РМ» (Покупець) укладено договір поставки товарів №6905 від 08.09.2015.

На виконання умов договору ТОВ «Дан-Груп» надані до перевірки податкові накладні від 09.09.2015 №3073, від 05.10.2015 №3520, видаткові накладні від 10.09.2015 №ДАН-003073, від 07.10.2015 №ДАН-003519, подані банківські виписки від 09.09.2015 №1, від 05.10.2015 №2.

Слід зазначити, що до матеріалів справи, окрім договору поставки товару №6905 від 08.09.2015, вказаних первинних документів позивачем надано не було.

Також до матеріалів справи долучено копію товарно-транспортної накладної від 10.09.2015 №ДАН-003073 на загальну суму 400 000,00 грн.

Окрім того, як зазначено в акті перевірки між ТОВ «Дан-Груп» (Постачальник) та ТОВ «Аріал-Торг» (Покупець) укладено договір поставки товарів №881 від 01.11.2015.

На виконання умов договору ТОВ «Дан-Груп» виписані:

податкові накладні від 07.10.2015 №2731/1, від 21.10.2015 №2833/1, від 22.10.2015 №2918/1, від 27.10.2015 №2920/1, від 30.12.2015 №3815/1, від 18.01.2016 №179/1, від 27.01.2016 №338/1, від 27.01.2016 №291/1, від 01.02.2016 №418/1, від 12.02.2016 №496/1,

видаткові накладні від 31.12.2015 №ДУЖ-003794, від 30.10.2015 №ДУЖ-002887, від 30.10.2015 №ДУЖ-002885, від 23.10.2015 №ДУЖ-002805, від 16.10.2015 №ДУЖ-002707, від 17.02.2016 №ДУЖ-000505, від 09.02.2016 №ДУЖ-000426, від 02.02.2016 №ДУЖ-000348, від 28.01.2016 №ДУЖ-000303, від 20.01.2016 №ДУЖ-000183,

банківські виписки від 07.10.2015 №1, від 21.10.2015 №2, від 22.10.2015 №3, від 27.10.2015 №4, від 30.12.2015 №5, від 18.01.2016 №6, від 27.01.2016 №7, від 27.01.2016 №8, від 01.02.2016 №9, від 12.02.2016 №10.

Слід зазначити, що до матеріалів справи зазначених первинних документів позивачем надано не було, що позбавило суд дослідити реальність господарських операцій за вказаним договором. Також позивачем не надано доказів транспортування та перевезення товарів за вказаним договором поставки товару №881 від 01.11.2015.

Водночас, до матеріалів справи позивачем долучено копію договору поставки товару, укладеного з ТОВ «Аріал-Торг», №6930 від 07.10.2015, відповідно до умов якого Постачальник продає та поставляє, а Покупець купує та оплачує на умовах та у порядку визначених цим договором, товар (цукерки, печиво, шоколад) в асортименті, кількості та за цінами, вказаними в додатках (специфікаціях) або накладних, що засвідчують прийом-передачу товару від Постачальника до Покупця та є невід'ємними частинами цього Договору.

Окрім договору поставки товару №6930 від 07.10.2015, позивачем долучено копії товарно-транспортних накладних, які виписані на виконання цього договору, від 20.01.2016 №ДУЖ-000183, від 28.01.2016 №ДУЖ-000303, від 02.02.2016 №ДУЖ-000348, від 09.02.2016 №ДУЖ-000426, від 17.02.2016 №ДУЖ-000505, від 16.10.2015 №ДУЖ-002707, від 23.10.2015 №ДУЖ-002805, від 30.10.2015 №ДУЖ-002885, від 30.10.2015 №ДУЖ-002887, від 31.12.2015 №ДУЖ-003794.

Будь-яких інших первинних документів, виписаних на виконання як договору №6930 від 07.10.2015, так і договору №881 від 01.11.2015 позивачем до суду не надано, що позбавило можливості дослідити реальність виконання передбачених ними умов.

Між тим, як вбачається з акту перевірки між ТОВ «Дан-Груп» (Постачальник) та ТОВ «Роднік-Стайл» (Покупець) укладено договір поставки товарів №б/н від 25.05.2016.

На виконання умов договору ТОВ «Дан-Груп» виписані: податкові накладні від 25.05.2016 №1577/1, від 27.05.2016 №1615/1, від 22.06.2016 №1902/1, від 15.08.2016 №2423/1, від 19.09.2016 №2783/1, від 21.09.2016 №2832/1, від 21.09.2016 №2867/1, від 28.09.2016 №2909/1; видаткові накладні від 25.05.2016 №1574, від 31.05.2016 №1611, від 22.06.2016 №1863, від 17.08.2016 №2360, від 21.09.2016 №2723, від 24.09.2016 №2773, від 27.09.2016 №2777, від 29.09.2016 №2841; банківські виписки від 25.05.2016 №1, від 27.05.2016 №2, від 22.06.2016 №3, від 15.08.2016 №4, від 19.09.2016 №5, від 21.09.2016 №6, від 21.09.2016 №7, від 28.09.2016 №8.

Суд зазначає, що до матеріалів справи зазначених первинних документів позивачем надано не було, що позбавило суд дослідити реальність господарських операцій за вказаним договором. Також позивачем не надано доказів транспортування та перевезення товарів за вказаним договором поставки товару №б/н від 25.05.2016.

Водночас, до матеріалів справи позивачем долучено копію договору поставки товару, укладеного з ТОВ «Роднік-Стайл», №1818 від 24.04.2016, згідно з яким Постачальник продає та поставляє, а Покупець купує та оплачує на умовах та у порядку визначених цим договором, товар в асортименті, кількості та за цінами, вказаними в додатках (специфікаціях) або накладних, що засвідчують прийом-передачу товару від Постачальника до Покупця та є невід'ємними частинами цього Договору.

Жодних первинних документів, виписаних сторонами, на виконання умов цього договору позивачем не надавались, що свідчить про відсутність можливості дослідити реальність господарських операцій за цим договором.

Разом з тим, до матеріалів справи долучено лише копії товарно-транспортних накладних, виписаних на виконання договору поставки №1818 від 24.04.2016, від 25.05.2016 №ДУЖ-001574, від 31.05.2016 №ДУЖ-001611, від 22.06.2016 №ДУЖ-001863, від 17.08.2016 №ДУЖ-002360, ВН від 21.09.2016 №ДУЖ-002723, від 24.09.2016 №ДУЖ-002773, від 27.09.2016 №ДУЖ-002777, від 29.09.2016 №ДУЖ-002841.

Окрім того, перевіркою встановлено, що між ТОВ «Дан-Груп» (Постачальник) та ТОВ «Селезія» (Покупець) укладено договір поставки товарів №б/н від 10.06.2016.

На виконання умов договору ТОВ «Дан-Груп» виписані: податкові накладні від 10.06.2016 №1787/1, від 10.06.2016 №1788/1, від 16.06.2016 №1864/1, від 16.06.2016 №1865/1, від 12.07.2016 №2212/1, від 22.07.2016 №2216/1, від 25.07.2016 №2293/1, від 09.08.2016 №2377/1, від 29.08.2016 №2611/1, від 02.09.2016 №2655/1, від 05.09.2016 №2656/1, від 13.09.2016 №2727/1, від 14.09.2016 №2747/1, від 16.09.2016 №2782/1, від 26.09.2016 №2908/1, видаткові накладні від 10.06.2016 №1753, від 14.06.2016 №1754, від 16.06.2016 №1824, від 16.06.2016 №1825, від 26.07.2016 №2141, від 26.07.2016 №2145, від 02.08.2016 №2223, від 11.08.2016 №2315, від 02.09.2016 №2543, від 07.09.2016 №2563, від 07.09.2016 №2595, від 14.09.2016 №2669, від 15.09.2016 №2689, від 20.09.2016 №2722, від 29.09.2016 №2840, а також банківські виписки.

Слід відмітити, що до матеріалів справи зазначених первинних документів позивачем надано не було, що позбавило суд дослідити реальність господарських операцій за вказаним договором. Також позивачем не надано доказів транспортування та перевезення товарів за цим договором поставки товару №б/н від 10.06.2016.

Однак, до матеріалів справи позивачем долучено копію договору поставки товару, укладеного з ТОВ «Селезія», №7074 від 10.06.2016, згідно з яким Постачальник продає та поставляє, а Покупець купує та оплачує на умовах та у порядку визначених цим договором, товар (цукерки, печиво, шоколад) в асортименті, кількості та за цінами, вказаними в додатках (специфікаціях) або накладних, що засвідчують прийом-передачу товару від Постачальника до Покупця та є невід'ємними частинами цього Договору.

Жодних первинних документів, виписаних сторонами, на виконання умов цього договору позивачем не надавались, що свідчить про відсутність можливості дослідити реальність господарських операцій за цим договором.

Разом з тим, до матеріалів справи долучено лише копії товарно-транспортних накладних за червень-вересень 2016 року, виписаних на виконання вказаного договору поставки №7074 від 10.06.2016.

Також, у перевіряємому періоді ТОВ «Дан-Груп» (Постачальник) укладено договір постави товарів з ТОВ «Фідея Груп» (Покупець) від 25.07.2016 №б/н.

На виконання умов договору ТОВ «Дан-Груп» виписані: податкові накладні від 25.07.2016 №3037, від 04.08.2016 №3146, від 10.08.2016 №3247, від 19.08.2016 №3366, від 22.08.2016 №3365, від 07.09.2016 №3550, від 12.09.2016 №3633, від 20.09.2016 №3755, від 20.09.2016 №3769, від 20.09.2016 №3770, видаткові накладні від 02.08.2016 №3037, від 10.08.2016 №3146, від 17.08.2016 №3247, від 25.08.2016 №3365, від 25.08.2016 №3366, від 08.09.2016 №3550, від 14.09.2016 №3633, від 21.09.2016 №3755, від 22.09.2016 №3769, від 22.09.2016 №3770, а також банківські виписки.

Слід відмітити, що до матеріалів справи зазначених первинних документів позивачем надано не було, що позбавило суд дослідити реальність господарських операцій за вказаним договором. Також позивачем не надано доказів транспортування та перевезення товарів за цим договором поставки товару №б/н від 25.07.2016.

Однак, до матеріалів справи позивачем долучено копію договору поставки товару, укладеного з ТОВ «Фідея Груп», №7364 від 25.06.2016, згідно з яким Постачальник продає та поставляє, а Покупець купує та оплачує на умовах та у порядку визначених цим договором, товар в асортименті, кількості та за цінами, вказаними в додатках (специфікаціях) або накладних, що засвідчують прийом-передачу товару від Постачальника до Покупця та є невід'ємними частинами цього Договору.

Жодних первинних документів, виписаних сторонами на виконання умов цього договору позивачем не надавались, що свідчить про відсутність можливості дослідити реальність господарських операцій за цим договором.

Разом з тим, до матеріалів справи долучено лише копії товарно-транспортних накладних за серпень-вересень 2016 року, виписаних на виконання вказаного договору поставки №7364 від 25.07.2016.

Поряд з цим, в акті перевірки контролюючий орган вказав, що до перевірки позивачем, як Постачальником, який відповідає за доставку товару згідно умов договорів, не надано первинних документів, які підтверджують перевезення товарів.

Так, як передбачено умовами наявних договорів поставки, які є схожими за змістом, а саме пунктом 1.2, Сторони застосовують до даного договору умови DDP - доставка Постачальником (ТОВ «Дан-Груп») товару у пункт, вказаний Покупцем (редакція ІНКОТЕРМС 2010 року).

Згідно пункту 4.1 поставки товару Постачальником Покупцю здійснюється окремими партіями відповідно до заявок Покупця, виходячи з наявного товару на складі Постачальника.

Товар повинен бути переданий Покупцю у строк не більше 2 календарних днів з моменту отримання заявки.

Відповідно до пункту 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 20.02.1998 за № 128/2568 (далі - Правила № 363), товарно-транспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу.

Товарно-транспортна накладна - це єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу.

Згідно пункту 11.1 Правил № 363 основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.

Товарно-транспортна накладна може оформлюватись суб'єктом господарювання без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім'я, по батькові) перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які надають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.

Оформлення перевезень вантажів товарно-транспортними накладними здійснюється незалежно від умов оплати за роботу автомобіля (п.11.3 Правил № 363).

Товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом Замовник (вантажовідправник) повинен виписувати в кількості не менше чотирьох екземплярів. Замовник (вантажовідправник) засвідчує всі екземпляри товарно-транспортної накладної підписом і при необхідності печаткою (штампом) (п.11.4 Правил № 363).

Після прийняття вантажу згідно з товарно-транспортною накладною водій (експедитор) підписує всі її екземпляри (п.11.5 Правил № 363).

Перший екземпляр товарно-транспортної накладної залишається у Замовника (вантажовідправника), другий - передається водієм (експедитором) вантажоодержувачу, третій і четвертий екземпляри, засвідчені підписом вантажоодержувача (у разі потреби й печаткою або штампом), передається Перевізнику (п.11.6 Правил № 363).

Час прибуття(вибуття) автомобіля для завантаження і розвантаження Замовник зобов'язаний зазначати відповідно до пунктів 8.25 і 8.26 цих Правил (п.11.8 Правил № 363).

З огляду на викладене, суд зазначає, що товарно-транспортна накладна призначена для обліку руху товарно-матеріальних цінностей та розрахунків за їх перевезення автомобільним транспортом, тобто товарно-транспортна накладна є доказом, який підтверджує факт надання/отримання транспортних послуг.

Вказана правова позиція підтримана Верховним судом, зокрема, у постанові від 12 червня 2018 року у справі №815/3310/17.

За змістом вказаних норм передбачено обов'язковість товарно-транспортної накладної у випадку надання послуг з перевезення, при цьому товарно-транспортні накладні повинні у всякому разі бути в наявності як у покупця, так і у продавця, безвідносно до умов договору поставки про зобов'язану сторону щодо доставки товару.

При цьому, такі товарно-транспортні накладні повинні містити всю інформацію, яка б давала можливість здійснити облік транспорту, який здійснював перевезення, водія, який керував транспортом, товару, який перевозився, його якісних та кількісних характеристик (маса, кількість, найменування тощо).

Сам факт наявності податкових чи-то видаткових накладних, виписаних від імені постачальника, або інших документів, складених з посиланням на поставку товарів (послуг) не є безумовним доказом реальності господарських операцій з ним, якщо інші обставини свідчать про недостовірність інформації в цих документах.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 06 червня 2018 року у справі №П/811/2247/14.

З аналізу наданих позивачем первинних документів неможливо достовірно встановити коли, у який спосіб та яким транспортним засобом були здійснені перевезення товарів, місце його навантаження та розвантаження, маршрут перевезення, невизначена методика розрахунку вартості транспортних послуг.

Також не відображено у первинних документах позивача які транспортні засоби використовувалися під час здійснення перевезень товарів, відсутні заявки на перевезення у конкретний пункт призначення, відсутні докази, які б свідчили про прийняття працівниками покупця відповідних товарів.

З огляду на те, що відповідні документи на підтвердження реальності господарських операцій у звітному періоді у позивача відсутні, так як ні під час перевірки, ні до суду в повному обсязі надані не були, а надані позивачем документи достовірно не підтверджують факт поставки, транспортування товарів, то суд вважає обґрунтованим висновки податкового органу щодо заниження позивачем податку на прибуток в періоді, що перевірявся.

В даному випадку, дослідивши та оцінивши відповідно до положень статті 90 КАС України наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, виходячи з положень ч. 1 ст. 211 КАС України (щодо предмету доказування) та з урахуванням положень ч. 1 та ч. 2 ст. 77 КАС України, суд вважає недоведеним фактичне виконання спірних операцій (їх невиконання), про юридичну дефектність у зв'язку з цим складених за такими операціями первинних документів та податкових накладних, які внаслідок наведеного не мають юридичної значимості, що у сукупності зумовлює висновок суду про відсутність підстав для формування податкового обліку.

При цьому суд зазначає, що надання певних документів до перевірки та їх аналіз податковим органом в акті перевірки не є підставою для неподання таких документів до суду при оскарженні рішення контролюючого органу, яке прийнято на підставі такого акту перевірки.

Відсутність вказаних базових первинних документів не дає суду можливості перевірити реальність здійснення (фактичне виконання) господарських операцій та правомірність відображення таких операцій у податковому обліку платника податків і формування сум податкових вигод.

Окрім того, контролюючим органом отримано ухвалу Печерського районного суду міста Києва №757/32996/16-к від 11.07.2016, в якій зазначено, що в ході проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні, порушеному за ч. 2 ст. 205 КК України, встановлено, що в 2015 році невстановлені особи організували створення та придбання з метою прикриття незаконної діяльності таких суб'єктів підприємницької діяльності, у т.ч. ТОВ «БК «Олімпія». Зазначені суб'єкти господарювання використовуються для розтрати державного майна, мінімізації ПДВ та прибутку на податок великих реальних платників податків, нібито здійснюючи операції по виконанню різноманітних послуг, робіт або поставки товарно-матеріальних цінностей. Фактично вказані роботи не виконувались, послуги не надавались, а товарно-матеріально цінності не реалізовувались. Тому формально великим платникам ПДВ збільшувались витрати та незаконного формувався податковий кредит.

При цьому, за податковою інформацією згідно Єдиного реєстру податкових накладних ТОВ «БК «Олімпія» надає послуги з реалізації будівельно-монтажних робіт, транспортних послуг та будівельних матеріалів. Подальшу реалізацію печива, шоколаду та цукерок не встановлено. Залишок придбаних товарів у ТОВ «Дан-Груп» не встановлено. За КВЕД основний вид діяльності підприємства - будівництво житлових і нежитлових будівель.

Також, відповідно до отримано відповідачем ухвали Дарницького районного суду міста Києва № 753/21304/16-к від 11.11.2016 зазначено, що досудовим розслідуванням у кримінальній справі, порушеної за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 212 КК України, встановлено, що група осіб шляхом використання низки суб'єктів підприємницької діяльності з ознаки фіктивності, серед яких є ТОВ «Варта-Маркет», надають суб'єктам реального сектору економіки послуги по ухиленню від сплати податків та обготівкування грошових коштів за рахунок формування фіктивного податкового кредиту.

При цьому, за податковою інформацією згідно Єдиного реєстру податкових накладних ТОВ «Варта-Маркет» реалізовує автозапчастини. За КВЕД основний вид діяльності підприємства - неспеціалізована оптова торгівля. Подальшу реалізацію печива, шоколаду та цукерок не встановлено. Залишок придбаних товарів у ТОВ «Дан-Груп» не встановлено.

Також, відповідно до ухвали Богунського районного суду № 295/2966/16-к від 24.02.2016 зазначено наступне, що досудовим розслідуванням у кримінальній справі, порушеної за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 3 ст. 212 КК України, встановлено, що службові особи ТОВ «ДАН 3» в період 2014-2016 років шляхом проведення безтоварних операцій з продажу товарів за заниженими цінами на товариства, у тому числі ТОВ «Флагман - РМ», які мають ознаки «ризикових». Так, на території м. Києва та Київської області діє група осіб, яка використовуючи реквізити вказаних та інших суб'єктів господарської діяльності, які мають ознаки «ризикових» здійснює протиправну діяльність, спрямовану на надання послуг по незаконному формуванню податкового кредиту, підробку документів, створення транзитних підприємств для прикриття власної незаконної діяльності, використання завідомо підроблених документів та пособництво в ухиленні від сплати податків підприємствам-вигодонабувачам.

При цьому, за податковою інформацією згідно Єдиного реєстру податкових накладних ТОВ «Варта-Маркет» реалізовує електроприлади. За КВЕД основний вид діяльності підприємства - дослідження кон'юктури ринку та виявлення громадської думки. Подальшу реалізацію печива, шоколаду та цукерок не встановлено. Залишок придбаних товарів у ТОВ «Дан-Груп» не встановлено.

Окрім того, відповідно до отриманої відповідачем ухвали Центрального районного суду м. Миколаєва № 490/1459/16-к від 03.03.2016 з'ясовано, що за результатами отриманих відомостей в ході проведення слідчих дій (в межах кримінальній справі, порушеної за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 3 ст. 212 КК України) та аналізу фінансово-господарської діяльності даних підприємств (податкової звітності з ПДВ та додатків до неї, реєстрів отриманих та виданих податкових накладних за період з квітня 2014 року по грудень 2015 року) встановлено, що посадові особи використовують реквізити фіктивних підприємств, у тому числі ТОВ «Аріал-торг», шляхом внесення в податкову звітність завідомо неправдивої інформації щодо придбання товарів, робіт (послуг), тим самим незаконно формують валові витрати та податковий кредит з ПДВ, що призводить до заниження податкових зобов'язань перед бюджетом.

При цьому, за податковою інформацією згідно Єдиного реєстру податкових накладних ТОВ «Аріал-торг» здійснює реалізацію автозапчастин, виробів із пластмас та іграшок. За КВЕД основний вид діяльності підприємства - неспеціалізована оптова торгівля. Подальшу реалізацію печива, шоколаду та цукерок не встановлено. Залишок придбаних товарів у ТОВ «Дан-Груп» не встановлено.

Також, відповідачем отримано ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова № 751/11376/16-к від 23.12.2016, згідно якої встановлено, що досудовим розслідуванням у кримінальній справі, порушеній за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27. ч. 3 ст. 212, ч. 1 ст. 205 КК України з'ясовано, що невстановлені особи створили шляхом реєстрації на підставних осіб ряд суб'єктів підприємницької діяльності реквізити та рахунки яких використовувались для прикриття незаконної діяльності, що полягала в наданні послуг по незаконному формуванню податкового кредиту реально діючим СГД... шляхом документального оформлення безтоварних господарських операцій... В подальшому стало відомо, що організатори «конвертаційного центру» створили шляхом реєстрації на підставних осіб ряд суб'єктів підприємницької діяльності у тому числі, ТОВ «Роднік-Стайл», ТОВ «Фідея Груп» та інші ФСПД, реквізити та рахунки яких використовувались для прикриття незаконної діяльності, що полягала в наданні послуг по незаконному формуванню податкового кредиту реально діючим СГД шляхом документального оформлення безтоварних господарських операцій.

Враховуючи наведене у сукупності, беручи до уваги специфіку та особливості зазначених операцій, виходячи з наявної податкової інформації, слід зазначити, що під час розгляду справи не надано тих відомостей і документів, які виходячи з умов договорів та звичайної ділової практики супроводжують фактичне виконання такого роду операцій та у сукупності з первинними документами підтверджують їх фактичне (реальне) виконання, а відтак не доведено фактичного виконання спірних операцій контрагентами позивача.

В даному випадку, як приходить до висновку суд, за спірними операціями лише оформлялися окремі первинні документи та податкові накладні без фактичного виконання контрагентами обумовлених операцій, чим створювалась видимість (зовнішні ознаки) реального здійснення операцій та правомірності формування спірних сум податкових вигод, наслідком чого є отримання позивачем необґрунтованої податкової вигоди.

Суд у взаємозв'язку з наведеним також враховує, що наявність оплати на користь контрагентів сама по собі не є підтвердженням фактичного здійснення операцій та в даному випадку самостійною підставою для формування спірних сум вигод, оскільки, крім іншого, рух цих коштів, виходячи з вищенаведеного, не забезпечений зв'язком з господарською діяльністю підприємств - учасників спірних операцій та не відповідає статутній діяльності цих підприємств, доказів подальшої реалізації товару (цукерок, печива, шоколаду інше) позивачем не надано.

Виходячи з наведеного у сукупності, суд приходить до висновку, що в даному випадку позивачем не доведено наявності обставин та підстав, з якими наведені вище норми податкового законодавства пов'язують можливість правомірного формування спірних сум податкових вигод що, відповідно, свідчить про відсутність у позивача підстав для формування спірних сум податкових вигод.

Між тим, як свідчать матеріали справи, листом ДФС у м. Києві 05.07.2017 № 5619/8/26-15-14-02-04 повідомлено, що в ході аналізу матеріалів перевірки, виявлено арифметичну помилку в підрахунку розміру заниженого ТОВ «Дан-Груп» доходу від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначеного за правилами бухгалтерського обліку: за результатами перевірки ТОВ «Дан-Груп» заниження задекларованого підприємством доходу за 2015 рік - 9 місяців 2016 року становить 20 065 221 грн.

Отже, ТОВ «Дан-Груп» в порушення вимог п. 44.1, п. 44.2 ст. 44, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України та п.5 П (С)БО П, Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 15 «Дохід» занижено дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку по операціям з ТОВ «Фідея Груп», ТОВ «БК «Олімпія», ТОВ «Селезія», ТОВ «Варта - Маркет», ТОВ «Аріал - Торг», ТОВ «Флагман - РМ» та ТОВ «Роднік - Стайл» на загальну суму 20 065 221 грн., у тому числі по періодах: за 2015 рік на суму 6 855 992 грн., за 9 місяців 2016 року на суму 13 209 229 грн., що призвело до заниження податку на прибуток на загальну суму 3 611 740 грн., в тому числі за 2015 рік на суму - 1 234 079 грн. та за 9 місяців 2016 року - 2 377 661 грн.

Згідно із частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В даному випадку позивачем в порядку виконання обов'язку, встановленого ч. 1 ст. 77 КАС України, не доведено суду достовірності своїх доводів, які покладені в основу позову, у зв'язку з чим суд не вбачає підстав для скасування оскаржуваних рішень, яке, як приходить до висновку суд, є законними та обґрунтованими, вірним по суті, а отже позовні вимоги в задоволенню не підлягають.

Відповідно, враховуючи те, що у задоволенні позову слід відмовити, судові витрати відшкодуванню позивачу не підлягають.

Керуючись вимогами статей 72-77, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову товариства з обмеженою відповідальністю «Дан-Груп» відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішенням суду може бути оскаржено за правилами встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.А. Качур