Справа № 826/13590/16
Суддя: Шрамко Ю.Т.
Дата ухвалення: 2018-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

20 вересня 2018 року №826/13590/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Шрамко Ю.Т., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «РМ-Інвест» до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби, про визнання протиправними та скасування податкової вимоги та рішення про опис майна у податкову заставу,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва, (також далі - суд), надійшов позов ТОВ «РМ-Інвест», (далі - позивач) до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби, (далі - відповідач), в якому позивач просить:

- визнати протиправною та скасувати податкову вимогу №17-17 від 15.08.2016 р.;

- визнати протиправним та скасувати рішення про опис майна у податкову заставу від 16.08.2016 р. №582/10/28-10-17-01-23.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва (суддя Шулежко В.П.) від 02.09.2016 року відкрито провадження в адміністративній справі.

У подальшому, у зв'язку із припиненням повноважень судді Шулежка В.П. щодо здійснення правосуддя, у провадженні якого перебувала справа та ним не розглянута по суті, відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, для її подальшого розгляду і вирішення визначено суддю Шрамко Ю.Т., на підставі чого ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.04.2017 року справу прийнято до провадження судді Шрамко Ю.Т.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем в порушення норм податкового законодавства України сформовану податкову вимогу про сплату податкового боргу та складено рішення про опис майна у податкову заставу, що порушують його права та законні інтереси.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити позов в повному обсязі.

Представники відповідача проти позову заперечувати та зазначили, що спірні податкова вимога та рішення є обґрунтованим, прийнятим на підставі та в межах чинного законодавства, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене та зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, у відповідному судовому засіданні судом прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд встановив наступне.

У відповідності до поданої позивачем 22.02.2016 р. податкової декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2016 рік до Офісу ВПП, протягом 2016 року ТОВ «РМ-Інвест» своєчасно сплачувались самостійно визначені ним податкові зобов'язання з земельного податку, про що свідчать банківські виписки та платіжні доручення.

Однак, 22.08.2016 р. ТОВ «РМ-Інвест» отримано від Офісу ВПП засобами поштового зв'язку податкову вимогу №17-17 від 15.08.2016 р. та Рішення про опис майна у податкову заставу від 16.08.2016 р. №582/10/28-10-17-01-23.

З оскаржуваної податкової вимоги вбачається, що ТОВ «РМ-Інвест» станом на 14.08.2016 р. має податковий борг з земельного податку з юридичних осіб у розмірі 466 808,79 грн.

Як стверджує позивач, ним земельний податок з юридичних осіб сплачується своєчасно і у повному обсязі, то зазначена вимога і рішення про опис майна є необґрунтованими, протиправними та підлягають скасуванню.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Відповідно до пп. 21.1.1 - пп. 21.1.5 п. 21.1 ст. 21 Податкового кодексу України (далі – ПК України, посадові особи контролюючих органів зобов'язані: дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; забезпечувати сумлінне виконання покладених на контролюючі органи функцій; забезпечувати ефективну роботу та виконання завдань контролюючих органів відповідно до їх повноважень; не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій; коректно та уважно ставитися до платників податків, їх представників та інших учасників відносин, що виникають під час реалізації норм цього Кодексу та інших законів, не принижувати їх честі та гідності.

Під грошовим зобов'язанням платника податків, згідно з підпунктом 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, розуміється сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до підпункту 14.1.153 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податкова вимога - письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.

Під податковим боргом, при цьому, розуміється сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання (підпункт 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).

За змістом пп. 2.1., 2.2, 2.3 Порядку направлення органами доходів і зборів податкових вимог платникам податків, затвердженого наказом Міндоходів України від 10.10.2013 № 576 (в редакції, чинній на час прийняття спірних рішень), податкова вимога формується органами доходів і зборів за місцем обліку платника податків. Податкова вимога формується, якщо: платник податків не сплатив суми податкового зобов'язання, зазначеної в поданій ним податковій декларації, у встановлені Кодексом строки; платник податків не сплатив узгодженої суми грошового зобов'язання, визначеної в податковому повідомленні-рішенні, у встановлені законом строки; платник збору не сплатив узгодженої суми збору за провадження деяких видів підприємницької діяльності у встановлені строки; платник єдиного податку першої або другої групи не сплатив суми авансового внеску у встановлені строки. Протягом строків оскарження суми грошових зобов'язань, визначених Кодексом, податкова вимога з податку, що оскаржується, не надсилається.

У взаємозв'язку з наведеним, пунктом 59.1 статті 59 Податкового кодексу України визначено, що у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога не надсилається (не вручається), якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У разі збільшення загальної суми податкового боргу до розміру, що перевищує двадцять неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, контролюючий орган надсилає (вручає) податкову вимогу такому платнику податків.

Пунктом 59.3 статті 59 Податкового кодексу України передбачено, що податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов'язання.

Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов'язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов'язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.

Відповідно до пункту 57.3. статті 57 Податкового кодексу України, у разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов'язання платник податків зобов'язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Відповідно до підпункту 14.1.157 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (в редакції, чинній в момент виникнення спірних правовідносин), податкове повідомлення-рішення - письмове повідомлення контролюючого органу (рішення) про обов'язок платника податків сплатити суму грошового зобов'язання, визначену контролюючим органом у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, контроль за виконанням яких покладено на контролюючі органи, або внести відповідні зміни до податкової звітності.

Згідно п. 38.1 ст. 38 ПК України, виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк.

Податкове зобов'язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця (п. 287.3 ст. 287 ПК України).

У відповідності до податкової декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2016 рік, земельний податок за 2016 рік визначений позивачем у сумі 6 119 472, 70 грн., щомісячна сума до сплати – 509 956,06 грн.

Як стверджує відповідач, на податковому обліку у Офісі великих платників податків ДФС перебуває платник податків ТОВ «РМ-Інвест», по якому станом 02.11.2016 р. обліковується податковий борг по земельному податку у сумі 1 717 799,33 грн.

Причина виникнення зазначеного податкового боргу є несплата самостійно задекларованих грошових зобов'язань.

Офісом ВПП ДФС, на підставі п. 59.1 ст. 59 ПК України було винесено податкову вимогу від 15.08.2016 р. №17-17 та рішення про опис майна у податкову заставу від 16.08.2016 р. №582/10/28-10-17-01-23 внаслідок несплати узгодженого податкового зобов'язання з земельного податку у розмірі 466 808,79 грн.

Податковий борг ТОВ «РМ-Інвест» виник 30.07.2016 р. у сумі 466 808,79 грн. у зв'язку з несплатою самостійно задекларованих грошових зобов'язань відповідно до поданої податкової декларації по земельному податку з юридичних осіб від 22.02.2016 р. № з урахуванням наявної переплати у розмірі 43147,27 станом на 30.07.2016 р.

З долучених позивачем до матеріалів справи платіжних доручень №№65994 від 03.02.2016 р., 66076 від 04.02.2016 р., 66164 від 05.02.2016 р., 66258 від 08.02.2016 р., 66361 від 09.02.2016 р., 66478 від 10.02.2016 р., 66536 від 11.02.2016 р., 66649 від 12.02.2016 р., 66760 від 15.02.2016 р., 66877 від 16.02.2016 р., 66982 від 17.02.2016 р., 67076 від 18.02.2016 р., 67176 від 19.02.2016 р., 67269 від 22.02.2016 р., 67375 від 23.03.3016 р., 67372 від 24.02.2016 р., 67493 від 25.02.2016 р., 67602 від 26.02.2016 р., 67637 від 26.02.2016 р. вбачається, що позивачем за січень 2016 року сплачено земельний податок у сумі 533105,94 грн.

З платіжних доручень №№ 67817 від 01.03.2016 р., 67901 від 02.03.2016 р., 68011 від 03.03.2016 р., 68129 від 04.03.2016 р., 68228 від 09.03.2016 р., 68328 від 10.03.2016 р., 68420 від 11.03.2016 р., 68519 від 14.03.2016 р., 68640 від 15.03.2016 р., 68741 від 16.03.2016 р., 68860 від 17.03.2016 р., 68993 від 18.03.2016 р., 69107 від 21.03.2016 р., 69238 від 22.03.2016 р., 69370 від 23.03.2016 р., 69479 від 24.03.2016 р., 69596 від 25.03.2016 р., 69693 від 28.03.2016 р., 69726 від 29.03.2016 р. вбачається, що позивачем за лютий 2016 року сплачено земельний податок на суму 509956,06 грн.

З платіжних доручень №№70056 від 01.04.2016 р., 70163 від 04.04.2016 р., 70269 від 05.04.2016 р., 70379 від 06.04.2016 р., 70487 від 07.04.2016 р., 70611 від 08.04.2016 р., 70721 від 11.04.2016 р., 70835 від 12.04.2016 р., 70944 від 13.04.2016 р., 71060 від 14.04.2016 р., 71177 від 15.04.2016 р., 71267 від 18.04.2016 р., 71363 від 19.04.2016 р., 71470 від 20.04.2016 р., 71570 від 21.04.2016 р., 71674 від 22.04.2016 р., 71778 від 25.04.2016 р., 71878 від 26.04.2016 р., 71988 від 27.04.2016 р., 72177 від 28.04.2016 р., 72241 від 29.04.2016 р. вбачається, що позивачем за березень 2016 року сплачено земельний податок на суму 509956,06 грн.

З платіжних доручень №№72871 від 12.05.2016 р., 72982 від 13.05.2016 р., 73082 від 16.05.2016 р., 73215 від 17.05.2016 р., 73346 від 18.05.2016 р., 73467 від 19.05.2016 р., 73599 від 20.05.2016 р., 73686 від 20.05.2016 р. вбачається, що позивачем за квітень 2016 року сплачено земельний податок у сумі 509956,06 грн.

З платіжних доручень №№73913 від 01.06.2016 р., 73904 від 15.06.2016 р., 73906 від 15.06.2016 р., 73908 від 16.06.2016 р., 73909 від 16.06.2016 р. сплачено земельний податок за 2016 рік сумі 2250000,00 грн.

Як стверджує відповідач, перерахування грошових коштів із даних платіжних доручень в рахунок сплати земельного податку за 2016 р. не відбулося.

У своїх поясненнях позивач вказує, що 17.06.2016 року система «Клієнт-банк» ПАТ КБ «Євробанк» перестала працювати, а у платіжних дорученнях на перерахування земельного податку з'явився статус «видалено».

З листа №01-24.2/1898 від 19.07.2016 уповноваженої особи ФГВФО на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ КБ «Євробанк» слідує, що платіжні доручення від 15.06.2016 року та 16.06.2016 року 23.06.2016 року були повернуті відправнику в системі «Клієнт-Банк».

Чинним законодавством України внесення обов’язкових платежів до бюджету передбачено через банківські установи. Інструкцією про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті встановлено вимоги по оформленню та порядок подання до банку таких розрахункових документів. Частиною 3 пункту 14 розділу ІІ вказаної Інструкції встановлено, що відміткою про дату реєстрації банком платіжного доручення платника про сплату платежів до бюджету є заповнення в ньому реквізиту «Дата надходження», який банк заповнює незалежно від дати складання платником цього платіжного доручення. Ініціювання переказу вважається завершеним з часу прийняття банком платника розрахункового документа на виконання. Жодним нормативним актом в Україні не надано право і не зобов’язано платника податків здійснювати контроль за банком щодо надходження перерахованих коштів до бюджету. Таким чином, обов’язковий платіж вважається сплаченим з дати прийняття банком розрахункового документа про його сплату до бюджету на виконання.

З досліджених матеріалів справи слідує, що ТОВ «РМ-Інвест» податкові зобов'язання щодо плати за землю, визначені у податковій декларації, сплатило у передбачений п.287.3 ст. 287 ПК України строк та строків сплати податкового зобов’язання не порушило.

Відповідно до п. 129.6 ст. 129 ПК України, за порушення строку зарахування податків до бюджетів або державних цільових фондів, установлених Законом України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", з вини банку або органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, такий банк/орган сплачує пеню за кожний день прострочення, включаючи день сплати, та штрафні санкції у розмірах, встановлених цим Кодексом, а також несе іншу відповідальність, встановлену цим Кодексом, за порушення порядку своєчасного та повного внесення податків, зборів, платежів до бюджету або державного цільового фонду. При цьому платник податків звільняється від відповідальності за несвоєчасне або перерахування не в повному обсязі таких податків, зборів та інших платежів до бюджетів та державних цільових фондів, включаючи нараховану пеню або штрафні санкції.

Оскільки податкова вимога, у відповідності до вимог Податкового кодексу України, може бути надіслана платнику податку тільки у разі наявності у нього податкового боргу, а в даному випадку у позивача такий борг відсутній

Пункт 129.7 ст. 129 ПК України передбачає, що не вважається порушенням строку перерахування податків, зборів, платежів з вини банку порушення, вчинене внаслідок регулювання Національним банком України економічних нормативів такого банку, що призводить до нестачі вільного залишку коштів на такому кореспондентському рахунку.

Якщо у майбутньому банк або його правонаступники відновлюють платоспроможність, відлік строку зарахування податків, зборів та інших платежів розпочинається з моменту такого відновлення.

З аналізу вище викладеного слідує, що обов'язок позивача зі сплати податку є виконаним з часу подання до установи банку платіжного доручення на перерахування до бюджетної системи України на відповідний рахунок Державного казначейства грошових коштів з рахунку платника у банку за наявності у нього достатнього грошового залишку на день платежу.

При цьому позивач не повинен нести відповідальність за дії банку, який бере участь у багатостадійному процесі сплати та перерахування податків до бюджету.

Судом встановлено, що позивачем сплачено суми податкового зобов'язання, що підтверджується платіжними дорученнями, однак банківською установою платежі проведено не було.

Позивач належним чином виконав свій обов'язок з сплати податкового боргу, оскільки з'ясовано причини, за яких відповідні кошти не надійшли до бюджету у встановлений строк (запровадження тимчасової адміністрації банку), встановлено наявність достатнього залишку на рахунку позивача у день подання платіжних доручень та дотримання ним умов для здійснення банківського платежу, а отже податкова вимога контролюючого органу є передчасною та підлягає скасуванню.

Поряд з цим, відповідно до пункту 89.1 статті 89 Податкового кодексу України право податкової застави виникає у разі: несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов'язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу.

З урахуванням положень цієї статті ПК України, право податкової застави поширюється на будь-яке майно платника податків, яке перебуває в його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) у день виникнення такого права і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків, крім випадків, передбачених пунктом 89.5 цієї статті, а також на інше майно, на яке платник податків набуде прав власності у майбутньому (п. 89.2 ст. 89 ПК України).

Абзацом третім пункту 89.3 статті 89 Податкового кодексу України передбачено, що опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, яке пред'являється платнику податків, що має податковий борг.

Згідно пункту 91.1 статті 91 Податкового кодексу України у разі наявності у платника податків податкового боргу керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу за місцем реєстрації платника податків, що має податковий борг, призначає такому платнику податкового керуючого.

Таким чином, умовою для винесення керівником контролюючого органу рішення про опис майна платника податків у податкову заставу та призначення такому платнику податків податкового керуючого є наявність у такого платника податків податкового боргу.

Відтак, виходячи з того, що оскаржувана податкова вимога винесена контролюючим органом протиправно, у зв'язку з наявним у позивача податковим боргом, який виник через несплату позивачем податкових зобов'язань, що є неузгодженими і не мають статуту податкового боргу, з урахуванням похідного характеру рішення про опис майна у податкову заставу, останнє також є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Суд звертає увагу, що згідно з пп. 4.1.4 п. 4.1 ст. 4 ПК України, податкове законодавство України ґрунтується, зокрема, на принципі презумпції правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

Згідно з ч. 1 ст. 9, ст. 72, ч.ч. 1, 2, 5 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, (далі - КАС України), розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Таким чином, із системного аналізу вище викладених норм та з’ясованих судом обставин вбачається, що позов ТОВ «РМ-Інвест» до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про скасування податкових податкової вимоги та рішення про опис майна у податкову заставу є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню повністю.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає сплачена сума судового збору у розмірі 1378,00 грн.

На підставі вище викладеного, керуючись ст.ст. 72-77, 90, 139, 192, 241-246, 250, 255 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «РМ-Інвест» до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною та скасувати податкову вимогу №17-17 від 15.08.2016 р., винесену Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби.

3. Визнати протиправним та скасувати рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про опис майна у податкову заставу від 16.08.2016 р. №582/10/28-10-17-01-23.

3. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «РМ-Інвест» (код ЄДРПОУ 5202000, адреса: 02002, м. Київ, вул. Панельна, 1) сплачений ним судовий збір у розмірі 1378,00 грн. (тисяча триста сімдесят вісім) за рахунок бюджетних асигнувань Офісу великих платників Державної фіскальної служби (04119, м.Київ, вул. Дегтярівська, 11Г, ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.Т. Шрамко