Справа № 803/653/18
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2018-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2018 рокуЛьвів№ 876/5528/18

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Кузьмича С. М.,

суддів Гулида Р.М., Улицького В.З.

за участю секретаря Мельничук Б.Б.

представника апелянта ОСОБА_1

представників позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 01 червня 2018 року (ухвалене головуючим суддею Ковальчук В.Д., о 13 год. 29 хв. у м. Луцьку, повний текст рішення складено 06 червня 2018 року) у справі № 803/653/18 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Гор-Агро» до Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 17.11.2017 № НОМЕР_1, яким збільшено позивачу суму грошового зобовязання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 2000000, 00 грн, з яких сума грошового зобовязання за податковими зобовязаннями становить 1600000, 00 грн, а сума штрафних (фінансових) санкцій 400000, 00 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що оскаржене податкове повідомлення -рішення прийняте за результатами проведеної відповідачем документальної позапланової виїзної перевірки, в ході якої була встановлено, що господарська операція з поставки позивачем молока коровячого ТзОВ «Б.С.К. Україна» за договором № 22122016 від 22.12.2016 є такою, що не відбулася у звязку з відсутністю можливості в позивача забезпечити виконання даного договору до закінчення строку його дії. Крім того, отримані грошові кошти у вигляді попередньої оплати від ТзОВ «Б.С.К. Україна» у сумі 12000000, 00 грн, у тому числі ПДВ 2000000, 00 грн, були направлені позивачем на надання фінансової допомоги ТзОВ «Юнайтед Кемікалс» та придбання у цього товариства мінеральних добрив відповідно до договору від 25.12.2016 № 2512/2016, а не використані у сільськогосподарській діяльності позивача. До того ж, контролюючий орган вказував на те, що ТзОВ «Б.С.К. Україна» та ТзОВ «Юнайтед Кемікалс» є повязаними підприємствами, оскільки їх засновником є ОСОБА_4 Позивач також вважає, що наведені відповідачем обставини не є тими правовими підставами, з якими податкове законодавство пов'язує право платника на віднесення сум податку на додану вартість до складу податкових зобов'язань спеціальної декларації. Вказує на те, що ТзОВ «Гор-Агро» відповідно до пп. 187.1 ст. 187 Податкового кодексу України (далі ПК України) включило суму податку на додану вартість за договором № 22122016 від 22.12.2016 до складу податкових зобовязань в межах спеціального режиму оподаткування діяльності у сфері сільського господарства по даті першої з подій, що сталася раніше, а саме по даті зарахування коштів від ТзОВ «Б.С.К. Україна» на його банківський рахунок за поставку молока. Крім цього вважає за потрібне звернути увагу на те, що договір з поставки молока ТзОВ Б.С.К. Україна передбачає його виконання до 31.12.2017, що не було враховано контролюючим органом на час здійснення перевірки.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 01.06.2018 адміністративний позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Волинській області від 17.11.2017 № НОМЕР_1. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Волинській області (43010, Волинська область, місто Луцьк, Київський майдан, будинок 4, ідентифікаційний код 39400859) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Гор-Агро» (45602, Волинська область, Луцький район, село Підгайці, вулиця Дубнівська, будинок 14-А, ідентифікаційний код 34214727) судовий збір у розмірі 30000,00 грн. (тридцять тисяч гривень 00 коп.).

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що позивачем виконано усі вимоги податкового законодавства щодо законності формування податкових зобовязань по господарській операції з реалізації молока ТзОВ «Б.С.К. Україна», яка відображена у податковому обліку спеціального режиму оподаткування по даті першої з подій, а саме по даті зарахування коштів від ТзОВ «Б.С.К. Україна» за попередню оплату за товар.

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Зокрема в апеляційні скарзі зазначає, що ТзОВ «Гор-Агро» не мало можливості поставити сільськогосподарську продукцію на ТзОВ «Б.С.К. Україна» у листопаді-грудні 2017 року на суму 12000000, 00 грн у зв'язку з відсутністю потрібної кількості продуктивного поголов'я корів для забезпечення необхідної кількості молока, а також те, що отримані кошти у вигляді попередньої оплати від ТзОВ «Б.С.К. Україна» на суму 12000000, 00 грн, у тому числі ПДВ 2000000, 00 грн., направлені на надання фінансової допомоги, а не використані сільськогосподарській діяльності, тому перевіркою правомірно зроблено висновок, що ТзОВ Гор-Агро не мало наміру і не проводило фактичних операцій з поставки сільськогосподарської продукції. У звязку з цим зазначена господарська операція не пов'язана з сільськогосподарською діяльністю ТзОВ «Гор-Агро» та проведена з метою мінімізації податкових зобов'язань ТзОВ «Б.С.К. Україна», а тому перевіркою правомірно зроблено висновок, що позивач не має права на відображення податкових зобовязань в спеціальній декларації за 2016 рік. Відтак, висновки акта перевірки про заниження позивачем податку на додану вартість за грудень 2016 року в сумі 1600000, 00 грн є вірним, а податкове повідомлення-рішення правомірним. Крім цього вказують, що у видаткових накладних не зазначено ціну молока. При цьому, ціна за одиницю молока у договорі визначена 7 грн 50 коп. за 1 л. Будь-яких змін до договору поставки молока, щодо ціни не вносилися.

На вказану апеляційну скаргу представником позивача подано відзив в якому покликається на те, що так само, як і акт перевірки, апеляційна скарга містить перелік норм ПК України, яким закріпленні загальні положення про те, що таке: господарська діяльність (п.п 14.1.36), податкове зобов`язання (п.п. 14.1.179), об`єкт оподаткування податком на додану вартість (п. 185.1), дата виконання податкового зобов`язання з ПДВ з постачання товарів/послуг (п. 187.1), база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг (п.188.1) та порядок перерахування позитивної різниці між сумою податкових зобов`язань звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредитного звітного (податкового) періоду, визначеної за операціями: з сільськогосподарськими товарами/послугами ; із зерновими і технічними культурами; з продукцією тваринництва (п. 209 ст 209). При цьому, відповідачем не зазначено в чому саме полягає порушення наведених норм позивачем. З акту перевірки та доводів представників відповідача, податковий орган не заперечує факту вчинення позивачем господарської операції, за результатами якої у нього виникли зобов`язання зі сплати податку на додану вартість до державного бюджету, оскільки в силу положень ПК України, тільки у разі вчинення операції у позивача виникає обов`язок зі сплати грошових зобов`язань з податку на додану вартість. Відповідач приймаючи оскаржуване рішення керувався тим, що господарська операція позивача не є операцією з поставки продукції тваринництва. Тим часом контролюючим органом не наведено будь-яких доводів про те, що позивачем здійснено будь-яку іншу господарську операцію, яка є об`єктом оподаткування на додану вартість. У зв`язку з цим просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Представник апелянта в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та надав пояснення, просить апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.

В судовому засіданні представники позивача заперечили щодо задоволення та надали пояснення. Просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, з наступних підстав.

З матеріалів справи слідує, що відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 30.05.2018 № НОМЕР_2 основним видом економічної діяльності ТзОВ «Гор-Агро» згідно КВЕД є: 01.50 Змішане сільське господарство. При цьому, іншими із видів економічної діяльності позивача є також: 01.41 Розведення великої рогатої худоби молочних порід; 10.51 Перероблення молока, виробництво масла та сиру.

Як слідує з довідки Луцької ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області від 24.06.2016 № 9220/10/03-18-12-04, ТзОВ «Гор-Агро» зареєстроване платником єдиного податку IV групи (єдиний податок з сільськогосподарських товаровиробників, у яких частка сільськогосподарського товаровиробництва за попередній податковий (звітний) рік дорівнює або перевищує 75%) на 2016 рік.

ГУ ДФС у Волинській області з 02.10.2017 по 20.10.2017 та з 20.11.2017 по 08.12.2017 провело документальну позапланову виїзну перевірку ТзОВ «Гор-Агро» податкового законодавства за період з 01.01.2014 по 31.12.2016, валютного за період з 01.01.2014 по 31.12.2016, єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2014 по 31.12.2016, за результатами якої 27.10.2017 був складений акт №12163/14-01/34214727.

В акті перевірки зроблено висновок про встановлення порушення позивачем, крім іншого, податкового законодавства, а саме: пп. 14.1.36, 14.1.179 п. 14.1 ст.14, п. 188.1 ст. 188, п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 209.2 ст. 209, п. 198.3 ст. 198, п. 14.1.257 ПК України, в результаті чого ТзОВ «Гор-Агро» занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету в сумі 1765300, 00 грн, в тому числі за грудень 2016 року в сумі 1600000, 00 грн та за січень 2014 року в сумі 165300, 00 грн.

На підставі цього акту перевірки відповідачем було винесено податкове повідомлення-рішення від 17.11.2017 № НОМЕР_1, яким збільшено позивачу суму грошового зобовязання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 2000000, 00 грн, з яких сума грошового зобовязання за податковими зобовязаннями становить 1600000, 00 грн, а сума штрафних (фінансових) санкцій 400000, 00 грн.

Вважаючи таке рішення відповідача протиправним позивач звернувся до суду з відповідними позовними вимогами.

Проаналізувавши матеріали справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про правильне застосування норм матеріального та процесуального права та повне зясування обставин справи судом першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 67 Конституції України передбачає, що кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, установлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.

Відповідно до ст. 62 ПК України одним із способів здійснення податкового контролю є перевірки та звірки відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірки щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Згідно п. 75.1 ст. 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Пунктом 86.1 ст. 86 ПК України результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

Пунктом 58.1 ст. 58 ПК України визначено, що контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення, якщо сума грошового зобов'язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян) або якщо за результатами перевірки контролюючим органом встановлено факт: невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації; завищення розміру задекларованого від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованої платником податків відповідно до розділу V цього Кодексу; заниження або завищення суми податкових зобов'язань, заявленої у податковій декларації, або суми податкового кредиту, заявленої у податковій декларації з податку на додану вартість, крім випадків, коли зазначене заниження або завищення враховано при винесенні інших податкових повідомлень-рішень за результатами перевірки.

Податкове повідомлення-рішення містить підставу для такого нарахування (зменшення) податкового зобов'язання та/або зменшення суми бюджетного відшкодування та/або зменшення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість, або заниження чи завищення суми податкових зобов'язань, заявленої у податковій декларації, або суми податкового кредиту, заявленої у податковій декларації з податку на додану вартість; посилання на норму цього Кодексу та/або іншого закону, контроль за виконанням якого покладено на контролюючі органи, відповідно до якої був зроблений розрахунок або перерахунок грошових зобов'язань платника податків; суму грошового зобов'язання, що повинен сплатити платник податку; суму зменшеного бюджетного відшкодування та/або зменшення від'ємного значення результатів господарської діяльності або від'ємного значення суми податку на додану вартість; граничні строки сплати грошового зобов'язання та/або строки виправлення платником податків показників податкової звітності; попередження про необхідність складення та реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної/розрахунку коригування до неї або про необхідність виправлення помилок, допущених під час зазначення реквізитів податкової накладної, у випадках, передбачених цим Кодексом; попередження про наслідки несплати грошового зобов'язання або внесення виправлень до показників податкової звітності в установлений строк; граничні строки, передбачені цим Кодексом для оскарження податкового повідомлення-рішення.

Щодо взаємовідносин позивача з ТзОВ «Б.С.К. Україна» колегія суддів зазначає наступне.

Так відповідач у згаданому вище акті перевірки зробив висновки про те, що господарська операція з поставки позивачем молока коровячого ТзОВ «Б.С.К. Україна» за договором № 22122016 від 22.12.2016 є такою, що не відбулася у звязку з відсутністю можливості в позивача забезпечити виконання даного договору до закінчення строку його дії. Крім того, отримані грошові кошти у вигляді попередньої оплати від ТзОВ «Б.С.К. Україна» у сумі 12000000, 00 грн, у тому числі ПДВ 2000000, 00 грн, були направлені позивачем на надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги ТзОВ «Юнайтед Кемікалс» згідно договору № 210106/ф від 21.12.2016 та придбання у цього товариства мінеральних добрив відповідно до договору від 25.12.2016 № 2512/2016, а не використані у сільськогосподарській діяльності позивача.

У ході проведення перевірки встановлено взаємовідносини ТзОВ «Гор-Агро» з контрагентом ТзОВ «Б.С.К. Україна». Відповідно до договору № 22122016 від 22.12.2016 ТзОВ «Гор-Агро» (Продавець) зобовязується в порядку і на умовах, визначених цим договором, передати у власність ТзОВ Б.С.К. Україна (Покупець) сільськогосподарську продукцію (сировину) молоко коровяче згідно заявок покупця, а покупець зобовязується прийняти та поплатити такий товар (а.с.53-57).

Відповідно до п.2.2.1 цього договору покупець зобовязується у строк до 31.12.2016 здійснити оплату орієнтованої вартості товару, поставка якого буде здійснена протягом 2017 року, у сумі визначеній у п.3.1 даного договору, згідно якого загальна вартість договору орієнтовно складає 12000000, 00 грн.

Як передбачено п. 2.1.3 зазначеного договору продавець зобовязаний при передачі товару передати всі необхідні супроводжувальні документи, а саме: ветеринарна свідоцтво; експертний висновок; товарну накладну, в якій зазначаються висновки щодо показників лабораторного аналізу (кожного дня при передачі товару); податкову накладну.

Приймання товару по якості здійснюється за місцезнаходженням покупця відповідно до вимог, що обумовили сторони у даному договорі (п.4.4 договору).

ТзОВ «Б.С.К. Україна» на виконання умов даного договору здійснено попередню оплату за молоко на загальну суму 12000000, 00 грн, у т. ч. ПДВ 2000000, 00 грн, про що свідчать банківські виписки від 22.12.2016 № 1005, від 23.12.2016 № 1026, 1015, від 26.12.2016 № 1030, № 1028, № 95 від 27.12.2016 № 1036 (а.с.39-46). У звязку з попередньою оплатою за молоко позивачем було виписано ТзОВ Б.С.К. Україна податкові накладні від 22.12.2016 № 8/2, від 23.12.2016 № 9/2, від 26.12.2016 № 13/2, від 27.12.2016 № 14/2 (а.с.49-52).

Також, з матеріалів справи слідує, що ТзОВ «Б.С.К. Україна» по договору № 22122016 від 22.12.2016 подало позивачу заявку від 14.11.2017 на поставку молока в кількості 10000 л (а.с.137). В результаті чого позивачем було поставлено ТзОВ «Б.С.К. Україна» молоко 1 гатунку на суму 41951,81 грн. з ПДВ, про що свідчать видаткова накладна №27 від 30.11.2017 (а.с.94) та експертний висновок № 002869 п/17 від 27.11.2017 про якість молока (а.с.132).

Крім цього, позивачем в суді першої інстанції надано суду додаток № 3 від 13.12.2017 до договору купівлі молока № 22122016 від 22.12.2016, відповідно до якого сторони дійшли про продовження дії цього договору до 31.12.2018 (а.с.133).

Відповідно до ст. 663 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Водночас відповідно до ч.1 ст.651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Наведена норма та умови договору надають сторонам право збільшити термін поставки продукції (молока), а відтермінування строку поставки не є підставою для висновку про відсутність наміру її виконання.

Отже, сторони до закінчення строку дії даного договору скористалися правом на його продовження, продовживши строк поставки молока ТзОВ «Б.С.К. Україна» до 31.12.2018.

В судовому засіданні представники позивача пояснили, що така пролонгація договору була здійснена з метою повного та належного виконання договору № 22122016 від 22.12.2016, що в свою чергу відповідає вимогам закріплених у договорі.

Згідно цього позивач і надалі у 2018 році продовжує поставку молока, що підтверджується заявкою ТзОВ «Б.С.К. Україна» від 10.05.2018 (а.с.138), видатковими накладними № 7 від 10.05.2018, № 8 від 11.05.2018, № 9 від 12.05.2018, № 10 від 13.05.2018, № 11 від 14.05.2018, № 12 від 15.05.2018, № 13 від 16.05.2018 (а.с.97-103), які були долучені до матеріалів справи, а також експертним висновком № 000594 п/18 від 27.04.2018 (а.с.134).

Відтак суд апеляційної інстанції вважає, що висновки контролюючого органу про те, що позивач не мав наміру здійснити фактичні поставки молока своєму контрагенту є передчасними та спростовують доводи щодо нереальності господарських операцій.

Крім цього про передчасність таких висновків, також свідчить те, що на час складення акту перевірки та прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення договір з поставки молока № 22122016 від 22.12.2016 року був чинним, оскільки строк його дії відповідно до п.8.2 закінчувався 31.12.2017, а перевірка була проведена з 02.10.2017 по 20.10.2017, за результатами якої був складений акт від 27.10.2017 року тобто до моменту закінчення договору поставки молока.

Разом з цим представники позивача під час судового засідання пояснили, що вони діяли у відповідності до норм ПК України при виконанні договору постави молока, оскільки було дотримано його умови, а саме отримано відповідно обумовлений розмір коштів, сплачено відповідні податки з таких коштів та в подальшому здійснювалася поставка молока.

Колегія суддів вважає такі доводи обгрутнованими та такими, що підтверджуються матеріалами справи, оскільки відповідно до п. 209.1 ст. 209 ПК України резидент, який провадить підприємницьку діяльність у сфері сільського і лісового господарства та рибальства та відповідає критеріям, встановленим у пункті 209.6 цієї статті (далі - сільськогосподарське підприємство), може обрати спеціальний режим оподаткування.

Сільськогосподарським вважається підприємство, основною діяльністю якого є постачання вироблених (наданих) ним сільськогосподарських товарів (послуг) на власних або орендованих основних фондах, а також на давальницьких умовах, в якій питома вага вартості сільськогосподарських товарів/послуг становить не менш як 75 відсотків вартості всіх товарів/послуг, поставлених протягом попередніх 12 послідовних звітних податкових періодів сукупно (п.209.6 ст.209 ПК).

Згідно до пп. «б» п. 209.15.2 п. 209.15 ст. 209 ПК України, діяльність у сфері сільського господарства є виробництво продукції тваринництва, а саме свійських сільськогосподарських тварин, птахівництва, кролівництва, бджільництва, а також розведення шовкопрядів, змій та інших плазунів або слимаків та інших наземних ссавців, безхребетних та комах, а також їх обробка, переробка та/або консервація.

Підпунктом «в» п. 209.2 ст. 209 ПК України передбачено, шо позитивна різниця між сумою податкових зобов'язань звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту звітного (податкового) періоду, визначена за операціями з продукцією тваринництва підлягає перерахуванню: до державного бюджету - у розмірі 20 відсотків; на спеціальні рахунки, відкриті сільськогосподарським підприємствам - суб'єктам спеціального режиму оподаткування в установах банків та/або в органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, - у розмірі 80 відсотків.

Відповідно до пп. 209.17.4 п. 209.17 ст. 209 ПК України дія спеціального режиму оподаткування діяльності у сфері сільського та лісового господарства, а також рибальства поширюється на розведення великої рогатої худоби (01.21.0 КВЕД): відтворювання поголів'я великої рогатої худоби; вирощування великої рогатої худоби; одержання сирого молока корів, буйволиць, ячих; одержання сперми бугаїв.

Підпунктом 14.1.179 п. 14.1 ст. 14 ПК визначено, що податкове зобов'язання для цілей розділу V цього Кодексу - загальна сума податку на додану вартість, одержана (нарахована) платником податку в звітному (податковому) періоді.

Об'єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю (пп. «а» п.185.1 ст.185 ПК України).

Датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку (п.187.1 ст.187 ПК України).

Як зазначалось вище, відповідно до договору № 22122016 від 22.12.2016 ТзОВ «Гор-Агро» отримало від ТзОВ «Б.С.К. Україна» попередню оплату в сумі 12000000, 00 грн за поставку молока, яке позивач зобовязувався поставити даному контрагенту до 31.12.2017.

Відповідно до вимог пп. «а» п.187.1 ст.187 ПК України ТзОВ «Гор-Агро», як сільськогосподарське підприємство, що реалізує продукцію тваринництва, відобразило суму податку на додану вартість, що отримана в ціні поставленого товару, та включило її до складу податкових зобовязань спеціального режиму оподаткування. Тобто, дана господарська операція з поставки молока відображена позивачем у податковому обліку спеціального режиму оподаткування по даті першої з подій, а саме по даті зарахування коштів від ТзОВ «Б.С.К. Україна» за попередню оплату за товар (молоко).

При цьому, пунктом 209.18 статті 209 ПК України передбачено, що сума податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету сільськогосподарськими підприємствами усіх форм власності, які відповідають критеріям, визначеним статтею 209 цього Кодексу, але не обрали спеціального режиму оподаткування діяльності у сфері сільського, лісового господарства та рибальства, передбаченого статтею 209 цього Кодексу, і на загальних підставах вважаються платником податку на додану вартість, за реалізовані ними молоко, худобу, птицю, вовну власного виробництва, а також за молочні продукти, молочну сировину та м'ясопродукти, вироблені у власних переробних цехах, залишається у розпорядженні цих сільськогосподарських підприємств у розмірі, зазначеному у пункті 209.2 цієї статті і спрямовується на підтримку власного виробництва тваринницької продукції.

Судом встановлено, що попередню оплату від ТзОВ «Б.С.К. Україна» на поставку молока в сумі 12000000, 00 грн, в тому числі ПДВ 2000000, 00 грн, ТзОВ «Гор-Агро» відповідно до ст. 209 ПК України відображено у складі податкових зобовязань податкової декларації з податку на додану вартість спеціального режиму оподаткування діяльності у сфері сільського господарства від 17.01.2017 за грудень 2016 року (а.с.62-67).

Відтак, позивачем фактично перераховано 1600000, 00 грн (80% ПДВ) перераховано на спеціальний рахунок від операцій з тваринництва, 400000, 00 грн 20% перераховано до державного бюджету, що в свою чергу підтверджує дотримання позивачем вимог ПК України при виконання умов договору під час здійснення своєї господарської діяльності.

Також апелянт покликається на те, що ціна 1 л молоко згідно умов договору № 22122016 від 22.12.2016 становить 7 грн 50 коп. Разом з цим їм стало відомо, що ТзОВ Б.С.К. Україна реалізує таке молоко іншому контрагенту за ціною 7 грн 06 коп., тобто свідчить про економічну недоцільність таких операцій для ТзОВ «Б.С.К. Україна». Однак на переконання суду такі доводи не можуть спростувати реальність господарських операцій. Крім цього під час судового засідання представник апелянта пояснила, що ціна на молоко не є стабільною та з часом змінюється. Підтвердила, що ціну 7 грн 50 коп. за 1 л молока було обумовлено та на момент підписання договору встановлено, але за основу потрібно враховувати загальну вартість договору, а саме 12000000, 00 грн, на яку має бути здійснено поставку молока, а не вартість 1 л молока.

Щодо укладення договору ТзОВ «Гор-Агро» з ТзОВ «Юнайтед Кемікалс» договору № 210106/ф про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги від 21.12.2016 колегія суддів зазначає наступне.

Так між позивачем та ТзОВ «Юнайтед Кемікалс» укладено договір № 210106/ф про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги від 21.12.2016 року (а.с.61), відповідно до якого ТзОВ «Гор-Агро» (Кредитор) приймає на себе зобовязання надати ТзОВ «Юнайтед Кемікалс» (Позичальнику) фінансову допомогу для її використання на цілі та умовах, обумовлених у подальшому у даному договорі.

Сума фінансової допомоги за даним договором становить 12000000, 00 грн. (пункт 3.2 цього договору).

Як передбачено пунктами 5.1, 5.2 даного договору, позичальник зобовязується повернути отриману фінансову допомогу в повному обсязі будь-якими частинами в будь-який час на розсуд кредитора, але не пізніше 31.12.2017. Даний термін може бути змінений сторонами за взаємною письмовою згодою. Фінансова допомога повертається шляхом переказу відповідних коштів на рахунок кредитора в тій же валюті, в якій було надано фінансову допомогу. Фінансова допомога повертається без будь-яких відрахувань або утримань, що можуть піти на сплату вимог, зборів, податків або інших платежів, в тому числі і таких, які позичальник повинен здійснити згідно чинного законодавства. Кошти для погашення заборгованості в першу чергу спрямовуються на сплату основної суми фінансової допомоги, в другу чергу на сплату пені за прострочення погашення фінансової допомоги.

Також між ТзОВ «Юнайтед Кемікалс» (Постачальник) та ТзОВ «Гор-Агро» (Покупець) було укладено договір поставки № 2512/2016 від 25.12.2016 , відповідно до якого постачальник зобовязується в порядку та на умовах, визначених в цьому договорі, передати у власність, а покупець зобовязується в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі оплатити та прийняти товар. Найменування, кількість та асортимент товару вказані в специфікаціях (надалі Товар), що додаються до договору, і є його невідємними частинами (а.с.58-59).

Поставка товару здійснюється автотранспортом постачальника на умовах DDP. Місце поставки вказується у відповідних специфікаціях, що є невідємними частинами договору. Строк поставки товару становить 365 календарних днів з моменту підписання сторонами відповідної специфікації до цього договору, якщо інше не погоджено відповідною специфікацією (п.3.1 даного договору).

Додатком № 1 від 25.12.2016 договору поставки №2512/2016 від 25.12.2015 передбачено 100% попередньої оплати всього на суму 1600000, 00 гр., у т.ч. ПДВ 266666, 67 грн за поставку вапняково-аміачної селітри (фас. 1000 кг) кількістю 219 т. та карбаміду (фас. 50 кг) в сумі 18 т. (а.с.60).

Як слідує з акту перевірки, відповідно до даного договору здійснено попередню оплату за згаданими товарами відповідно до банківських виписок № 1126 від 26.12.2016, № 1133 від 27.12.2016, № 1143 від 28.12.2016.

Разом з цим колегія суддів погоджується з твердженням суду першої інстанції про те, що укладені позивачем договори з ТзОВ «Юнайтед Кемікалс» № 210106/ф про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги від 21.12.2016 в сумі 12000000, 00 грн та поставки № 2512/2016 від 25.12.2016 є окремими господарськими договорами, які не мають жодного правового впливу на формування податкового обліку ТзОВ «Гор-Агро» за наслідками господарської діяльності з реалізації молока.

У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, повязаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобовязує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обовязок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобовязаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Підсумовуючи наведене вище , суд апеляційної інстанції прийшов до переконання , що податковим органом фактично здійснив перевірку платника до завершення строку виконання договору поставки № 2512/2016 від 25.12.2016, що в свою чергу не дало змоги останньому врахувати і факт пролонгації договору до 31.12.2018. Відтак висновки відповідача про нереальність господарських операцій з поставки молока є необгрунованими, оскільки строк договору не сплинув. Більше того позивачем надано докази часткового виконання договору, а саме видатковими накладними, що в свою чергу також ставить під сумнів обгрунтованість висновку відповідача щодо нереальності господарських операцій.

З огляду на наведене суд вважає, що доводи апелянта не можуть слугувати підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 01 червня 2018 року у справі № 803/53/18 без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення, у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя ОСОБА_5
судді ОСОБА_6
ОСОБА_7
Повне судове рішення складено 28 вересня 2018 року