Справа № 2040/6992/18
Суддя: Панченко О.В.
Дата ухвалення: 2018-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

03 жовтня 2018 р. № 2040/6992/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Панченко О.В.,

за участю секретаря судового засідання - Денисенко А.А.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1 (довіреність від 07.05.2018р.),

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Лозівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківської області про скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:

До Харківського окружного адміністративного суду звернулась Лозівська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Харківській області, з адміністративним позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківської області, в якому просить суд скасувати постанову відповідача ВП № 53204653 від 07.08.2018 року про накладення штрафу.

У судовому засіданні представник позивача - ОСОБА_1 (довіреність від 07.05.2018р.) заявлений позов підтримав у повному обсязі просив позовні вимоги задовольнити, пославшись на те, що оскаржуване рішення винесено без урахування усіх обставин, а отже є таким, що підлягає скасуванню.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 21.09.2018 року було відкрито провадження у даній справі.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 03.10.2018 року закрито підготовче провадження і призначено справи до судового розгляду по суті.

Відповідач - Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківської області, в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення яке міститься в матеріалах справи.

Проте, відзиву на позов у встановлений судом строк до канцелярії суду не надходило, причин поважності його неподання відповідачем не повідомлено.

Згідно положень ч.4 ст. 159 КАС України, неподання суб'єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Відповідно до ч.6 ст. 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з наступних підстав та мотивів.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016, № 1404-VIII (далі по тексту Закон № 1404) рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Згідно з ч. 1 ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Спірні правовідносини склались з приводу виконання рішення суду, а відтак при розв'язанні спору слід виходити з положень Закону України Про виконавче провадження, згідно зі ст. 1 якого виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Судом встановлено, що старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_2 по виконавчому провадженню № серпня 2018 року винесено постанову про накладення на Лозівську об'єднану державну податкову інспекцію Головного Управління ДФС у Харківській області штрафу у розмірі 5100,00 грн. (а с.10).

Постанова про накладення штрафу від 07 серпня 2018 року мотивована тим, що Лозівською ОДПІ не було виконано вимоги державного виконавця від 27.12.2016 року, а саме: боржник не виконав вимоги виконавчого листа по справі № 820/3559/16 від 08.12.2016р.

Згідно постанови про відкриття виконавчого провадження від 27.12.2016р. по ВП № 53204653 старшим державним виконавцем Шиндель В.А. було зобов'язано боржника негайно виконати постанову суду в частині виплати грошового забезпечення ОСОБА_3 за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць (а.с.8).

На виконання даної постанови Лозівською ОДПІ було нараховано суму грошового забезпечення ОСОБА_3 за один місяць в розмірі 4 583,00 грн. (з урахуванням податку з доходів найманих працівників та військового збору) та перераховано на картковий рахунок позивача, що підтверджується платіжними дорученням № 8 від 18.01.2017р. (платіжні доручення № 9,10 від 18.01.2017р. по сплаті податків).

З матеріалів справи вбачається, що листом від 20.01.2017р. № 326/10/20-27-03-60 Лозівською ОДПІ було повідомлено відділ примусового виконання рішень про перерахування грошового забезпечення ОСОБА_3 за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць.

Так, постановою Харківського окружного адміністративного суду від 08.12.2016 року по справі №820/3559/16, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 05.04.2017 року, адміністративний позов ОСОБА_3 до Державної фіскальної служби України, Лозівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області про визнання протиправними та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі - задоволено частково. Скасовано пп. 3.1 п. 3 Наказу Державної фіскальної служби України від 04.03.2016 № 205 Про стан організації роботи ДФС та її територіальних органів у січні 2016 року щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення із займаної посади першого заступника начальника Лозівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області ОСОБА_3. Скасовано Наказ Державної фіскальної служби України № 79-ДС від 23.06.2016 Про звільнення ОСОБА_3Л.. Поновлено ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, паспорт серії ММ № 619045, виданий 30.08.2000 Лозівським МРВ УМВС України в Харківській області, на посаді першого заступника начальника Лозівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області з 23.06.2016 року. Стягнуто з Лозівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, паспорт серії ММ №619045, виданий 30.08.2000 Лозівським МРВ УМВС України в Харківській області, середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Звернуто до негайного виконання постанову суду в частині поновлення ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, паспорт серії ММ № 619045, виданий 30.08.2000 Лозівським МРВ УМВС України в Харківській області, на посаді першого заступника начальника Лозівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області. Звернуто до негайного виконання постанову суду в частині стягнення з Лозівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, паспорт серії ММ №619045, виданий 30.08.2000 Лозівським МРВ УМВС України в Харківській області, грошового забезпечення за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Отже постанова Харківського окружного адміністративного суду від 08.12.2016 року по справі №820/3559/16 набрала законної сили 05.04.2017 року.

На думку позивача, на момент винесення постанови про відкриття виконавчого провадження по даній справі - 27.12.2016р., постанова Харківського окружного адміністративного суду від 08.12.2016 року повинна бути виконана тільки в частині негайного стягнення з боржника грошового забезпечення за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць. В іншій частині в грудні 2016р. постанова суду першої інстанції не набрала законної сили і не могло бути відкрито виконавче провадження.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що згідно ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання.

Згідно ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно ч. 1 ст. 13 Закону України Про виконавче провадження під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно -правовими актами.

Пунктом 18 частини третьої статті 18 Закону встановлено право виконавця вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 19 Закону України "Про виконавче провадження" сторони зобов'язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов'язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.

Частиною 5 вказаної статті Закону Боржник зобов'язаний утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення.

Відповідно до ст.10 Закону заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, обєкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обовязку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Суд вважає за необхідне зазначити, що іншими заходами примусового характеру, що передбачені цим Законом, у разі виконання рішення немайнового характеру можуть бути заходи, які передбачені статтями 64-67 Закону.

Згідно частини 6 статті 26 за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

Відповідно до ст. 63 Закону за рішеннями, за якими боржник зобовязаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Проаналізувавши положення статті 63 Закону суд зазначає, що під час виконання рішень немайнового характеру державний виконавець фактично надає боржнику строк на добровільне виконання рішення, а у випадку повторного невиконання боржником рішення протягом наданого строку законодавець диференціює подальші дії державного виконавця залежно від участі боржника в процесі виконання рішення. Так, якщо рішення можливо виконати без участі боржника державний виконавець вживає заходів примусового виконання рішення, а якщо рішення неможливо виконати без участі боржника, державний виконавець після надсилання органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, тобто не вживає жодних заходів примусового виконання рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 Закону України "Про виконавче провадження" у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Листом від 20.01.2017р. № 326/10/20-27-03-60 Лозівською ОДПІ у Харківській області було повідомлено відділ примусового виконання рішень про перерахування грошового забезпечення ОСОБА_3 за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць.

Щодо виконання рішення суду в частині стягнення з Лозівської ОДПІ ГУ ДФС у Харківській області на користь ОСОБА_3 середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, суд зазначає, що вказане рішення не могло бути виконано на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження від 27.12.2016р., оскільки постанова Харківського окружного адміністративного суду від 08.12.2016р. по справі № 820/3559/16 в вищезазначеній частині набрала законної сили, відповідно до Ухвали Харківського апеляційного адміністративного суду 05.04.2017р.

Документів щодо відкриття провадження в частині стягнення з Лозівської ОДПІ ГУ ДФС у Харківській області на користь ОСОБА_3 середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу або вимоги про виконання в цій частині рішення суду в порушення вимог ЗУ «Про виконавче провадження» від виконавчої служби до позивача не надходило.

Постанова від 07.08.2018р. про накладення штрафу була винесена відповідно до вимог ч.1 ст.75 Закону України «Про виконавче провадження» - у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу.

При цьому, до позивача не надходило документів, якими державний виконавець встановлював термін щодо виконання рішення суду в частині стягнення з Лозівської ОДПІ ГУ ДФС у Харківській області на-користь ОСОБА_3 середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, що вказує на відсутність складу порушення за ч. 1 ст.75 ЗУ «Про виконавче провадження».

Вищезазначене свідчить, що постанова відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області по ВП № 53204653 від 07 серпня 2018 року про накладення штрафу на Лозівську ОДПІ винесена безпідставно та з порушенням чинного законодавства.

Також суд зазначає, що виплата коштів за час вимушеного прогулу здійснюється на підставі наказу про поновлення на роботі. Так, на підставі наказу ГУ ДФС України від 16.07.2018р. №1228-о «Про виконання рішення суду та поновлення на посаді ОСОБА_3Л.» Лозівською ОДПІ виплачено ОСОБА_3 кошти за час вимушеного прогулу, що підтверджується розрахунковим рахунком ОСОБА_3 за липень 2018р. та платіжним дорученням про виплату заробітної плати працівникам ОДПІ № 217 від 26.07.2018р..

Згідно приписів ч.ч. 1 та 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зважаючи на встановлені у справі обставини та з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Таким чином, вимоги позивача є обґрунтованими, а отже, є такими, що підлягають задоволенню.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 19, 241-247, 255, 257-262, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Лозівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківської області про скасування постанови - задовольнити.

Скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківської області ВП № 53204653 від 07.08.2018 року про накладення штрафу.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Панченко