Справа № 2540/2611/18
Суддя: Заяць О.В.
Дата ухвалення: 2018-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2018 року Чернігів Справа № 2540/2611/18

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Зайця О.В.,

за участю секретаря Новик Н.С.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідачів ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом Державного підприємства "Чернігівський облавтодор" ВАТ "ДАК Автомобільні дороги України" до Головного управління ДФС у Чернігівській області, Державної фіскальної служби України про визнання скарги задоволеною та скасування податкового повідомлення-рішення,

У С Т А Н О В И В:

Державне підприємство "Чернігівський облавтодор" ВАТ "ДАК Автомобільні дороги України" звернулось до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Чернігівській області, в якому просить:

- визнати скаргу № 01511-11/315 від 11.04.2018 задоволеною з 03.05.2018;

- скасувати податкове повідомлення-рішення від 28.03.2018 № 4.

Свої вимоги мотивує тим, що 11.06.2018 на адресу підприємства надійшло рішення про результати розгляду скарги №19663/6/99-99-11-03-01-25 від 07.06.2018, згідно якого оскаржуване податкове повідомлення-рішення № від 28.03.2018 - залишено без змін, а скарга №015-11/315 від 11.04.2018 без задоволення, що в свою чергу порушує права та законні інтереси позивача. Крім того, вважає, що застосування штрафних санкції в загальній сумі 589085,16 грн. з підстав, несвоєчасної сплати податку на додану вартість згідно даних є неправомірним.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві та додаткових поясненнях.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав, просив у їх задоволенні відмовити, оскільки рішення ДФС України про продоження строку розгляду скарги № 15591/6/99-99-11-03-01-25 від 05.05.2018 прийнято та надіслано позивачу 05.05.2018, тобто в межах граничного встановленого строку для його прийняття та надіслання відповідно до вимог п. 56.8 ст. 56 Податкового кодексу України.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

ГУ ДФС у Чернігівській області проведено камеральну перевірку своєчасності сплати ДП «Чернігівський облавтодор» податку на додану вартість, за наслідками якої складено ОСОБА_1 про результати камеральної перевірки своєчасності сплати податку на додану вартість №288/25-01-12-04-39 від 05.03.2018, який отримано позивачем 12.03.2018.

Не погоджуючись з обставинами викладеними у вищевказаному акті, позивач подав на адресу відповідача свої заперечення за вих. №07-06/213 від 14.03.2018, які були направлені поштою.

ГУ ДФС у Чернігівській області винесено податкове повідомлення-рішення № від 28.03.2018, яким до позивача застосовано штраф розміром 20% у сумі 612 923,62 грн., за порушення строку сплати грошового зобовязання в сумі 3064618,04 грн. з податку на додану вартість (а.с.19).

Не погоджуючись з вищевказаним податковим повідомленням-рішенням, ДП «Чернігівський облавтодор» звернулось в порядку адміністративного оскарження до ДФС України зі скаргою за вих. №015-11/315 від 11.04.2018, в якій просило скасувати податкове повідомлення-рішення від 28.03.2018 № та не здійснювати неправомірних нарахувань (а.с.21-22).

Як зазначає позивач, 12.04.2018, вказану скаргу вкладено в поштове відправлення, передано відділенню поштового зв'язку та надіслано поштою до ДФС України, яка отримана ДФС України 16.04.2018 (а.с.22).

07.05.2018 на адресу підприємства надійшло рішення ДФС України від 05.05.2018 за №15591/6/99-99-11-03-01-25 про продовження строку розгляду скарги до 14.06.2018 (а.с.23).

08.05.2018 підприємством додатково направлено відповідачу листа №015-11/392 з вимогою зупинити незаконне нарахування штрафних санкцій за неузгодженим ППР з№ НОМЕР_1 від 28.03.2018 (а.с. 24-25).

11.06.2018 на адресу підприємства надійшло рішення ДФС України про результати розгляду скарги №19663/6/99-99-11-03-01-25 від 07.06.2018, згідно якого оскаржуване податкове повідомлення рішення № НОМЕР_1 від 28.03.2018 - залишено без змін, а скарга №015-11/315 від 11.04.2018 без задоволення (а.с.26-27).

Крім того, позивач посилається на ухвалу № 825/1896/16, якою розстрочено виконання постанови Чернігівського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2016 року по справі № 825/1896/16 на тридцять шість місяців, як на підставу несвоєчасної сплати податкових зобовязань.

Даючи правову оцінку обставинам справи, суд зважає на таке.

Відповідно до пп. 14.1.265 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України штрафна санкція (фінансова санкція, штраф) - плата у вигляді фіксованої суми та/або відсотків, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи, а також штрафні санкції за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Згідно з ст. 126 Податкового кодексу України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Відповідно до пп. 14.1.162 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України пеня - сума коштів у вигляді відсотків, нарахованих на суми грошових зобов'язань, не сплачених у встановлені законодавством строки.

Відповідно до пп. 129.1.1 п. 129.1 ст. 129 Податкового кодексу України, після закінчення встановлених цим Кодексом строків погашення узгодженого грошового зобов'язання на суму податкового боргу нараховується пеня.

Нарахування пені розпочинається: а) при самостійному нарахуванні суми грошового зобов'язання платником податків - від першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати грошового зобов'язання, визначеного цим Кодексом; б) при нарахуванні суми грошового зобов'язання контролюючими органами - від першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати грошового зобов'язання, визначеного у податковому повідомленні-рішенні згідно із цим Кодексом.

Нарахування пені у відповідності до п. 129.3 ст. 129 Податкового кодексу України закінчується: у день зарахування коштів на відповідний рахунок Державного казначейства України та/або в інших випадках погашення податкового боргу та/або грошових зобов'язань; у день проведення взаєморозрахунків непогашених зустрічних грошових зобов'язань відповідного бюджету перед таким платником податків; у день запровадження мораторію на задоволення вимог кредиторів (при винесенні відповідної ухвали суду у справі про банкрутство або прийнятті відповідного рішення Національним банком України); при прийнятті рішення щодо скасування або списання суми податкового боргу (його частини).

У разі часткового погашення податкового боргу сума такої частки визначається з урахуванням пені, нарахованої на таку частку.

Відповідно до приписів п. 32.1 ст. 32 Податкового кодексу України зміна строку сплати податку та збору здійснюється шляхом перенесення встановленого податковим законодавством строку сплати податку та збору або його частини на більш пізній строк.

Згідно п. 32.2 ст. 32 Податкового кодексу України зміна строку сплати податку здійснюється у формі: відстрочки; розстрочки.

Зміна строку сплати податку не скасовує діючого і не створює нового податкового обов'язку (п. 32.3 ст. 32 Податкового кодексу України).

Відповідно до пп.14.1.175 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Таким чином, виникнення податкового боргу є юридичним фактом, який пов'язаний із несплатою узгодженої суми грошового зобов'язання протягом установленого строку.

Наявність податкового боргу у Державного підприємства "Чернігівський облавтодор" ВАТ "ДАК Автомобільні дороги України" є встановленим фактом, у тому числі і судовими рішенням, та визнається позивачем.

Статтею 87 Податкового кодексу України визначено джерела сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків.

Джерелами самостійної сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів. Сплата грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків з відповідного платежу може бути здійснена також за рахунок надміру сплачених сум такого платежу (без заяви платника) або за рахунок помилково та/або надміру сплачених сум з інших платежів (на підставі відповідної заяви платника) до відповідних бюджетів (п. 87.1).

Джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь-яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених цим Кодексом, а також іншими законодавчими актами (87.2).

Частиною 1 ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції до 15.12.2017), якою визначено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення (відсутність коштів на рахунку, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), особа, яка бере участь у справі, та сторона виконавчого провадження можуть звернутися до адміністративного суду першої інстанції (незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий лист) із заявою про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення.

Аналізуючи положення ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України в системному зв'язку із нормами, які гарантують право на судовий захист і передбачають форми й способи його реалізації (статті 105 та 162 Кодексу), суд приходить до висновку, що в контексті спірних правовідносин процедура виконання судового рішення, на підставі якого з платника податків стягуються кошти, є самостійною процедурою, яка регулюється окремими нормами Податкового кодексу України (порядок стягнення податкового боргу платників податків регулюється статтями 95 - 99 Податкового кодексу України).

Зі змісту наведених законодавчих норм можна зробити висновок, що розстрочення застосовується як у процедурі примусового стягнення податкового боргу, так і під час добровільного погашення платником грошових зобов'язань. А відтак розстрочення є лише законодавчо передбаченою формою розрахунків платника з бюджетом шляхом зміни строків платежу; розстрочення не можна розцінювати як окремий спосіб погашення податкового боргу, що виключає можливість застосування інших заходів з примусового стягнення податкового боргу; використання інституту розстрочення не виключається і на стадії виконання судового рішення про примусове стягнення податкового боргу.

Суд звертає увагу, що розстрочення є лише формою розрахунків платника з бюджетом шляхом зміни строків платежу, яка може застосовуватись в тому числі і у процедурі примусового стягнення податкового боргу. Рішення суду про розстрочення сплати податкового боргу є лише процесуальним рішенням, що визначає спосіб виконання судового рішення про стягнення податкового боргу.

Постановлення такого рішення не змінює статус такої заборгованості - податковий борг - несплачена сума узгодженого грошового зобов'язання, та не спростовує того факту, що боржник вчинив податкове правопорушення у вигляді несплати такого і таке правопорушення триває до часу погашення боргу в добровільному чи примусовому порядку.

Суд зазначає, що судове рішення яким встановлено порядок сплати заборгованості шляхом розстрочення сплати боргу, не звільняє платника податків від відповідальності у вигляді штрафних санкцій та пені, передбачених 126.1 ст. 126 та пп. 129.1.1 п. 129.1 ст. 129 Податкового кодексу України.

При цьому у даній справі суд зауважує, що розстрочення виконання судового рішення про стягнення податкового боргу приймалось судом за заявою платника податків, який усвідомлював, що ним було допущено податкове правопорушення у вигляді несвоєчасної сплати узгоджених податкових зобов'язань. Тобто позивач був обізнаний, що несплата податкових зобов'язань заподіює шкоду суспільним інтересам у вигляді несвоєчасного надходження до Бюджету узгоджених сум податкових зобов'язань, і така шкода є наслідком протиправної бездіяльності саме позивача, а отже втручання держави шляхом нарахування штрафних санкцій та пені на такі суми податкового боргу є правомірним та передбачуваним для позивача, з огляду на встановлену відповідальність за несвоєчасне перерахування податкових зобов'язань, та не є надмірним з огляду на визначеність розміру такої відповідальності та правовідносин що склались.

Таким чином, суд приходить до висновку, що прийняття судових рішень, якими визначено згідно процесуального закону порядок виконання судових рішень щодо стягнення податкового боргу, жодним чином не впливає на звільнення платника податків від відповідальності у вигляді штрафних санкцій та пені, нарахування яких передбачено статтями 126 та 129 Податкового кодексу України, за несвоєчасну сплату сум грошових зобов'язань, а отже підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Аналогічна правова позиція викладена у рішеннях Верховного Суду від 13.02.2018 № К/9901/3879/17, від 04.04.2018 № К/9901/3770/17, від 17.04.2018 № К/9901/716/18.

Щодо твердження позивача, що рішення ДФС України від 05.05.2018 за №4 5591/6/99-99-1 1-03-01-25 про продовження строку розгляду скарги та від 07.06.2018 №19663/6/99-99-11-03-01-25 про результати розгляду скарги с незаконними, протиправними та необгрунтованими, оскільки скарга ДП «Чернігівський облавтодор» №015-11/315 від 11.04.2018 на оскаржуване податкове новідомлепня-рішенпя є повністю задоволеною з 03.05.2018 в силу п. 56.9 ст. 56 Податкового кодексу України, то вони не приймаються, з огляду на таке.

Згідно з п. 56.8 ст. 56 Податкового кодексу України контролюючий орган, який розглядає скаргу платника податків, зобов'язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його протягом 20 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника податків поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку.

Відповідно до п. 56.9 ст. 56 Податкового кодексу України керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу може прийняти рішення про продовження строку розгляду скарги платника податків понад 20-денний строк, визначений у пункті 56.8 цієї статті, але не більше 60 календарних днів, та письмово повідомити про це платника податків до закінчення строку, визначеного у пункті 56.8 цієї статті. Якщо вмотивоване рішення за скаргою платника податків не надсилається платнику податків протягом 20-денного строку або протягом строку, продовженого за рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника податків з дня, наступного за останнім днем зазначених строків. Скарга вважається також повністю задоволеною на користь платника податків, якщо рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу про продовження строків її розгляду не було надіслано платнику податків до закінчення 20-денного строку, зазначеного в абзаці першому цього пункту.

ДФС України отримано скаргу позивача №015-11/315 від 11.04.2018 16.04.2018, а рішення від 05.05.2018 за №4 5591/6/99-99-1 1-03-01-25 про продовження строку розгляду скарги направлено позивачу 05.05.2018, тобто в межах граничного встановленого строку.

У відповідності до вимог частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку, що в задоволенні позову Державного підприємства "Чернігівський облавтодор" ВАТ "ДАК Автомобільні дороги України" необхідно відмовити.

Керуючись статтями 139, 241, 243, 244-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову Державного підприємства "Чернігівський облавтодор" ВАТ "ДАК Автомобільні дороги України" відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Київського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Повний текст рішення виготовлено 01 жовтня 2018 року.

Суддя О.В. Заяць