Справа № 1540/3925/18
Суддя: Балан Я. В.
Дата ухвалення: 2018-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 1540/3925/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2018 року м.Одеса

У залі судових засідань № 31

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Балан Я.В.,

при секретарі судового засідання - Ходжаян А.В.

за участю сторін:

представник позивача - ОСОБА_1

представник відповідача - не зявився,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні клопотання представника відповідача про закриття провадження по справі № 1540/3925/18 за позовом Прокуратури Одеської області до Одеської міської ради, третя особа на стороні відповідача ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

У провадженні суду перебуває справа за позовом Прокуратури Одеської області до Одеської міської ради, третя особа на стороні відповідача ОСОБА_2 про:

визнання незаконним та скасування пункту 2 рішення №3242-VII від 25.04.2018р.

Ухвалою суду від 07.08.2018р. відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання.

Через канцелярію суду представником відповідача подано (20.08.2018р. за вхід. №24147/18) клопотання про закриття провадження у справі №1540/3925/18, яке обґрунтоване тим, що заявлені у справі позовні вимоги випливають із відносин, що мають саме приватноправовий характер, орган місцевого самоврядування в цих відносинах виступає як субєкт права власності, а не як субєкт владних повноважень.

У судовому засіданні представник позивача проти задоволення вказаного клопотання не заперечував.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином.

Заслухавши учасників процесу, розглянувши клопотання про закриття провадження у справі №1540/3925/18, суд вважає, що воно підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 4 КАС України публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у звязку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобовязує надавати такі послуги виключно субєкта владних повноважень, і спір виник у звязку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є субєктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у звязку із порушенням її прав у такому процесі з боку субєкта владних повноважень або іншої особи.

Згідно п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Як зазначено у п. 3.2 Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвідомчості справ, пов'язаних із соціальними виплатами № 19-рп/2010 від 09.09.2010р., головними критеріями судової спеціалізації визнається предмет спірних правовідносин і властива для його розгляду процедура.

Згідно з п.3.2 Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями 54 народних депутатів України та Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень Закону України Про судоустрій і статус суддів, Кримінально-процесуального кодексу України, Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України (щодо принципу інстанційності в системі судів загальної юрисдикції) № 9-рп/2011 від 12.07.2011р. принцип спеціалізації полягає у створенні відповідних спеціалізованих судів для здійснення цивільного, кримінального, адміністративного, господарського судочинства.

Основними ознаками публічно-правових відносин є: обов'язкова участь у цих відносинах суб'єкта, який наділений публічно-владними повноваженнями; підпорядкованість одного учасника публічно-правових відносин іншому - суб'єкту владних повноважень (що проявляється у можливості суб'єкта владних повноважень вирішувати питання про права і обов'язки підпорядкованої особи); імперативність публічно-правових відносин; домінування публічно-правового інтересу у цих відносинах.

Обов'язковою ознакою позовної форми захисту права в адміністративному суді має бути наявність спору про публічне право, тобто спору про права і обов'язки в публічних правовідносинах.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі Zand v. Austria вказав, що словосполучення встановлений законом поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття суд, встановлений законом у частині першій статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з &?н;…&?е; питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів &?и;…&?м;. З огляду на це, не вважається судом, встановленим законом орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: 1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; 2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спорах між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб'єкту законом; 6) спорах щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; 7) спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації; 8) спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності; 9) спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов'язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб; 10) спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб; 11) спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони", за винятком спорів, пов'язаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі, а також зміною, розірванням і виконанням договорів про закупівлю; 12) спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України "Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень". Юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи: 1) що віднесені до юрисдикції Конституційного Суду України; 2) що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства; 3) про накладення адміністративних стягнень, крім випадків, визначених цим Кодексом; 4) щодо відносин, які відповідно до закону, статуту (положення) громадського об'єднання, саморегулівної організації віднесені до його (її) внутрішньої діяльності або виключної компетенції, крім справ у спорах, визначених пунктами 9, 10 частини першої цієї статті. Адміністративні суди не розглядають позовні вимоги, які є похідними від вимог у приватно-правовому спорі і заявлені разом з ними, якщо цей спір підлягає розгляду в порядку іншого, ніж адміністративне, судочинства і знаходиться на розгляді відповідного суду.

Питання віднесення окремих категорій справ до адміністративної юрисдикції деталізовано у Постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України №8 від 20.05.2013р. «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів».

У п. п. 2, 3 даної Постанови зазначено, що для розгляду спору адміністративним судом необхідно встановити його публічно-правовий зміст (характер). Для зясування характеру спору суди повинні врахувати, що протилежні за змістом є приватноправовий спір. Це означає, що в основі розмежування спорів лежить поділ права на публічне та приватне.

Суди повинні звертати уваги на те, що спір набуває ознак публічно-правого за умов не лише наявності серед субєктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій.

Позивач у позовній заяві обґрунтовуючи підстави для звернення до суду, зазначає про те, що у даному випадку порушення інтересів держави полягає у порушенні встановленого чинного законодавством порядку передачі земель в оренду та цільового використання земель.

Згідно ст. 2 Земельного кодексу України земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб'єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. Об'єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї).

Відповідно до ст. 5 Земельного кодексу України земельне законодавство базується на таких принципах: а) поєднання особливостей використання землі як територіального базису, природного ресурсу і основного засобу виробництва; б) забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави; в) невтручання держави в здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом; г) забезпечення раціонального використання та охорони земель; ґ) забезпечення гарантій прав на землю; д) пріоритету вимог екологічної безпеки.

Згідно із п. «б» ч. 1 ст. 80 Земельного кодексу України суб'єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Стаття 12 Земельного кодексу України передбачає повноваження сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад.

З урахуванням наведеного при здійсненні повноважень власника землі Одеська міська рада є рівноправним субєктом земельних відносин, дії якого спрямовані на реалізацію права розпоряджатися землею. Питання надання органам місцевого самоврядування у власність чи користування земельних ділянок третім особам лежить у площині приватних відносин між міською радою як власником земельної ділянки комунальної власності та субєктом, якому вказана ділянка передається.

Відповідно до п. 19 ч. 1 ст. 4 КАС України індивідуальний акт - акт (рішення) суб'єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Суд звертає увагу, що оскаржуване рішення Одеської міської ради №3242-VII від 25.04.2018р. є індивідуальним (ненормативним) актом, який вичерпав свою дію внаслідок його виконання.

Так, на виконання оскаржуваного рішення Одеської міської ради №3242-VII від 25.04.2018р., 23.08.2018р. між Одеською міською радою та ОСОБА_2 укладено договір оренди земельної ділянки, загальною площею 0,1045 га, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Мечникова, 55-б, кадастровий номер :33:004:0003 для експлуатації та обслуговування цілісного майнового комплексу кафе «Ольвія», який 27.07.2018р. зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

При цьому, ОСОБА_3 Верховного Суду розглядаючи питання юрисдикції даної категорії справ, зазначила про те, що у разі прийняття субєктом владних повноважені рішення про передачу земельних ділянок у власність чи користування (тобто, ненормативного акту, який вичерпав свою дію після його реалізації) подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про цивільне право.

Окрім того, ОСОБА_3 Верховного Суду зазначила про те, що скасування індивідуального акту не породжує наслідків для користування земельної ділянки, оскільки у такої особи виникло право постійного користування земельною ділянкою і це право ґрунтується на правовстановлюючих документах. Відтак, обраний спосіб захисту порушеного права (оскарження рішення субєкта владних повноважень про розпорядження земельною ділянкою) не забезпечує його реального захисту (постанови №761/33504/14 від 03.04.2018р., №802/950/17 від 18.04.2018р., №369/13240/14 від 18.04.2018р., №522/5668/17 від 13.06.2018р.)

Беручи до уваги викладене, суд дійшов висновку, оскільки позовні вимоги прокуратури Одеської області стосуються рішення Одеської міської ради у рамках приватноправових відносин, захист зазначених позивачем інтересів держави може відбутись лише із застосуванням цивільно-правових засобів, а справа підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства, що у свою чергу виключає її розгляд у порядку адміністративного судочинства.

Згідно частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Розглядаючи справу «Сокуренко і Стригун проти України» Європейський суд з прав людини вказав, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатись «судом, встановленим законом» у розумінні частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка гарантує розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановлений законом.

Враховуючи вищевикладене, у контексті конкретних обставин цієї справи та нормативного регулювання правовідносин, що склалися між учасниками справи, суд дійшов висновку, що на даний спір не поширюється юрисдикція адміністративного суду, що виключає розгляд цієї справи за правилами КАС України.

Відповідно до ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає за необхідне закрити провадження у справі №1540/3925/18, оскільки справа не підпадає під юрисдикцію адміністративних судів та підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст. ст. 238, 256, 295 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання представника Одеської міської ради (20.08.2018р. за вхід. №24147/18) клопотання про закриття провадження у справі №1540/3925/18 задовольнити.

Провадження у справі №1540/3925/18 за позовом Прокуратури Одеської області до Одеської міської ради, третя особа на стороні відповідача ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування пункту 2 рішення №3242-VII від 25.04.2018р. закрити.

Роз'яснити заявнику, що дана заява підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства за правилами підсудності, встановленими Цивільним процесуальним кодексом України.

Порядок і строки оскарження ухвали визначаються ст. 256 КАС України.

Ухвала набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст. 295 КАС України.

Повний текст ухвали підписаний та складений 02.10.2018р.

Суддя Я.В. Балан