Справа № 808/1678/18
Суддя: Лукманова О.М.
Дата ухвалення: 2018-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

25 вересня 2018 року м. Дніпросправа № 808/1678/18

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: судді-доповідача: Лукманова О.М.,

суддів: Божко Л.А., Дурасова Ю.В.,

при секретарі: Сонник А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 18.07.2018 року (суддя Лазаренко М.С. м. Запоріжжя, повний текст рішення виготовлено 18.07.2018 року) у справі №808/1678/18 за позовом Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кліон» про стягнення суми адміністративно-господарських санкцій,-

в с т а н о в и л а:

У травні 2018 року Запорізьке обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів (далі по тексту - позивач) звернулося до суду з позовом до ТОВ «Кліон» (далі по тексту - відповідач), в якому просило стягнути з відповідача на його користь суму адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць працевлаштування у 2017 році у розмірі 81854,86 грн.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 18.07.2018 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

З рішенням суду першої інстанції не погодилось Запорізьке обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів та подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати рішення та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Свої вимоги обґрунтувало тим, що судом першої інстанції при розгляді справи наданий невірний аналіз ч.8 ст.69 ГК України та статей 18-1, 19, 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», які встановлюють обов'язок, а не право відповідача щодо забезпечення визначеної відповідно до закону кількості робочих місць для працевлаштування інвалідів; обов'язок держави з працевлаштування перед інвалідами не звільняє роботодавця від обов'язку створення та виділення робочих місць, в тому числі спеціальні робочі місця, пошуку та самостійного працевлаштування інвалідів відповідно до виконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів. Апелянт вважав, що об'єктом даного правопорушення є зобов'язальні правовідносини відповідача, які полягають у необхідності виконання нормативу, або сплати адміністративно-господарських санкцій самостійно у термін, передбачений законодавством, а тому вина відповідача полягає у несплаті адміністративно-господарських санкцій.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Справа розглянута згідно ч. 4 ст. 229 КАС України, за відсутності осіб, які беруть участь у її розгляді. У разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що ТОВ «Кліон» не порушувало законодавство, яке регулює спірні правовідносини, а тому при вирішенні питання про правомірність стягнення адміністративно-господарських санкцій потрібно виходити з наявності вини ТОВ «Кліон».

Матеріалами справи встановлено, що 12.02.2018 року ТОВ «Кліон» відповідно до вимог Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» подало до Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2017 рік. У рядку 03 звіту ТОВ «Кліон» самостійно визначено кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до ст.19 Закону України «Про основи соціальної захищеності в Україні» - 5 осіб. Відповідно до рядка 02 звіту за 2017 рік середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність та які працюють у відповідача - 3 особи. У рядках 05 та 06 звіту зазначені середньорічна заробітна плата штатного працівника (грн.) - 40514 грн. та відповідно сума адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів (грн.) - 81028,32 грн.

У зв'язку з несплатою добровільно адміністративно-господарської санкції ТОВ «Кліон» Запорізьке обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів 06.04.2018 року своїм листом за №03-263/537-15 запропонувало ТОВ «Кліон» сплатити адміністративно-господарську санкцію у сумі 81028,32 грн., попередило, що за порушення строків сплати буде нарахована пеня у розмірі 120 відсотків річних облікової ставки НБУ за кожний календарний день прострочення.

У зв'язку з несплатою у добровільному порядку адміністративної санкції у сумі 81028,32 грн., Запорізьким обласним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів було нараховано пеню у розмірі 826,54 грн. та подано даний позов до суду про стягнення суми 81854,86 грн. (81028,32 грн. + 826,54 грн.).

Відповідно до ч.8 ст.6 ст.218 ГК України підприємство з правом найму робочої сили забезпечує визначену відповідно до закону кількість робочих місць для працевлаштування неповнолітніх, інвалідів, інших категорій громадян, які потребують соціального захисту. Відповідальність підприємства за невиконання даної вимоги встановлюється законом. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Частиною 2 наведеної статті встановлено, зокрема, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для пропущення господарського правопорушення.

Відповідно частин 1, 2 ст. 18, частин 1, 3 ст. 18-1, статей 19, 20 Закону України «Про основи захищеності інвалідів в Україні» забезпечення прав осіб з інвалідністю на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості. Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів. Особа з інвалідністю, яка не досягла пенсійного віку, не працює, але бажає працювати, має право бути зареєстрованою у державній службі зайнятості як безробітна. Державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у особи з інвалідністю кваліфікації та знань, з урахуванням її побажань. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця. Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування осіб з інвалідністю. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення. Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування осіб з інвалідністю у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог статті 18 цього Закону. Виконанням нормативу робочих місць у кількості, визначеній згідно з частиною першою цієї статті, вважається працевлаштування підприємством, установою, організацією, у тому числі підприємством, організацією громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичною особою, яка використовує найману працю, осіб з інвалідністю, для яких це місце роботи є основним. Порядок реєстрації у Фонді соціального захисту інвалідів, його відділеннях, строки подання йому звітів про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю, зарахування кількості робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, контролю за виконанням нормативу робочих місць та перевірки підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, щодо їх реєстрації у Фонді соціального захисту інвалідів, його відділеннях, подачі щорічного звіту, а також надання державній службі зайнятості інформації, необхідної для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, визначаються Кабінетом Міністрів України. Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, в яких за основним місцем роботи працює 8 і більше осіб, реєструються у відповідних відділеннях Фонду соціального захисту інвалідів за своїм місцезнаходженням і щороку подають цим відділенням звіт про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю. Керівники підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, у разі незабезпечення виконання нормативів робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, неподання Фонду соціального захисту інвалідів звіту про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю несуть відповідальність у встановленому законом порядку. Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, де працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів. Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Відповідно п.4 ч.3 ст.50 «Про зайнятість населення» роботодавці зобов'язані, зокрема, своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про попит на робочу силу (вакансії). Наказом Міністерства соціальної політики України №316 від 31.05.2013 затверджено форму звітності №3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» та Порядок її подання.

Колегія суддів зазначає, що ТОВ «Кліон» надавалися протягом 2017 року Запорізькому міському центру зайнятості інформації про попит на робочу силу (вакансії) форми №3-ПН.

На протязі 2017 року у ТОВ «Кліон» працювало три особи з інвалідністю. ТОВ «Кліон» у 2017 році було створено робочі місця для осіб з інвалідністю згідно нормативу. Матеріалами справи не встановлено факту направлення Державною службою зайнятості інвалідів для працевлаштування ТОВ «Кліон» та відмови останнього у працевлаштуванні інвалідів.

Встановлено, що ТОВ «Кліон» розміщувалися у місцевій газеті «Работа» оголошення про наявність вакантних місць для працевлаштування інвалідів протягом 2017 року.

Колегія суддів критично відноситься до твердження Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів про те, що чинне законодавство при наявності обов'язку держави з працевлаштування перед інвалідами не звільняє роботодавця від обов'язку створення та виділення робочих місць, в тому числі спеціальні робочі місця, пошуку та самостійного працевлаштування інвалідів відповідно до виконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, вина відповідача полягає у несплаті адміністративно-господарських санкцій. З аналізу норм Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів» вбачається, що обов'язок підприємства щодо створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком підбирати і працевлаштовувати інвалідів на створені робочі місця, натомість вимагає від нього вжиття заходів для працевлаштування інвалідів, визначених у ст.18 цього Закону.

Враховуючи докази у справі, колегія суддів приходить до висновку про те, що ТОВ «Кліон» не порушувало законодавство, яке регулює спірні правовідносини, а тому при вирішенні питання про правомірність стягнення адміністративно-господарських санкцій потрібно виходити з наявності вини ТОВ «Кліон», оскільки останнім було вжито всі передбачені законодавством дії.

Вирішуючи спір по суті, колегія суддів зазначає, що відповідно до частин 1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на суб'єкта владних повноважень, яким є Запорізьке обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів.

Колегія суддів зазначає, що позивачем не доведено здійснення ним будь-яких активних дій щодо виконання Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів».

Згідно ч. 1, ч. 6 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судові витрати здійснені позивачем повертаються йому тільки у тому разі коли його позовні вимоги задоволено. Не передбачено повернення судових витрат суб'єкту владних повноважень та у разі відмови у задоволенні позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, як таке, що прийняте з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322 КАС України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів - залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 18.07.2018 року у справі №808/1678/18 - залишити без змін.

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів відповідно до ст.,ст.328, 329 КАС України.

Суддя-доповідач: О.М. Лукманова

Суддя: Л.А. Божко

Суддя: Ю.В. Дурасова