Справа № 727/6387/13-а
Суддя: Стародуб О.П.
Дата ухвалення: 2018-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

27 вересня 2018 року

м. Київ

справа №727/6387/13-а

адміністративне провадження №К/9901/1940/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

Головуючий - Стародуб О.П.,

судді - Анцупова Т.О., Кравчук В.М.,

розглянувши в письмовому провадженні касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22.10.2013р. (суддя - Літвінова О.Г.) та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 05.02.2014р.(судді - Сапальова Т.В., Гонтарук В.М., Полотнянко Ю.П.) у справі за позовом Чернівецької обласної державної адміністрації до Виконавчого комітету Чернівецької міської ради, третя особа: ОСОБА_1, про визнання рішення незаконним, -

встановив:

У липні 2013р. Чернівецька обласна державна адміністрація звернулась до суду з вказаним позовом в якому просила визнати таким, що прийнятий з порушенням чинного законодавства та скасування п.п. 2.3 п. 2 рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 13.03.2012р. №178/5.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що Чернівецька обласна державна адміністрація не направляла клопотання щодо виключення квартири з числа службових, у зв'язку з чим оскаржуване рішення є неправомірним.

Постановою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22.10.2013р., залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 05.02.2014р., позов задоволено.

Визнано таким, що прийнятий із порушенням чинного законодавства та скасовано підпункт 2.3 пункту 2 рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 13 березня 2012 року №178/5.

З такими рішеннями не погодився ОСОБА_1, звернувся з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просив їх скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування касаційної скарги посилався на те, що рішення судів попередніх інстанцій прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права, за неповного з'ясування обставин справи, а висновки судів не відповідають встановленим обставинам справи.

Крім того, судами його не було належним чином повідомлено про розгляд даної справи, про ухвалені судові рішення йому стало відомо з ЄДРСР; справу розглянуто з порушенням предметної підсудності.

Заперечуючи проти касаційної скарги позивач просив у її задоволенні відмовити, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

Посилався на те, що доводи касаційної скарги є необґрунтованими, оскільки суди повно та всебічно розглянули справу і ухвалили законні, обґрунтовані рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права суд приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних мотивів та передбачених законом підстав.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, розпорядженням Чернівецької обласної державної адміністрації "Про продовження будівництва житлового будинку по АДРЕСА_1 №143-р від 04.04.2006р. доручено управлінню капітального будівництва обласної державної адміністрації на підставі Акту прийому-передачі незавершеного будівництва від "Акцент ЛТД" та Акту прийому-передачі векселя від 31.12.1999р. №9776 на суму 995 790,00 грн. взяти вартість незавершеного будівництва гуртожитку на баланс.

07.02.2007р. між управлінням капітального будівництва Чернівецької обласної державної адміністрації та унітарним приватним підприємством «Сантехбудмеханізація» було укладено договір №9 «Про пайову участь у реконструкції гуртожитку по НОМЕР_1 під житлові квартири», предметом якого є проведення реконструкції блоку №1 гуртожитку по НОМЕР_1 під житлові квартири.

Рішенням Чернівецької міської ради від 28.02.2008р. №527 змінено адресу реконструйованих будівель із НОМЕР_1 на НОМЕР_1

За клопотанням Чернівецької обласної державної адміністрації від 16.08.2011р. №01.26/33-1856 виконавчим комітетом Чернівецької міської ради було прийнято рішення від 11.10.2011р. № 652/17 «Про видачу ордерів, виключення квартир з числа гуртожитків та поселення у маневровий фонд міської ради», підпунктом 1.1. пункту 1 за Чернівецьким окружним адміністративним судом закріплено, як службове житло, квартиру НОМЕР_1 з двох кімнат житловою площею 30,0 кв.м. на АДРЕСА_1 та видано ордер на неї ОСОБА_1.

13.03.2012р. виконавчим комітетом Чернівецької міської ради прийнято рішення №187/5 «Про видачу ордерів, виключення квартир з числа службових, взяття на квартирний облік, внесення змін в раніше прийняті рішення, поселення та продовження терміну проживання у маневровому фонді міської ради», підпунктом 2.3 пункту 2 якого виключено з числа службових квартиру НОМЕР_1 з двох кімнат житловою площею 30,0 кв.м. на АДРЕСА_1 де мешкає ОСОБА_1.

Не погоджуючись з такими діями позивач звернувся з даним позовом до суду.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що у виконавчого комітету Чернівецької міської ради були відсутні підстави для розпорядження квартирою НОМЕР_1 по НОМЕР_1 Крім того суди дійшли висновку, що рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 13.03.2012р. №178/5 були порушені права Чернівецької обласної адміністрації, як власника даної квартири.

Розглядаючи справу по суті заявлених позовних вимог, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.

Проте такий висновок не ґрунтується на правильному застосуванні норм процесуального права.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України (у редакції, чинній на час прийняття оскаржених рішень) до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

На підставі пункту 7 частини першої статті 3 цього Кодексу суб'єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно із частиною другою статті 4 КАС України (в редакції до 15.12.2017р.) юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Пунктом 1 частини другої статті 17 КАС України (у зазначеній редакції) визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Наведені норми узгоджуються з положеннями статей 2, 4 та 19 КАС України (у редакції з 15.12.2017р.), якими визначено завдання адміністративного судочинства, зміст публічно-правового спору та справи, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом із тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб'єктів владних повноважень.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджується матеріалами справи, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, направленим на захист порушеного відповідачем права на розпорядження службовою квартирою НОМЕР_1 з двох кімнат житловою площею 30,0 кв.м. на АДРЕСА_1.

За правилами п. 1 ч. 1 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), у редакції, чинній на час прийняття оскаржуваних рішень, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Із наведеного вбачається, що предметом спору у даній справі є визнання незаконним та скасування рішення відповідача в частині щодо виключення квартири із числа службових, яке, за твердженням позивача, порушує його майнові права на належне йому нерухоме майно, що знаходилося в його оперативному управлінні, тобто має місце оспорювання цивільного права особи на таке нерухоме майно.

Крім того, таке рішення впливає на виникнення, а в разі його скасування на припинення, права користування житлом третьою особою.

Водночас, оскільки позивач звернувся до адміністративного суду з позовом про визнання незаконним та скасування рішення відповідача в частині щодо виключення квартири із числа службових, а спірне нерухоме майно (службова квартира) було надане в користування третій особі - ОСОБА_1 як службове жиле приміщення, то такий приватноправовий спір за суб'єктним складом сторін підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства з огляду на те, що його вирішення впливає на права та обов'язки цієї фізичної особи.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 238 КАС України, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

За правилами частини першої статті 354 КАС України суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку повністю або частково і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, визначених статею 19 цього Кодексу, є обов'язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів касаційної скарги.

Керуючись статтями 345, 349, 354, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

постановив:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Постанову Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22.10.2013р. та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 05.02.2014р. - скасувати, провадження у справі закрити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

О.П. Стародуб

Т.О. Анцупова

В.М. Кравчук