Справа № 1240/2567/18
Суддя: В.С. Шембелян
Дата ухвалення: 2018-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

26 вересня 2018 рокуСєвєродонецькСправа № 1240/2567/18

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Шембелян В.С. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Старобільського обєднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

27 серпня 2018 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Старобільського обєднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області, в якому позивач просить:

- визнати протиправною бездіяльність Старобільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області щодо невиплати ОСОБА_1 пенсії за період з квітня 2017 року до серпня 2018 року;

- зобов'язати Старобільське об'єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області виплатити пенсію за період з квітня 2017 року до серпня 2018 року ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНООКПП НОМЕР_1.

Позовну заяву обґрунтовано тим, що у січні 2018 року позивачем подано заяву до Старобільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про переведення пенсійної справи з управління Пенсійного фонду України у Новоайдарському районі Луганської області для поновлення виплат пенсії та заборгованості по пенсії. Лише у серпні 2018 року позивачем отримано першу пенсію, без виплати заборгованості. Після звернення на Урядову "гарячу" лінію позивач отримав відповідь від Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про те, що згідно Постанови КМУ № 335 від 25.04.2018 "Про внесення змін до постанови КМУ № 365 від 08.06.2016" орган, що здійснює соціальні виплати, на підставі рішення комісії призначає (відновлює) таку соціальну виплату з місяця в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи. Також, позивача повідомлено про те, що виплату сум за минулий період буде здійснено після затвердження окремого порядку КМУ. Беручи до уваги, що окремий порядок ще не визначено, а заява позивача надійшла ще у січні 2018 року, позивач вважає, що бездіяльність відповідача щодо невиплат пенсії за минулий час порушує право позивача на пенсійне забезпечення, віднесене Конституцією України до одного з найважливіших особистих прав людини.

Відповідач позов не визнав, надав відзив на позовну заяву, відповідно до якого просив відмовити у задоволенні позовних вимог (а.с. 17-18). Зазначив, що з 01.04.2017 року виплату пенсії ОСОБА_1 була призупинена Новоайдарським відділом Старобільського обєднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області, у звязку з необхідністю перевірки наявності підстав для подальшої виплати пенсії на території, підконтрольній українській владі. 15.01.2018 ОСОБА_1 звернувся до Старобільського відділу управління з заявою щодо запиту пенсійної справи з Новоайдарського відділу Старобільського ОУПФУ Луганської області. Пенсійна справа взята на облік з 01.04.2017 року. Відповідно до протоколу № 4 від 25.01.2018 року засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, яким підтверджено місце фактичного проживання, пенсійну справу відпрацьовано на основну відомость серпня 2018 року (дата виплати 12). Виплата пенсії позивачу проводилася управлінням 12.08.2018 року в сумі 1723 грн. 31 коп. та 12.09.2018 року в сумі 1723 грн. 31 коп. Борг з місяця звернення за період з 01.01.2018 року по 31.07.2018 року в сумі 12063 грн. 17 коп. нарахований та буде виплачений за умови фінансування. Щодо заборгованості по виплаті пенсії за період 01.04.2017 року по 31.12.2017 року в сумі 14199,01 грн відповідач зазначив, що вона буде виплачена згідно п. 15 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 червня 2016 року № 365 орган, що здійснює соціальні виплати, на підставі рішення комісії призначає (відновлює) таку соціальну виплату з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи. Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. Позовні вимоги просив залишити без задоволення.

На підставі ч.9 ст. 205 КАС України судом ухвалено розглянути справу у письмовому провадженні.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд встановив такі обставини справи.

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрований за адресою: 91000, м. Луганськ, кв.ГаєвогоАДРЕСА_1, має статус внутрішньо переміщеної особи, що підтверджується копіями паспорту (арк.спр. 5), довідки про присвоєння ідентифікаційного номера (арк.спр. 6), довідки від 14.12.2017 № НОМЕР_2 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (арк.спр. 8).

ОСОБА_1 здобув право на отримання пенсії за віком, що підтверджується копією пенсійного посвідчення № 156649, виданого 24.11.1999 (арк.спр. 7).

25.08.2015 позивач звернувся до управління ПФУ в Новоайдарському районі Луганської області із заявою про взяття його на облік, як отримувача пенсії за віком та з проханням зробити запит пенсійної справи з УПФУ Артемівського району м. Луганськ (арк. спр. 20) та з заявою, яка містила відомості про поточний рахунок, на який належить перераховувати належні йому суми пенсії (арк.спр. 24).

Згідно з копією розпорядження 8902 від 02.09.2015 позивача взято на облік та призначено виплату пенсії за віком з 01.08.2014 (арк. спр. 19).

З пояснень відповідача, викладених у відзиві, вбачається, що з 01.04.2017 виплату пенсії позивачу було призупинено у звязку з необхідністю перевірки наявності підстав для подальшої виплати пенсії на території, підконтрольній українській владі, проте відповідного рішення органу ПФУ суду не надано, в матеріалах пенсійної справи, наданих відповідачем, воно відсутнє.

15.01.2018 позивач звернувся до Старобільського ОУПФУ з заявою про взяття його на облік, як отримувача пенсії за віком та з проханням зробити запит пенсійної справи з УПФУ в Новоайдарському районі та з заявою, яка містила відомості про поточний рахунок, на який належить перераховувати належні йому суми пенсії (арк.спр. 41, 42, 46).

Протоколом від 25.01.2018 № 4 Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам підтверджено місце фактичного проживання позивача (арк.спр. 48-51), і управлінням поновлено виплату пенсії, що підтверджується копією розпорядження від 21.06.2018 № 27.06.2018 (арк.спр. 38).

Розпорядженням Новоайдарського відділу з питань призначення, перерахунків та виплати пенсії Старобільського обєднаного управління Пенсійного фонду України від 17.05.2018 знято позивача з обліку 17.05.2018 у звязку з виїздом в інший район, пенсія у розмірі 1469,28 грн виплачена по 31.03.2017 (а.с.29).

Протоколом від 27.06.2018 позивачу визначено заборгованість з 01 квітня 2017 року по 31 липня 2018 року в сумі 26262,18 грн (арк.спр. 52).

В листі Старобільського ОУПФУ від 10.09.2018 № 11619/08 зазначено, що виплата пенсії позивачу проводилася управлінням 12.08.2018 в сумі 1723 грн. 31 коп. та 12.09.2018 року в сумі 1723 грн. 31 коп. Борг з місяця звернення за період з 01.01.2018 року по 31.07.2018 року в сумі 12063 грн. 17 коп. нарахований та буде виплачений за умови фінансування. Борг по пенсії за період з 01.04.2017 року по 31.12.2017 року в сумі 14199,01 грн буде виплачена на умовах окремого порядку, визначеного КМУ (арк.спр. 56).

Спірним питанням цієї справи є бездіяльність відповідача щодо невиплати заборгованості по пенсії за період з 01.04.2017 року по 31.07.2018 року.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 КАС України).

Відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 8 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування (далі - Закон № 1058) передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Статтею 4 Закону № 1058 встановлено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, цього Закону, закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов'язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

У відповідності до частини третьої статті 4 Закону № 1058 виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 вказаного Закону передбачено, що він регулює відносини, які виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Відповідно до статті 47 Закону № 1058 пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

З 22.11.2014 набрав чинності Закон України від 20.10.2014 № 1706-VII Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб (далі Закон № 1706-VII), яким відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, закріплені гарантії для внутрішньо переміщених осіб.

Відповідно до статті 1 Закону № 1706-VII внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Статтею 2 Закону № 1706-VII визначено, що Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні.

Згідно з частиною першою статті 4 Закону № 1706-VII факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону № 1706-VII для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону № 1706-VII підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа: 1) подала заяву про відмову від довідки; 2) скоїла злочин: дії, спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади; посягання на територіальну цілісність і недоторканність України; терористичний акт; втягнення у вчинення терористичного акту; публічні заклики до вчинення терористичного акту; створення терористичної групи чи терористичної організації; сприяння вчиненню терористичного акту; фінансування тероризму; здійснення геноциду, злочину проти людяності або військового злочину; 3) повернулася до покинутого місця постійного проживання; 4) виїхала на постійне місце проживання за кордон; 5) подала завідомо недостовірні відомості.

Рішення про скасування дії довідки приймається керівником структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем проживання особи та надається внутрішньо переміщеній особі протягом трьох днів з дня прийняття такого рішення.

Статтею 14 Закону № 1706-VII визначено, що внутрішньо переміщені особи користуються тими ж правами і свободами відповідно до Конституції, законів та міжнародних договорів України, як і інші громадяни України, що постійно проживають в Україні. Забороняється їх дискримінація при здійсненні ними будь-яких прав і свобод на підставі, що вони є внутрішньо переміщеними особами.

З вищеописаних письмових доказів, з огляду на вищевикладені норми чинного законодавства, судом встановлено, що, на момент виникнення спірних правовідносин, позивача було взято на облік внутрішньо переміщеною особою, дію довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи зупинено чи скасовано не було.

Суд зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 335 внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365 Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, а саме, пункти 15 і 18 доповнені реченням такого змісту: "Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України", враховуючи наведене позивачу не сплачено заборгованості за минулий період.

Суд вважає таку позицію неприйнятною, виходячи з наступного.

Так, за змістом конституційних норм (статті 113, 116, 117 Конституції України), Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України.

Конституційний Суд України у своїх рішеннях № 20-рп/2011 від 26 грудня 2011 року та № 2-рп-99 від 02 березня 1999 року висловив позицію, згідно з якою Кабінет Міністрів України є органом, який забезпечує проведення державної політики у соціальній сфері, повноважний вживати заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина та проводити політику у сфері соціального захисту.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, форми і види пенсійного забезпечення, захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Особливу увагу варто звернути на те, що у преамбулі до Закону № 1058-IVзазначено, що зміна умов і норм загальнообов'язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Конституційне поняття "Закон України", на відміну від поняття "законодавство України", не підлягає розширеному тлумаченню, це - нормативно-правовий акт, прийнятий Верховною Радою України в межах повноважень. Зміни до закону вносяться за відповідно встановленою процедурою Верховною Радою України шляхом прийняття закону про внесення змін. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, а тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами.

Судом встановлено, що жодних змін у вказаний Закон з приводу особливостей виплати заборгованості пенсіонерам, які є внутрішньо переміщеними особами, Верховною Радою не приймались.

Статтею 6 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 7 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Отже, у випадку суперечності норм підзаконного акту нормам закону слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу.

При цьому, суд ще раз акцентує свою увагу на тому, що статус внутрішньо переміщеної особи надає особі спеціальні, додаткові права (або "інші права", як це зазначено у ст. 9 Закону № 1706-VII), не звужуючи, між тим, обсяг конституційних прав та свобод особи та створюючи додаткові гарантії їх реалізації, а тому відповідач повинен всіляко сприяти відновленню виплат, гарантованих державою внутрішньо переміщеним особам.

Щодо доводів відповідача про те, що заборгованість за період з 01.01.2018 по 31.07.2018 буде сплачена після отримання фінансування, суд зазначає, що при розгляді справи "Кечко проти України" (заява № 63134/00) Європейський Суд з прав людини зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм працівникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни до законодавства. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними (пункт 23 рішення). Суд не прийняв аргумент Уряду України щодо відсутності бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань (аналогічна позиція викладена в рішенні у справі № 59498/00 "Бурдов проти Росії").

Таким чином, реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Враховуючи, що право на виплату пенсії позивач набув, проте, станом на час розгляду та вирішення даної справи відповідачем не надано доказів здійснення виплати заборгованості з пенсії, суд дійшов висновку про те, що відповідач допустив в даному випадку протиправну бездіяльність, чим порушив права позивача.

Також суд зазначає, що стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У рішенні по справі Будченко проти України (заява № 38677/06, від 24.04.2014( ЄСПЛ висловив таку позицію: Суд нагадує, що якщо у Договірній державі є чинне законодавство, яким виплату коштів передбачено як право на соціальні виплати (обумовлені чи не обумовлені попередньою сплатою внесків), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу, відносно осіб, які відповідають її вимогам (див. ухвалу щодо прийнятності у справі Стек та інші проти Сполученого Королівства (Stec and Others v. the United Kingdom), n. 54, заяви №№ 65731/01 та 65900/01, ЄСПЛ 2005-Х) (п.36); Суд нагадує, що найважливішою вимогою статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання органу влади у мирне володіння майном має бути законним. Цей принцип означає, що застосовні положення національного законодавства є достатньо доступними, чіткими та передбачуваними у їх застосуванні (див. рішення у справі Бейелер проти Італії (Beyeler v. Italy), [ВП] заява №33202/96, пп. 108-109, ЄСПЛ 2000-І) (п.40).

Тобто майнове право ОСОБА_1, передбачене Законом № 1058, підпадає під дію статті 1 Першого протоколу, а відповідач не довів обґрунтованості та законності втручання в право позивача на володіння таким майном шляхом невиплати нарахованої суми пенсійних виплат за період з 01.04.2017 по 31.07.2018.

Разом з цим, враховуючи вищевикладене та висновки суду про протиправну бездіяльність відповідача щодо невиплати заборгованості з пенсії позивачу, суд, з метою відновлення порушених права позивача, вважає за необхідне зобов'язати відповідача виплатити заборгованість по невиплаченій пенсії за період з 01.04.2017 року по 31.07.2018 року.

Щодо вирішення питання про розподіл судових витрат суд зазначає наступне.

Ухвалою суду від 30.08.2018 позивачу відстрочено сплату судового збору у розмірі 704,80 грн до ухвалення судового рішення в справі.

Відповідно до частини другої статті 133 КАС України визначено якщо у строк, встановлений судом, судові витрати не будуть оплачені, позовна заява залишається без розгляду або витрати розподіляються між сторонами відповідно до судового рішення у справі, якщо сплату судових витрат розстрочено або відстрочено до ухвалення судового рішення у справі.

Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню судовий збір у розмірі 704,80 грн до Державного бюджету України належить стягнути зі Старобільського ОУПФУ Луганської області.

Керуючись статтями 2, 8, 9, 19, 20, 32, 72, 77, 90, 94, 132, 139, 241-246, 250, 255, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Старобільського обєднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Старобільського обєднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області щодо невиплати пенсії ОСОБА_1 з 01.04.2017 по 31.07.2018.

Зобов'язати Старобільське обєднане управління Пенсійного фонду України Луганської області (, місцезнаходження: 92703, Луганська обл., м. Старобільськ, пл. Гоголя, буд. 5) виплатити ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання: 91000, м. Луганськ, кв.ГаєвогоАДРЕСА_1, фактичне місце проживання: 92703, АДРЕСА_2) заборгованість з пенсії за період з 01.04.2017 по 31.07.2018.

Стягнути до Державного бюджету України (за банківськими реквізитами: отримувач коштів ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, код за , банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача 899998, рахунок отримувача 6001, код класифікації доходів бюджету 22030106) за рахунок бюджетних асигнувань Старобільського обєднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області , місцезнаходження: 92703, Луганська обл., м. Старобільськ, пл. Гоголя, буд. 5) судовий збір в розмірі 704,80 грн (сімсот чотири гривні 80 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 01 жовтня 2018 року.

Суддя ОСОБА_2