Справа № 366/3493/16-а
Суддя: Кравчук В.М.
Дата ухвалення: 2018-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

26 вересня 2018 року

м. Київ

справа №366/3493/16-а

провадження №К/9901/15950/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Кравчука В.М.,

суддів Анцупової Т.О., Стародуба О.П.,

розглянув в порядку письмового провадження адміністративну справу за касаційною скаргою Комісії з ліквідації Державної пенітенціарної служби України на постанову Іванківського районного суду Київської області від 26.12.2016 (головуючий суддя Тетервак Н.А.) та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 14.03.2017 (колегія суддів у складі: головуючого судді Файдюка В.В., суддів - Бєлової Л.В., Коротких А.Ю.) у справі № 366/3493/16-а за позовом ОСОБА_2 до Комісії з ліквідації Державної пенітенціарної служби України про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії.

I. ПРОЦЕДУРА

1. ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Комісії з ліквідації Державної пенітенціарної служби України про визнання протиправними дій щодо відмови виплатити йому грошову допомогу та зобов'язання Комісії з ліквідації Державної пенітенціарної служби України призначити та виплатити йому одноразову грошову допомогу у зв'язку з встановленням позивачу другої групи інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з участю в бойових діях при виконанні обов'язків військової служби, у розмірі 200 розмірів прожиткового мінімуму, визначеного законом для працездатних осіб, на час проведення цієї виплати.

2. Постановою Іванківського районного суду Київської області від 26.12.2016, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 14.03.2017, позов задоволено:

- визнано неправомірними дії Комісії з ліквідації Державної пенітенціарної служби України щодо відмови ОСОБА_2 листом від 14.11.2016 №4-3991-Тл/2-16 у виплаті одноразової грошової допомоги;

- зобов'язано Комісію з ліквідації Державної пенітенціарної служби України призначити та виплатити ОСОБА_2 одноразову грошову допомогу у зв'язку з встановленням 2 (другої) групи інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з участю у бойових діях при виконанні обов'язків військової служби, в розмірі 200 розмірів прожиткового мінімуму, визначених законом для працездатних осіб, на час проведення цієї виплати.

3. У касаційній скарзі Комісія з ліквідації Державної пенітенціарної служби України із посиланням на порушення судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просила скасувати оскаржувані судові рішення та постановити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

II. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

4. Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 з 09 листопада 1984 року по 18 грудня 1986 року проходив строкову військову службу в Збройних Силах СРСР, під час якої приймав участь у бойових діях на території Республіки Афганістан.

5. З 31 березня 1987 року до 27 жовтня 2011 року позивач проходив службу в органах внутрішніх справ, а з 20 жовтня 2014 року по 01 листопада 2016 року - в Державній пенітенціарній службі України.

6. 22 липня 2016 року за направленням Державної пенітенціарної служби України госпітальна військово-лікарська комісія центрального госпіталю МВС України здійснила медичний огляд ОСОБА_2 і видала свідоцтво про хворобу від 22.07.2016 № 111, згідно з п. 12 якого встановлено діагноз про причинний зв'язок захворювання (поранення, контузії, травми, каліцтва) з участю в бойових діях при виконанні обов'язків військової служби. Також вказане свідоцтво містить висновок про захворювання позивача, що пов'язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ. Зазначено, що він непридатний до військової служби зі зняттям з військового обліку.

7. У зв'язку з цим ОСОБА_2 направлено для огляду Київською обласною медико- соціальною експертною комісією, яка 04 жовтня 2016 року встановила йому 2 (другу) групу інвалідності та її причину - захворювання, пов'язане з участю в бойових діях при виконанні обов'язків військової служби (згідно з випискою з акту огляду медико-соціальною експертною комісією до довідки серії АВ №-0198567).

8. За таких обставин, позивач звернувся до Голови Державної пенітенціарної служби України з заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги, у зв'язку із встановленням другої групи інвалідності, що настала внаслідок захворювання, пов'язаного з участю в бойових діях при виконанні обов'язків військової служби.

9. Листом Голови комісії з ліквідації Державної пенітенціарної служби України від 14 листопада 2016 року № 4-3991-Тл/2-16 позивачу відмовлено у виплаті одноразової грошової допомоги, у зв'язку із тим, що МСЕК встановлено, що захворювання пов'язане з участю в бойових діях при виконанні обов'язків строкової військової служби, а не внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням служби в поліції (в Державній кримінально-виконавчій службі України).

10. Вважаючи зазначене рішення та дії відповідача незаконним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

III. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

11. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з позицією якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановленням йому другої групи інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з участю в бойових діях при виконанні обов'язків військової служби, у розмірі 200 розмірів прожиткового мінімуму.

12. Такий висновок судів ґрунтується на тому, що Київською обласною медико- соціальною експертною комісією позивачу встановлено другу групу інвалідності, внаслідок захворювання, пов'язаного з участю в бойових діях при виконанні обов'язків військової служби.

13. Оскільки нормами ст. 16, 162 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що одноразова грошова допомога є гарантованою державою виплатою, яка виплачується, зокрема, у разі встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов'язків військової служби, то позивач має право на отримання такої виплати, відтак його вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

14. Відповідач у своїй касаційній скарзі наголошує, що судами попередніх інстанцій неправильно встановлено обставини справи щодо права позивача на отримання одноразової грошової допомоги у зв'язку з захворюванням, пов'язаним з участю в бойових діях.

15. Так, МСЕК встановлено, що захворювання пов'язане з участю в бойових діях при виконанні обов'язків строкової військової служби (1987 рік), а не внаслідок захворювання пов'язаного з проходженням служби в поліції (Державній пенітенціарній службі України), тому логічним, на думку позивача, було б звернення до Міністерства оборони України.

16. Крім того, вважає відповідач, суди попередніх інстанцій помилково застосували до спірних правовідносин норми Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів від 25.12.2013 № 975, оскільки ці нормативні акти підлягають застосуванню до військовослужбовців Збройних Сил України. В той же час, на позивача розповсюджуються норми Закону України «Про Національну поліцію».

V. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ

17. Верховний Суд, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги вважає за необхідне зазначити наступне.

18. Судами попередніх інстанцій встановлено, що хвороби, які виявлено у ОСОБА_2, пов'язані як з його участю в бойових діях при виконанні обов'язків військової служби, так і отримані при проходженні служби в органах внутрішніх справ.

19. Оскільки на час встановлення позивачу інвалідності та причинно-наслідкового зв'язку між його захворюваннями та службами у відповідних органах (формуваннях), він працював в Державній пенітенціарній службі України, то на нього поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України «Про Національну поліцію», відповідно до ч. 5 ст. 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України».

20. Ст. 97 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання.

21. Схожа соціальна гарантія передбачена і Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відповідно до ч. 1 ст. 16 якого, одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

22. Згідно з ч. 5 ст. 100 Закону України «Про Національну поліцію» та ч. 7 ст. 163 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» якщо особа одночасно має право на отримання одноразової грошової допомоги з підстав, визначених цим Законом, та одноразової грошової допомоги або компенсаційної виплати, визначених з різних підстав іншими законами та нормативно-правовими актами, виплата грошових сум здійснюється за однією з підстав за вибором такої особи.

23. Відтак, для правильного вирішення даного спору визначальним є встановлення за нормами якого з наведених законів позивач бажав отримати одноразову грошову допомогу, з урахуванням того, що хвороби, які виявлено у ОСОБА_2, пов'язані як з участю його в бойових діях при виконанні обов'язків військової служби, так і при проходженні служби в органах внутрішніх справ.

24. З наявною в матеріалах справи заяви про призначення одноразової грошової допомоги вбачається, що ОСОБА_2 просив провести йому виплату одноразової грошової допомоги відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 97 та п.п. б п. 3 ч. 1 ст. 99 Закону України «Про Національну поліцію» у зв'язку з встановленням йому другої групи інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з участю в бойових діях при виконанні обов'язків військової служби.

25. У той же час Державною пенітенціарною службою України на зазначену заяву надано відповідь, в якій повідомляється, що оскільки п. 4 ч. 1 ст. 97 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено виплату одноразової грошової допомоги поліцейському, внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням ним служби в поліції, а не строкової військової служби, у позивача фактично відсутнє право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до зазначеного закону.

26. Наведені обставини залишились поза увагою судів попередніх інстанцій, що свідчить що судами не встановлювались обставини, з яких підстав позивач звертався до відповідача з заявою про виплату одноразової грошової допомоги, чи така заява розглянута відповідачем у встановленому законодавством порядку та, відповідно, чи є в діях відповідача неправомірні дії, і якщо є, то в чому вони полягають.

27. Внаслідок зазначених порушень норм процесуального права судами попередніх інстанцій даний спір розглянуто судами в контексті права позивача на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та зроблено передчасний висновок про порушення права позивача на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до вказаного закону, а відтак і про обґрунтованість позовних вимог.

28. Відповідно до ст. 159 КАС України (у редакції, чинній на час постановлення оскаржуваних судових рішень) судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

29. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

30. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

31. З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про недотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права щодо повного і всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі та, як наслідок, висновку про наявність підстав для скасування судових рішень першої та апеляційної інстанції з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

32. За змістом ст. 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

33. Судам при новому розгляді спору необхідно: надати оцінку всім твердженням та аргументам сторін; на підставі додатково встановлених обставин прийняти законне та обґрунтоване рішення.

Керуючись ст. 341, 345, 353 КАС України, Суд -

П О С Т А Н О В И В:

1. Касаційну скаргу Комісії з ліквідації Державної пенітенціарної служби України задовольнити частково.

2. Постанову Іванківського районного суду Київської області від 26.12.2016 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 14.03.2017 у справі № 366/3493/16-а - скасувати.

3. Справу № 66/3493/16-а за позовом ОСОБА_2 до Комісії з ліквідації Державної пенітенціарної служби України про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії направити до суду першої інстанції на новий розгляд.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач В.М. Кравчук

Суддя Т.О. Анцупова

Суддя О.П. Стародуб