Справа № 826/8212/16
Суддя: Васильченко І.П.
Дата ухвалення: 2018-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

14 вересня 2018 року № 826/8212/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Васильченко І.П., суддів: Вєкуа Н.Г., Федорчука А.Б. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3
До Треті особиДержавної архітектурно-будівельної інспекції України Головного територіального управління юстиції у м.Києві Державного реєстратора прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м.Києві Бродюк Ірини Юріївни Фізична особа-підприємець ОСОБА_5 Товариство з обмеженою відповідальністю «АТБ-Інвест» ОСОБА_6
провизнання протиправними та скасування рішень, зобов'язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулись до Окружного адміністративного суду м.Києва з позовом до Державної архітектурно-будівельної інспекції України, Головного територіального управління юстиції у м.Києві, Державного реєстратора прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м.Києві Бродюк Ірини Юріївни, треті особи: Фізична особа-підприємець ОСОБА_5, Товариство з обмеженою відповідальністю «АТБ-Інвест», ОСОБА_6 про визнання протиправними та скасування рішень про реєстрацію декларації про початок виконання будівельних робіт «Будівництво магазину за адресою: АДРЕСА_3» від 13.05.2015 р. № КВ 36 та декларації про готовність об'єкта до експлуатації «Будівництво магазину за адресою: АДРЕСА_3» від 31.08.2015 р. № КВ 75; визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 24.09.2015 р. № 24715034 за суб'єктом ОСОБА_6; скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 24.09.2015 р. № 44438844 на об'єкт нерухомого майна АДРЕСА_3 видане ОСОБА_6

Ухвалою Окружного адміністративного суду м.Києва від08.06.2016 р. відкрито провадження по справі суддею Данилишиним В.М.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м.Києва від 21.11.2017 р. справу прийнято до провадження суддею Васильченко І.П. та призначено до колегіального судового розгляду.

Позовні вимоги мотивовані тим, що спірні декларація про початок виконання будівельних робіт від 13.05.2015 р. № КВ 36 та декларація про готовність об'єкта до експлуатації від 31.08.2015 р. № КВ 75 зареєстровані Департаментом державного архітектурно-будівельної інспекції у м.Києві на підставі недостовірних даних, зазначених в таких деклараціях, що свідчить про наявність правових підстав для їх скасування.

Відповідачі 1,2 згідно наданих письмових заперечень проти позову заперечують та просять суд відмовити в його задоволенні, оскільки спірні декларації були зареєстровані на підставі документів, які відповідають вимогам чинного законодавства.

Третіми особами 1,3 подано заперечення проти позову якими зазначено про правомірність спірних рішень ; крім того заявлені клопотання про залишення позовної заяви без розгляду у зв'язку з пропущенням позивачем строку звернення до адміністративного суду.

Як вбачається з пояснень позивачів, про оскаржувані декларації їм стало відомо після повторного звернення до Департаментом державного архітектурно-будівельної інспекції у м.Києві, а саме 31.01.2016 р. після спливу строку наданні відповіді на відповідне звернення; у свою чергу, про реєстрацію права власності за ОСОБА_6 позивачі дізнались із довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 26.01.2016 р. № 52068762.

Доказів, які б достовірно підтверджували, що позивач ознайомився із оскаржуваними рішеннями раніше, ніж вказано у позовній заяві, відповідачем та третіми особами до суду не надано.

Відповідно до частини першої статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на момент звернення до суду) адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно частини другої статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на момент звернення до суду) для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Так, Європейський суд з прав людини у своїй практиці наголошує на тому, що право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом. При цьому особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя. Перешкоди у доступі до правосуддя можуть виникати як через особливості внутрішнього процесуального законодавства, так і через передбачені матеріальним правом обмеження. Для ЄСПЛ природа перешкод у реалізації права на доступ до суду не має принципового значення.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що наявні підстави для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними, а підстави для задоволення клопотань третіх осіб 1,3 про залишення адміністративного позову відсутні.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва суд дійшов висновку про наступне.

Позивачі звернулись до Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу КМР (КМДА) із запитом про інформацію від 08.09.2015 р. стосовно об'єкту нерухомості по АДРЕСА_3.

Листом від 10.09.2015 р. № 8 Департаментом земельних ресурсів виконавчого органу КМР (КМДА) повідомлено, що на підставі рішення КМР від 06.10.2005 р. № 90/3554 «Про передачу суб'єкту підприємницької діяльності - фізичній особі ОСОБА_5 земельної ділянки для будівництва, експлуатації та обслуговування магазину-кафе на АДРЕСА_3» між КМР та ОСОБА_5 укладено договір оренди земельної ділянки від 31.01.2006 р.

Відповідно до неодноразових звернень позивачів, останні звертались до Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу КМР (КМДА) із вимогами про надання інформації щодо об'єкту нерухомості по АДРЕСА_3, а саме про здійснення реєстрації декларацій про початок виконання будівельних робіт, проведення перевірки ОСОБА_5

Листом від 09.11.2015 р. № 10/26-64/0911/10 Департамент повідомив про реєстрацію декларації про початок виконання будівельних робіт «Будівництво магазину за адресою: АДРЕСА_3» від 13.05.2015 р. № КВ 36 та декларації про готовність об'єкта до експлуатації від 31.08.2015 р. № КВ 75.

Крім того, листом від 27.11.2015 р. № 16742/0/01-27-15 позивачів повідомлено про відсутність інформації щодо реєстрації замовнику - ОСОБА_5 земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_3.

З метою встановлення власника земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_3, позивачі звернулись до відповідача 2 із запитом про отримання інформації чи здійснювалась державна реєстрації права власності на спірне нерухоме майно.

Так, позивачами встановлено, що рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 24.09.2015 р. № 24715034 реєстрацію права власності на спірне нерухоме майно - будівлю магазину (літ. А-1), загальною прощею 653,4 кв.м., за адресою: АДРЕСА_3 здійснено за суб'єктом ОСОБА_6 та видано свідоцтво про право власності на зазначене нерухоме майно від 24.09.2015 р. № 44438844.

Крім того, позивачами отримано довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 26.01.2016 № 52068732, з якої вбачається, що реєстрацію права власності на спірне нерухоме майно - будівлю магазину (літ. А-1), загальною прощею 653,4 кв.м., за адресою: АДРЕСА_3 здійснено за ТОВ «АТБ-Інвест».

Вважаючи, що вказані декларації не відповідають вимогам законодавства, а рішення про державну реєстрацію прийняті без врахування всіх обставин справи, позивач звернувся до суду із позовом за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до статті 10 Закону України «Про архітектурну діяльність», для забезпечення під час забудови територій, розміщення і будівництва об'єктів архітектури додержання суб'єктами архітектурної діяльності затвердженої містобудівної та іншої проектної документації, вимог вихідних даних, а також з метою захисту державою прав споживачів будівельної продукції здійснюється в установленому законодавством порядку державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд, який забезпечує Державна архітектурно-будівельна інспекція та її територіальні структурні органи.

У відповідності до вимог частини першої статті 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» державний архітектурно-будівельний контроль - сукупність заходів, спрямованих на дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил.

Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Положення про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №294 від 09.07.2014 року визначено, що Державна архітектурно-будівельна інспекція України (Держархбудінспекція) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Віце-прем'єр-міністра України - Міністра регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства і який реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду.

Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» №3038 (далі - Закон №3038), постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 р. № 466 «Деякі питання виконання підготовчих і будівельних робіт» та постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 р. № 461 «Питання прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів» закріплено декларативний принцип у сфері містобудування.

Вказаний принцип полягає у тому, що відповідальність за достовірність даних, зазначених замовником у повідомленні про початок виконання будівельних та в декларації про готовність об'єкта до експлуатації несе саме замовник будівництва, Департамент зобов'язаний прийняти до розгляду подану замовником повідомлення та/або декларацію, перевірити повноту даних, зазначених у ній, та прийняти рішення щодо проведення реєстрації.

Відповідно до частини 1 статті 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (тут і далі, в редакції що діяла на момент реєстрації спірних декларацій), замовник має право виконувати будівельні роботи після направлення замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю (далі - орган державного архітектурно-будівельного контролю) - щодо об'єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта, які не потребують реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт або отримання дозволу на виконання будівельних робіт згідно з переліком об'єктів будівництва, затвердженим центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування. Форма повідомлення про початок виконаннябудівельних робіт та порядок його подання визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування; реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю декларації про початок виконання будівельних робіт - щодо об'єктів будівництва, що належать до I-III категорій складності; видачі замовнику органом державного архітектурно-будівельногоконтролю дозволу на виконання будівельних робіт - щодо об'єктів будівництва, що належать до IV і V категорій складності.

Відповідно до статті 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на виконання підготовчих робіт (якщо вони не були виконані раніше згідно з повідомленням або зареєстрованою декларацією про початок виконання підготовчих робіт) і будівельних робіт на об'єктах, що належать до I-III категорій складності, підключення об'єкта будівництва до інженерних мереж та споруд надається замовнику та генеральному підряднику чи підряднику (у разі якщо будівельні роботи виконуються без залучення субпідрядників) після реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт.

Реєстрацію декларації про початок виконання будівельних робіт проводить орган державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі протягом п'яти робочих днів з дня надходження декларації.

Виконувати будівельні роботи, підключати об'єкт будівництва до інженерних мереж та споруд без реєстрації зазначеної декларації забороняється.

За наявності зареєстрованої декларації про початок виконання будівельних робіт отримання замовником та генеральним підрядником чи підрядником (у разі якщо будівельні роботи виконуються без залучення субпідрядників) інших документів дозвільного характеру для виконання будівельних робіт та видалення зелених насаджень у межах будівельного майданчика не вимагається.

Форма декларації про початок виконання будівельних робіт, порядок її подання та реєстрації, форма повідомлення про зміну даних у зареєстрованій декларації визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.

Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю повертають декларацію про початок виконання будівельних робіт замовникові, якщо декларація подана чи оформлена з порушенням установлених вимог, з обґрунтуванням причини у строк, передбачений для її реєстрації.

Замовник зобов'язаний протягом семи календарних днів з дня реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт або з дня набуття права на виконання будівельних робіт відповідно до частини п'ятої цієї статті письмово поінформувати виконавчий орган сільської, селищної, міської ради або місцеву державну адміністрацію за місцезнаходженням об'єкта будівництва про початок виконання будівельних робіт.

Замовник відповідно до закону несе відповідальність за повноту та достовірність даних, зазначених у поданій ним декларації про початок виконання будівельних робіт, та виконання будівельних робіт без зареєстрованої декларації.

Відповідно до частини другої статті 39-1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» у разі виявлення інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю факту подання недостовірних даних, наведених у надісланому повідомленні чи зареєстрованій декларації, які є підставою вважати об'єкт самочинним будівництвом, зокрема якщо він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту або будівельного паспорта, реєстрація такого повідомлення або декларації підлягає скасуванню інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Про скасування повідомлення або декларації замовник письмово повідомляється протягом трьох робочих днів з дня скасування.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 25.10.2010 р. між ОСОБА_5 (сторона -1) та ОСОБА_6 (сторона -2) укладено договір № 25-10/10 про пайову участь у розмірі 100% участь у будівництві, об'єктом якого є будівля магазину за адресою: АДРЕСА_3, що будується на земельній ділянці площею 0,005 га, яка виділена ФОП ОСОБА_5 для будівництва об'єкту і знаходиться у неї в користуванні на підставі договору оренди земельної ділянки.

Відповідно до п.п. 2.1-2.5 вказаного договору сторона -2 зобов'язується здійснити 100% фінансування будівництва об'єкту, а сторона - 1 зобов'язується передати усі дозвільну документи та технічну документацію.

Після закінчення будівництва об'єкту та введення об'єкту в експлуатацію, за умови виконання стороною-2 умов цього договору, сторона-2 отримує 100% об'єкт у власність.

Згідно п. 2.9 Договору, протягом 20 днів з моменту реєстрації акта про готовність об'єкта до експлуатації сторона-1 зобов'язується передати стороні-2 у власність права на об'єкт за наданням усіх необхідних документів на об'єкт, а також за рахунок сторони-2 здійснити оформлення права власності сторони-2 на об'єкт.

Угодою про розподіл часток у праві приватної власності на об'єкт, побудований у відповідності з договором від 25.10.2010 р. №25-10/10 про пайову інвестиційну, у розмірі 100%, участь у будівництві від 04.08.2015 р. розподілено частки у праві власності на об'єкт наступним чином: ОСОБА_5 - 0 часток, ОСОБА_6 - 1/1 частки.

Відповідно до заяви ОСОБА_5, остання відмовилась від права користування земельною ділянкою 0,05 га на користь ОСОБА_6

Так, Департаментом державного архітектурно-будівельної інспекції у м.Києві зареєстровано декларацію про початок виконання будівельних робіт «Будівництво магазину за адресою: АДРЕСА_3» від 13.05.2015 р. № КВ 36 та будівля магазину за вказаною адресою введена в експлуатацію відповідно до декларації про готовність об'єкта до експлуатації від 31.08.2015 р. № КВ 75.

На підставі вказаних документів, державним реєстратором винесено рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 24.09.2015 р. № 24715034, відповідно до якого, реєстрацію права власності на спірне нерухоме майно - будівлю магазину (літ. А-1), загальною прощею 653,4 кв.м., за адресою: АДРЕСА_3 здійснено за суб'єктом ОСОБА_6 та видано свідоцтво про право власності на зазначене нерухоме майно від 24.09.2015 р. № 44438844.

Так, судом не встановлено фактів надання третіми особами недостовірних даних, які б слугували підставою для скасування спірних декларацій від 13.05.2015 р. № КВ 36 та від 31.08.2015 р. № КВ 75.

Щодо посилань позивачів на зазначення в спірних деклараціях договору оренди земельної ділянки від 31.01.2006 р., укладеного між КМР та ОСОБА_5, строк якого закінчився, з огляду на відсутність інформації про його продовження, суд звертає увагу, що

відповідно до ч. 4 ст. 284 Господарського кодексу України, строк договору оренди визначається за погодженням сторін; у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку дії договору він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

У свою чергу, суд звертає увагу, що згідно довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 26.01.2016 № 52068732, реєстрацію права власності на спірне нерухоме майно - будівлю магазину (літ. А-1), загальною прощею 653,4 кв.м., за адресою: АДРЕСА_3 здійснено за ТОВ «АТБ-Інвест».

Враховуючи вищевикладене, судом не встановлено обставин для скасування спірних рішень.

Разом з цим, відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

За визначенням пункту 1 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Таким чином, до адміністративного суду можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації.

З наведених норм права вбачається, що позивач на власний розсуд визначає, чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб'єкта владних повноважень. Проте, ці рішення, дія або бездіяльність повинні бути такими, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин.

При цьому, обставини дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів позивача має довести належними і допустимими доказами саме позивач.

Позивачі не зазначають, які саме їх права чи інтереси порушено прийнятими рішеннями.

Поданий позивачами позов не містить нормативного обґрунтування порушення оскаржуваними рішенням їх прав та інтересів. Майно, щодо якого здійснювалася реєстрація переходу права власності позивачеві не належить і ніколи не належало.

З поданих разом із позовом документів не вбачається порушення прав скаржника у результаті прийняття рішення про реєстрацію декларацій та державної реєстрації прав та їх обтяжень.

Таким чином, вирішуючи справу, суд повинен установити, чи були порушені, невизнанні або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмові в їх задоволенні.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (ч. 2 цієї статті).

Відповідно до ч. 2 ст. 2 названого Кодексу у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Позивачами в даній справі не доведено порушення їх прав та законних інтересів оскаржуваними рішеннями відповідачів, а тому суд доходить висновку про необґрунтованість та недоведеність позовних вимог, що є підставою для відмови в задоволенні позову.

Відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати у зв'язку із відмовою у задоволенні позову не підлягають відшкодуванню.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 139, 242- 243, 245-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (03164, АДРЕСА_1), ОСОБА_2 (03164, АДРЕСА_2), ОСОБА_3 (03164, АДРЕСА_2) відмовити повністю.

Рішення суду відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.П.Васильченко

Судді: Н.Г.Вєкуа

ОСОБА_7