Справа № 0440/4928/18
Суддя: Прудник Сергій Володимирович
Дата ухвалення: 2018-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 вересня 2018 року Справа № 0440/4928/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Прудника С.В.
розглянувши в порядку письмового провадження у місті Дніпро адміністративну справу
за позовною заявою ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії, -
04 липня 2018 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання неправомірним рішення у поновленні пенсії позивачу, викладене у відмові відповідача № 1046/04/21 від 29.12.2017 р., та зобов'язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області провести поновлення та виплату пенсії за віком позивачу з 03.01.2014 р., відповідно до норм Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", в розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, на підставі документів, що знаходяться в його пенсійній справі, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він є громадянином України, ІНФОРМАЦІЯ_1. По досягненню пенсійного віку та наявності більш ніж 30 років страхового стажу, позивачу була призначена пенсія за віком, яка виплачувалась йому управлінням Пенсійного фонду України в Самарському районі м. Дніпропетровська до виїзду за кордон. 03 липня 2013 року позивач виїхав з України до Ізраїлю на постійне місце проживання, де був прийнятий на консульський облік в консульському відділі посольства України в Державі Ізраїль. Починаючи з 2013 року і станом на сьогоднішній день позивач, призначеної по закону пенсії, не отримує. 20.12.2017 р. представник позивача, діючий на підставі нотаріальної довіреності, подала до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області особисту заяву ОСОБА_2 про поновлення пенсії, нотаріально посвідчену та апостильовану. Листом від 29.12.2017 р. № 1046/04/21 Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі повідомило позивача про відмову у поновленні виплат, оскільки зазначена заява подано особою, яка не має жодного документу, який засвідчував би представництво позивача. Відмову, оформлену листом від 29.12.2017 р. № 1046/04/21, позивач вважає протиправною, що й стало підставою для звернення до суду.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.07.2018р. відкрито провадження в адміністративній справі №0440/4928/18, та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.09.2018 року у справі № 0440/4928/18 позовна заява ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про зобов`язання вчинити певні дії в частині позовних вимог щодо зобов'язання Головного управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області провести поновлення та виплату пенсії за віком позивачу у період з 03.01.2014 року по 26.12.2017 року включно, відповідно до норм Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", в розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, на підставі документів, що знаходяться в його пенсійній справі, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів - залишена без розгляду.
Отже, предметом розгляду в даній справі є вимоги ОСОБА_2 про визнання неправомірним рішення у поновленні пенсії позивачу, викладене у відмові відповідача № 1046/04/21 від 29.12.2017 року та зобов'язання Головного управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області провести поновлення та виплату пенсії за віком позивачу з 27.12.2017 року, відповідно до норм Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", в розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, на підставі документів, що знаходяться в його пенсійній справі, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів.
Представники позивача та відповідача в судове засідання 05.09.2018 р. не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи документами.
Представник відповідача 05.09.2018 р. надав до суду клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.
За викладених обставин, враховуючи подання позивачем заяви про здійснення розгляду справи без участі представника та те, що в судове засідання прибули не всі особи, що беруть участь у розгляді справи, суд не вбачає підстав для відкладання розгляду справи, та вважає за можливе вирішити справу за наявними у ній доказами у письмовому провадженні за відсутності потреби заслухати свідка чи експерта, відповідно до частин 3 статті 194 та частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України.
Дослідивши всі документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Судом встановлено, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 є громадянином України, що підтверджено закордонним паспортом громадянина України № НОМЕР_2.
По досягненню пенсійного віку та наявності більш ніж 30 років страхового стажу, позивачу була призначена пенсія за віком.
Маючи намір виїхати до іншої країни, позивач 13.06.2013р. звернувся до управління Пенсійного фонду України в Самарському районі м. Дніпропетровська з власноруч написаною заявою такого змісту: прошу зупинити виплату пенсії, закрити особовий рахунок та виплатити пенсію за шість місяців згідно Закону, у зв'язку з виїздом на постійне місце проживання до Ізраїлю. (том 1 а.с. 206).
03.07.2013 року ОСОБА_2 виїхав на постійне місце проживання з України до Ізраїлю, де був прийнятий на консульський облік в консульському відділі посольства України в Державі Ізраїль.
20.12.2017 року представник позивача - ОСОБА_3, яка діє на підставі довіреності від 15.11.2017 р., звернулася до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Дніпрі із заявою про поновлення виплати раніше призначеної пенсії за віком ОСОБА_2
Листом від 29.12.2017 р. №1046/04/21 Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі повідомило ОСОБА_2 про відмову у поновленні виплати раніше призначеної пенсії, посилаючись на п. 1.5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005р. №22-1, в якому вказано, що заява, зокрема, про поновлення виплати пенсії подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем його перебування на обліку як одержувача пенсії, зазначає, що до заяви, яку надав позивач до Пенсійного органу, не надано жодного документу, який засвідчував би представництво ОСОБА_2
З відмовою, оформленою листом від 29.12.2017 р. № 1046/04/21, в поновленні виплати раніше призначеної пенсії ОСОБА_2 не погоджується, що й стало підставою для звернення до суду.
Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.
Зі змісту частини 3 статті 23 Загальної Декларації прав людини, пункту 4 частини 1 Європейської Соціальної хартії та частини 3 статті 46 Конституції України випливає, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.
Виключно законами України визначаються: права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов'язки громадянина; основи соціального захисту (п. 1, 6, частини 1ст. 92 Конституції України).
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-ІV) виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.
Згідно зі статтею 51 Закону № 1058-ІV в разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.
Рішенням Конституційного Суду України від 7 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 пункт 2 частини 1 статті 49, друге речення статті 51 Закону № 1058-ІV щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними). Зазначені положення Закону №1058-ІV втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Як зазначено в Рішенні Конституційного Суду України від 7 жовтня 2009 року №25-рп/2009, оспорюваними нормами Закону № 1058-ІV держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

На підставі наведеного, суд доходить висновку, що з дня набрання чинності Рішенням №25-рп/2009 всі пенсіонери - громадяни України, які виїхали до інших країн на постійне місце проживання мають такі ж самі конституційні права, як і громадяни Україні, які проживають на території України. До цієї ж категорії осіб відноситься й ОСОБА_2, який постійно проживає в Країні Ізраїль та має право на поновлення виплати пенсії.

З приводу звернення позивача до Пенсійного органу із заявою про поновлення виплати пенсії через уповноваженого представника суд зазначає наступне.

З листа Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Дніпрі від 29.12.2017 р. №1046/04/21 вбачається, що єдиною підставою для відмови позивачу у поновленні раніше призначеної пенсії за віком стало ненадання документу, який засвідчував би представництво позивача.

В той же час, посилаючись на пункт 1.5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 р. № 22-1, відповідачем зазначено, що заява про, зокрема, поновлення виплати пенсії подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії. Проте, ОСОБА_3, яка звернулась до відповідача з заявою про поновлення позивачу пенсії, хоча і має довіреність на представлення інтересів ОСОБА_2, однак відповідно до чинного законодавства не є його законним представником, суд зазначає наступне.

Постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (далі по тексту Порядок № 22-1).

Згідно з пунктом 1.5 Порядку № 22-1, заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії, про виплату пенсії у зв'язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, поновлення виплати пенсії, про припинення перерахування пенсії на банківський рахунок та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім'ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, про виплату пенсії за довіреністю, термін дії якої більше одного року, через кожний рік дії такої довіреності, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, а пенсіонерами, які зареєстровані на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від уповноважених органів Російської Федерації, - до органу, що призначає пенсію, визначеного Пенсійним фондом України. При цьому, у заяві про виплату частини пенсії непрацездатним членам сім'ї особи, яка знаходиться на повному державному утриманні, вказується адреса одержувача цієї частини пенсії.

Тобто, поновлення виплати пенсії здійснюється виключно на підставі заяви особи, якій її призначено або її законного представника.

При цьому, статтею 242 Цивільного кодексу України визначено, що батьки (усиновлювачі) є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей. Опікун є законним представником малолітньої особи та фізичної особи, визнаної недієздатною.

Частиною 3 статті 242 Цивільного кодексу України визначено, що законним представником у випадках, встановлених законом, може бути інша особа.

При цьому, частинами 1,2 статті 244 Цивільного кодексу України передбачено, що представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Представництво за довіреністю може ґрунтуватися на акті органу юридичної особи.

Отже, враховуючи наявність довіреності від 15.11.2017 р., виданої ОСОБА_3 на представлення інтересів позивача - ОСОБА_2, зокрема в органах Пенсійного фонду України, в тому числі з правом подання та підпису відповідних заяв, необхідних для призначення, поновлення пенсії, ОСОБА_3 є представником ОСОБА_2 в розумінні частини 3 статті 242 Цивільного кодексу України, а отже вона мала повноваження на звернення до органів Пенсійного фонду України в інтересах позивача для поновлення пенсії.

Крім того, як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення).

У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

За таких обставин, з урахуванням того, що у представника позивача при зверненні до органів Пенсійного фонду була довіреність, видана особисто ОСОБА_2, оформлена належним чином, завірена та апостильована, суд доходить висновку, що відмова Пенсійного органу в поновленні виплати пенсії позивачу, оформлена листом від 29.12.2017 р. №1046/04/21, є протиправною та такою, що підлягає скасуванню, та вважає за потрібне зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області провести поновлення та виплату пенсії за віком позивачу з 27.12.2017 року, відповідно до норм Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", в розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, на підставі документів, що знаходяться в його пенсійній справі з проведенням індексації.

За викладених обставин, суд доходить висновку, що позовна заява ОСОБА_2 в частині визнання протиправним рішення у поновленні виплати пенсії ОСОБА_2, викладене у листі Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 29.12.2017 р. № 1046/04/21, та зобов'язання Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області провести поновлення та виплату пенсії за віком ОСОБА_2 з 27.12.2017 року, відповідно до норм Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", в розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, на підставі документів, що знаходяться в його пенсійній справі, з проведенням індексації, є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Щодо позовної вимоги позивача про зобов'язання відповідача провести поновлення та виплату пенсії за віком з урахування компенсації втрати частині доходів, суд зазначає наступне.

Так, законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" вказано, що під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Таким чином, компенсація втрати частини доходів може бути обчислена лише з нарахованої особі до виплати суми, яка не була виплачена у встановлені законодавством строки. В даному випадку суми пенсії, за невиплату яких позивач просить стягнути компенсацію, йому нараховані до виплати не були, тому й відсутні підстави для здійснення такої компенсації. Отже, вимога позивача в частині нарахування компенсації втрати частини доходів є передчасною та задоволенню не підлягає.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги слід задоволити частково.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Згідно з частиною 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви до суду в розмірі 704,80 грн., що документально підтверджується квитанцією № 0.0..1 від 27.06.2018 р.

Отже, сплачений позивачем судовий збір за подачу позовної заяви до суду підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області в сумі 352,40 грн.

Керуючись ст.ст. 242-243, 245-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, 69005, і.к. НОМЕР_1) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, буд.26, м. Дніпро, 49094, ) про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним рішення у поновленні виплати пенсії ОСОБА_2, викладене у листі Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 29.12.2017 р. № 1046/04/21.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області провести поновлення та виплату пенсії за віком ОСОБА_2 з 27.12.2017 року, відповідно до норм Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", в розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, на підставі документів, що знаходяться в його пенсійній справі, з проведенням індексації.

Стягнути на користь ОСОБА_2 (і.к. НОМЕР_1) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області () документально підтверджені судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору у розмірі 352,40 (триста п'ятдесят дві гривні 40 копійок), сплачені згідно квитанції № 0.0..1 від 27.06.2018 р.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С. В. Прудник