Справа № 753/22505/17
Суддя: Василенко Я.М.
Дата ухвалення: 2018-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Василенко Я.М.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Кузьменка В.В., Файдюка В.В.,

при секретарі Баглай О.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 08.05.2018 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- скасувати рішення комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 з розгляду питань із встановлення статусу учасника бойових дій від 15.03.2017 № 4 в частині відмови ОСОБА_1 в наданні статусу учасника бойових дій;

- зобов`язати Київський міський військовий комісаріат визнати ОСОБА_1 учасником бойових дій та видати на його ім`я посвідчення встановленого зразка.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 08.05.2018 позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням відповідач звернувся із апеляційною скаргою, в якій він просить скасувати оскаржуване рішення, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що в період відокремлення колишній союзних республік СРСР та створення на їх території незалежних держав, а саме з 1988 по 1991 роки в СРСР, зокрема в республіках Закавказзя та Середньої Азії виникали непоодинокі конфлікти, що супроводжувалися збройними сутичками. Військові резерви сформовані із військових частин та підрозділів внутрішніх військ МВС СРСР, навчальних закладів МО, МВС, КДБ СРСР в цих регіонах виконували бойові завдання, з метою захисту мирного населення та приборкання конфліктуючих сторін.

Указами Президії Верховної Ради СРСР від 15 та 19 січня 1990 року було оголошено надзвичайний стан в інтересах безпеки громадян на території Нагірно-Карабахської автономної області. Дії даних указів, стосовно нормалізації обстановки в регіоні, роззброєння незаконних бойових формувань, захисту прав та законних інтересів громадян діяли до самого розпаду Союзу РСР, а саме до 10 грудня 1991 року.

Будучи курсантом Харківського пожежно-технічного училища МВС СРСР імені Г.І.Петровського, у відповідності до наказу № 92 л/с від 18 листопада 1989 року в період з 15 листопада 1989 року по 7 лютого 1990 року позивач перебував у службовому відрядженні на ОСОБА_2 ), де виконував обов`язки по охороні суспільного порядку при надзвичайних обставинах, пов`язаних з масовими анти - суспільними проявами. Виконання поставлених завдань здійснювалось в бойовій екіпіровці (автомат , шолом, бронежилет, бойові набої). Разом з іншими курсантами та офіцерами приймав участь у охороні державних установ від можливого захоплення, безпосередньому припиненні масових безладів та затриманні членів озброєних угрупувань в бойовій обстановці із застосуванням вогнепальної зброї та спеціальних засобів. Вказане підтверджується довідкою Національного університету цивільного захисту України від 27.07.2011 № 4/96.

Також, вказане підтверджується тим, що ОСОБА_1 був нагороджений грамотою за добросовісне виконання своїх обов`язків по охороні громадського порядку в особливому районі Нагорно-Карабахської автономної області.

В березні 2017 року позивач звернувся із заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою про визнання його учасником бойових дій у зв`язку з виконанням ним спеціальних завдань в умовах надзвичайного стану при вирішенні збройних конфліктів, відновлення законності та правопорядку на території республік колишнього СРСР.

Протоколом засідання комісії від 15.03.2017 № 4 позивачу було відмовлено в задоволенні заяви, виходячи з того, що постановою Кабінету Міністрів України № 63 від 08.02.1994 «Про організаційні заходи щодо застосування Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не віднесено Закавказзя до регіонів, де велися бойові дії і тому підстав для встановлення статусу учасника бойових дій немає.

Вважаючи протиправним рішення відповідача, позивач звернувся до суду першої інстанції з даним позовом.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що оскаржуване рішення відповідача суперечить Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та порушує законні права позивача на отримання статусу учасника бойових дій, у зв`язку із чим позов підлягає задоволенню.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що підстав для встановлення позивачу статусу учасника бойових дій немає, а тому у задоволенні позову необхідно відмовити.

Колегія суддів вважає доводи апелянта обґрунтованими та не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до абз. 1 п. 2 статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасниками бойових дій визнаються військовослужбовці Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки, особи рядового, начальницького складу і військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ колишнього Союзу РСР (включаючи військових та технічних спеціалістів і радників), працівники відповідних категорій, які за рішенням Уряду колишнього Союзу РСР проходили службу, працювали чи перебували у відрядженні в державах, де в цей період велися бойові дії, і брали участь у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ (флотів).

Згідно з абз. 2 п. 2 статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасниками бойових дій визнаються військовослужбовці Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, особи рядового, начальницького складу і військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які за рішенням відповідних державних органів були направлені для участі в міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки або у відрядження в держави, де в цей період велися бойові дії.

Відповідно до абз. 3 п. 2 статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» перелік держав, зазначених у цьому пункті, періоди бойових дій у них та категорії працівників визначаються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 63 від 08.02.1994 «Про організаційні заходи щодо застосування Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» затверджений перелік держав, яким надавалась допомога за участю військовослужбовців Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки та осіб рядового, начальницького складу і військовослужбовців Міністерства внутрішніх справ колишнього Союзу РСР, військовослужбовців Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, інших військових формувань, осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ і періодів бойових дій на їх території.

Колегія суддів звертає увагу, що серед зазначених в постанові держав Закавказзя відсутнє, однак в ній міститься вказівка, що учасниками бойових дій можуть бути визнані особи, які після грудня 1979 року направлялися в інші країни, на території яких велись бойові дії.

Зі змісту примітки 6 до Переліку стосовно можливості визнання осіб учасниками бойових дій, якщо такі мали місце в інших країнах після грудня 1979 року, та не названі у Переліку, вбачається, що її положення поширюються лише на військових фахівців, які направлялися Генеральним штабом Збройних Сил колишнього Союзу РСР у країни, на території яких велися бойові дії і пільги яким надавалися на підставі довідок 10 Головного управління Генерального штабу Збройних Сил СРСР про їх особисту участь у бойових діях.

Колегією суддів встановлено, що у позивача відсутня довідка 10-го Головного управління генерального штабу Збройних Сил СРСР про його особисту участь у бойових діях на території Азербайджанської РСР, що, в свою чергу, унеможливлює визнання його учасником бойових дій.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого адміністративного суду України від 28.05.2014 у справі № К/9991/62883/12 та в постанові Верховного Суду України від 18.05.2010 у справі № 21-74во10.

Отже, позовні вимоги позивача є безпідставними та задоволенню не підлягають, оскільки таких юридичних фактів, як наявність зазначеної довідки, з якими в даному випадку чинним законодавством пов`язується право особи на визнання її учасником бойових дій, не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції прийняте рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Апелянт надав до суду докази, що спростовують правомірність рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315, п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції вирішив його скасувати та ухвалити нове рішення, оскільки судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 244, 250, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Київського міського військового комісаріату задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 08.05.2018 скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Кузьменко В.В.

Файдюк В.В.

Повний текст постанови виготовлений 27.09.2018.