Справа № 205/8704/16-а(2-а/205/222/16)
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2018-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и
26 липня 2018 року справа № 205/8704/16-а(2-а/205/222/16)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сафронової С.В.,
суддів: Чепурнова Д.В. Мельника В.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Міністерства оборони України на постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 вересня 2017 р. (суддя Остапенко Н.Г.) в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України третя особа: Адміністрація державної прикордонної служби України про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

21 листопада 2016 року позивач звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Міністерства оборони України, третя особа: Адміністрація Державної прикордонної служби України про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити дії.

Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 вересня 2017 року позов задоволено частково.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, Міністерством оборони України, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та винести нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції вбачає підстави для часткового задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 , 1965 року народження проходив військову службу в складі діючої армії в період бойових дій (в тому числі під час виконання інтернаціонального обов`язку, перебування в партизанських загонах і з`єднаннях) (Афганістан) з03 лютого 1984 року по 10 червня 1985 року, що підтверджується довідкою Міністерства оборони України № 70 від 14 січня 2015 року.

Відповідно до довідки Ленінського районного військового комісаріату м. Дніпропетровська № 4128/133 від 13.08.2015 року ОСОБА_2 , 1965 року народження, в тому, що він проходив військову службу в складі Радянської армії, в тому числі у діючій армії в Демократичній Республіці Афганістан ст. 6 п. 2 з 03.02.1984 по 10.06.1985.

З висновку спеціаліста судово-медичного експерта № 9 Д від 23.01.2014 вбачається, що виявлений у ОСОБА_2 рубець на обличчі є наслідком загоєння вогнепальних поранень осколкових зарядів вогнепальної зброї; осколкове поранення обличчя зазвичай супроводжується контузією головного мозку; давність отриманних поранень може відповідати періоду проходження військової служби, приймаючи участь у бойових діях, виконуючи інтернаціональний обовязок в Демократичній республіці Афганістан в складі військової частини НОМЕР_1 з 03 лютого 1984 року по 10 червня 1985 року.

Відповідно до витягу з протоколу № 3798 від 02.12.2014 засідання Центральної військово-лікарської комісії про встановлення причинного звязку захворювання ОСОБА_3 пов`язані з виконанням обовязків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

За результатами первинного огляду медико-соціальною експертною комісією відповідно до довідки Серії 10 АГГ № 005350 від 22.12.2014 позивачу було встановлено третю групу інвалідності з 19.12.2014. Причина інвалідності поранення, контузія, захворювання, повязані з участю в бойових діях і перебуванням на території інших держав.

Відповідно до архівної довідки «Центрального прикордонного архіву Федеральної Служби Безпеки Російської Федерації» № 21/59/Р-6277 від 14.12.2016 року військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 рядовий ОСОБА_3 перебував на лікуванні в ПМД частини з 30 жовтня 1984 року по 02 листопада 1984 року з діагнозом «Контузія. Струс головного мозку без виражених клінічних проявів» - журнал стаціонарних хворих ПМД військової частини НОМЕР_1 за 1983-1984 роки.

Згідно довідки № 574/10/24/1 від 18.03.2016 ОСОБА_3 перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Дніпропетровська і отримує пенсію по інвалідності третьої групи армії прирівняні до ІВВ.

23 лютого 2016 року ОСОБА_3 звернувся до Дніпропетровського обласного комісаріату з заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із пораненням, отриманим під час проходженням військової служби у 1984 році, на підставі норм ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Згідно листа від 29.02.2016 № 7/10686/7 позивачу документи повернуті, як такі, що надіслані не за належністю та рекомендовано звернутися до Адміністрації Державної Прикордонної Служби України.

18 березня 2016 року позивач звернувся до Державної Прикордонної Служби України з заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із пораненням, отриманим під час проходженням військової служби у 1984 році.

Як вбачається з відповіді Державної Прикордонної Служби України від 05.04.2016 № 11/Р-1887 питання стосовно виплати одноразової грошової допомоги має розглядати Міністерство оборони України.

Постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 14.06.2016 визнано неправомірними дії Дніпропетровського обласного військкомату та зобов`язано Дніпропетровський обласний військовий комісаріат подати до Міністерства оборони України висновок щодо можливості виплати позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку із пораненням.

В листі Дніпропетровського обласного військкомату від 02.11.2016 року № 7/15602/7 зазначено, що згідно витягу з протоколу № 79 від 16.09.2016 засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, повязаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум документи ОСОБА_3 повернуто на доопрацювання, зазначивши, що підставою для повернення є те, що виплату одноразової допомоги має здійснювати адміністрація Державної прикордонної служби України, а також відсутність у позивача документу, що свідчить про обставини поранення.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ "Про військовий обов`язок і військову службу".

Відповідно до статті 41 цього Закону (у редакції, чинній на час встановлення позивачам інвалідності) виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Частиною 2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, чинній на час встановлення позивачам інвалідності) передбачалося, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що Верховний Суд України раніше вже висловлював свою позицію у постановах від 18 листопада 2014 року, 10 березня, 21 квітня 2015 року (справи №№ 21-446а14, 21-563а14, 21-135а15 відповідно) щодо розгляду справ за частиною 2 статті 16 Закону № 2011-ХІІ (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) передбачено, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499, якою затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб (далі - Порядок), встановлено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, що сталися після 1 січня 2007 року, здійснюється згідно з Порядком, затвердженим цією Постановою.

Згідно з підпунктом 2 пункту 2 Порядку № 499 одноразова грошова допомога виплачується військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби) у разі настання інвалідності в період проходження військової служби та особам, звільненим з військової служби, у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби чи після закінчення зазначеного строку, у разі настання інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби, одноразова грошова допомога інвалідам ІІІ групи виплачується у розмірі 20-місячного грошового забезпечення.

Таким чином, виходячи з буквального тлумачення статті 16 Закону № 2011-ХІІ право на одноразову грошову допомогу у військовослужбовця виникає і у тому разі, коли інвалідність настала після перебігу тримісячного строку з дня його звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або одержаного каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, яке мало місце в період її проходження.

Днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги, зокрема, у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії (пункт 3 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975).

Таким чином, суд першої інстанцій дійшов правильного висновку про наявність у позивача права на одноразову допомогу.

Так, відповідно до ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» - одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання. Одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: п.4) встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті; Пункт 4 статті 16 із змінами, внесеними згідно із Законом № 1774-VIII від 06.12.2016;

Таким чином, п.4 ч.2 ст.16 вказаного Закону передбачає виплату допомоги у разі встановлення інвалідності особі також і після її звільнення з військової служби.

Згідно п.8 ст.16 вказаного Закону, особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», сфера дії цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти /п.2/.

Частиною 1 ст.16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі: 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності ІІІ групи /п.п.4 п.2 ст.16 Закону/.

Постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25.11.2013 року затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі/смерті/, інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні /або перевірочні/ та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві».

Відповідно до п.3 вказаного Порядку днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності є дата, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Відповідно до п.6. вказаного Порядку, одноразова грошова допомога призначається і виплачується військовослужбовцю (крім військовослужбовця строкової служби), інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення інвалідності III групи.

Згідно із п.3 вказаного Порядку, днем виникнення права на отримання одноразової грошових допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної комісії.

Таким чином, право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю, що настала після звільнення особи з військової служби внаслідок захворювання, пов`язаного з її проходженням, починається саме з моменту настання підстав для отримання цієї допомоги, а саме у даному випадку з моменту настання інвалідності, а не з моменту звільнення з військової служби.

Право на одноразову грошову допомогу у військовослужбовця виникає і у тому разі, коли інвалідність настала після перебігу тримісячного строку з дня його звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або одержаного каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, яке мало місце в період її проходження.

Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України у справах №21-446а-14 від 18.11.2014 року, №21-135а15 від 21.04.2015 року та №21-563а14 від10.03.2015 року.

Отже, виходячи з викладених доводів, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог.

Вищезазначене є мотивом для відхилення судом апеляційної інстанції аргументів, викладених в апеляційній скарзі, оскільки аргументи відповідача спростовуються доводами, викладеними позивачем.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції, виходячи з обставин справи та норм законодавства України, що регулює дані правовідносини, права, свободи та інтереси позивача захищені, а права та інтереси відповідача не були порушені.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування.

Керуючись ст.ст. 241-245, 250, 315, 316, 321, 322 КАС України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України - залишити без задоволення.

Постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 вересня 2017 р. - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття відповідно до ст.325 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів в порядку, встановленому ст.328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: С.В. Сафронова

Суддя: Д.В. Чепурнов

Суддя: В.В. Мельник