Справа № 226/1788/18
Суддя: Клепка Л. І.
Дата ухвалення: 2018-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 226/1788/18

Провадження № 2-а/226/31/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2018 року Димитровський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Клепка Л.І.,

за участю секретаря судового засідання Тіссен О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження в залі суду в м. Мирнограді Донецької області справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до заступника начальника начальника Покровсько-Добропільського управління головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області ОСОБА_2 про визнання дій протиправними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась із адміністративним позовом до заступника начальника начальника Покровсько-Добропільського управління Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області ОСОБА_2 про визнання дій протиправними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення як такої, що прийнята із порушенням чинного законодавства. В обґрунтування вимог зазначила, що 24.05.2018 року щодо неї, як посадової особи головного бухгалтера Донецької філії ДП «Регіональні електричні мережі», був складений протокол про адміністративне правопорушення за ч.4 ст.165-1 КпАП України з приводу несвоєчасної сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, на підставі якого відповідачем прийнято постанову про накладення адміністративного стягнення у розмірі 1360,00 гривень. Підставою для складання адміністративного протоколу та прийняття постанови стало рішення ГУ ДФС у Донецькій області № від 14.05.2018 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску. Це рішення було оскаржене філією до ДФС України, тобто тривав спір, і про подання скарги 24.05.2018 було повідомлено ГУ ДФС у Донецькій області, а відповідач до вирішення спору не мав права притягувати її до відповідальності. Постанова від 29.05.2018 року була оскаржена позивачем до вищестоящого органу Державної фіскальної служби, у задоволенні скарги рішенням від 25.06.2018 року відмовлено.

На підтвердження своєї позиції щодо протиправності дій відповідача та незаконності постанови зазначає, що її винні дії або бездіяльність, які призвели до несвоєчасної сплати внеску, відсутні, вона не мала реальної можливості запобігти порушенню вимог Закону України статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування». Донецька філія ДП «Регіональні електричні мережі», будучи зареєстрованою у ІНФОРМАЦІЯ_1, на час проведення АТО звільнена від обов'язку своєчасно та у повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок, тому контролюючий орган ДФС не мав законних підстав для накладення адміністративного стягнення з цього приводу. Вважає, що відповідач не повинен був застосовувати положення статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», оскільки відповідно до пункту 9-4 розділу VIII цього Закону достатніми підставами для звільнення платника єдиного внеску від відповідальності, передбаченої цим законом за невиконання (несвоєчасне виконання) обов'язків платника єдиного внеску у період з 14 квітня 2014 року до закінчення АТО, є перебування на обліку в податкових органах, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», та заява самого платника до органу доходів і зборів про звільнення від виконання обов'язків платника єдиного внеску, подана не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення АТО. Вказуючи на те, що Донецька філія «Регіональні електричні мережі» з 15.01.2015 року обліковується у Красноармійській обєднаній державній податковій інспекції, а 22.12.2015 підприємством подана заява до ОДПІ про звільнення від сплати єдиного соціального внеску, позивач просить суд визнати протиправними дії відповідача та скасувати постанову №50/05-99-45-12 від 29.05.2018 року про накладення на неї адміністративного стягнення.

Відповідно до ч.5 ст.262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників судового процесу не надходило.

Відповідач ОСОБА_2 надала суду письмові заперечення, в яких щодо суті позовних вимог вказала, що з ними не згодна, оскільки ОСОБА_1, як головний бухгалтер ДФ ДП «Регіональні електричні мережі», порушила вимоги ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальообовязкове державне соціальне страхування» в частині порушення строку сплати єдиного внеску за січень і лютий 2018 року. Тому вважає, що протокол про адміністративне правопорушення та постанова від 29.05.2018 року відповідають вимогам законодавства і складені правомірно. На момент розгляду справи та прийняття постанови 29.05.2018 року позивачем не було надано до ГУ ДФС у Донецькій області доказів, які б підтверджували відсутність грошових коштів на всіх розрахункових рахунках платника. Також на час винесення постанови податковий орган не був належним чином повідомлений про подання ДФ ДП «Регіональні електричні мережі» до ДФС України скарги на рішення від 14.05.2018 № про застосування штрафних санкцій і нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, повідомлення про це отримано ГУ ДФС 30.05.2018, а не 24.05.2018, як зазначає позивач. Крім того зауважує, що не вважає себе належним відповідачем у справі, оскільки вимоги, на її думку, мають бути предявлені до відповідного органу доходів і зборів ГУ ДФС у Донецькій області. Звертає увагу суду, що від повноти сплати внесків залежить величина страхового стажу, розмір подальшої пенсії працівників підприємства, і це питання важливе у контексті дотримання соціальних прав застрахованих осіб. Просить у задоволенні позову відмовити.

До позовної заяви ОСОБА_1 додана заява про поновлення пропущеного строку звернення до суду з тих підстав, що постанова від 29.05.2018 була нею оскаржена до ДФС України і лише 03.07.2018 вона отримала рішення про залишення скарги без задоволення, у звязку з чим вирішила реалізувати своє право на звернення до суду.

Згідно ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням дією або бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просить їх захистити.

Частиною першою ст.122 КАС України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ст.289 КпАП України скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Поважними причинами пропуску строку звернення до суду відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України визнаються обставини, які є об'єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій.

Позивач зазначає, що отримала копію рішення ДФС України про відмову у задоволенні її скарги 03.07.2018, і це підтверджене копією конверта та звітом Укрпошти (а.с.12,13).

Враховуючи, що даний позов був поданий до відділення звязку для направлення до суду 12.07.2018, суд вважає причини його пропуску поважними та з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивача даний строк підлягає поновленню.

Вивчивши докази у справі та оцінивши доводи сторін, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з такого.

Судом встановлено, що наказом (розпорядженням) №179/п керівника ДФ ДП «Регіональні електричні мережі» від 10.07.2017 року ОСОБА_1 призначено на посаду головного бухгалтера Донецької філії Державного підприємства «Регіональні електричні мережі», на якій вона перебуває по теперішній час (а.с.18).

Донецька філія Державного підприємства «Регіональні електричні мережі» з 15.01.2015 року зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 і саме там здійснює свою діяльність та перебуває на обліку в Красноармійській обєднаній державній податковій інспекції ГУ ДФС у Донецькій області (а.с.99-100), що не спростовується відповідачем.

22.12.2015 року ДФ ДП «Регіональні електричні мережі» звернулось до Красноармійської ОДПІ головного управління ДФС у Донецькій області із заявою про звільнення від сплати єдиного соціального внеску на період проведення антитерористичної операції (а.с.26).

Рішенням Головного управління ДФС у Донецькій області № від 14.05.2018 року до ДФ ДП «Регіональні електричні мережі» за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску за період з 21.01.2015 року до 11.05.2018 року застосовано штрафні санкції в розмірі 8135587,33 гривень, а саме, штраф 5645812,70 гривень та пеня 2489774,63 гривень (а.с.90).

Дане рішення 24.05.2018 року було оскаржене ДФ ДП «Регіональні електричні мережі» до Державної фіскальної служби України (а.с.86-88,89).

24.05.2018 року у відношенні ОСОБА_1 як посадової особи головного бухгалтера Донецької філії ДП «Регіональні електричні мережі» був складений протокол про адміністративне правопорушення за ч.4 ст.165-1 КпАП України з приводу несвоєчасної сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування (а.с.8).

Диспозиція статті 165-1 КпАП України передбачає притягнення до адміністративної відповідальності за порушення порядку нарахування єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, страхових внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування, неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності щодо єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, страхових внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування або подання недостовірних відомостей, що використовуються в Державному реєстрі загальнообовязкового державного соціального страхування, іншої звітності та відомостей, передбачених законами України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» і «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», порушення встановленого порядку використання та здійснення операцій з коштами Пенсійного фонду України.

29.05.2018 року відповідачем було прийнято постанову № 50/05-99-45-12 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у розмірі 1360,00 гривень (а.с.9). Позивачем дану постанову оскаржено до Державної фіскальної служби України, однак рішенням першого заступника голови ДФС України від 25.06.2018 року відмовлено у задоволенні зазначеної скарги (а.с.10-11).

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст.7 КпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу у звязку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановленому законом. Провадження в справах про адміністративне правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Як визначено у ч.1 ст.9 КпАП України, адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління, і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Цією ж нормою закону передбачено, що для притягнення особи до адміністративної відповідальності її дія або бездіяльність повинна бути протиправною, тобто порушувати встановлений законом порядок.

Норми закону, викладені у статях 245,280 КпАП України, закріплюють, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і обєктивне зясування обставин справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст.280 КпАП України орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний зясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Приймаючи оскаржувану постанову, зазначених вимог відповідач не дотримався.

Так, правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати, а також повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Відповідно до ч.2 ст.2 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування», виключно цим Законом визначаються принципи збору та ведення обліку єдиного внеску, платники єдиного внеску, порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, розмір єдиного внеску, орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність, склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообовязкового державного соціального страхування, порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

За положеннями пункту 1 частини другої статті 6 цього Закону платник єдиного внеску зобовязаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Порядок обчислення та строки сплати єдиного внеску передбачені статтею 9 цього Закону. Частиною восьмою цієї статті передбачено, що платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобовязані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобовязані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

Стаття 25 цього Закону регламентує заходи впливу та стягнення, зокрема, частиною першої цієї статті передбачено, що рішення, прийняті органами доходів і зборів та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обовязковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами. Положення цієї статті поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобовязані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок. Відповідно до частини десятої статті 25 цього Закону, на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу. Частиною одинадцятою цієї статті передбачено, що орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску штрафні санкції, зокрема, за несвоєчасну сплату єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

При цьому слід зазначити, що з набранням чинності Закону України «Про внесення змін до розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» щодо зменшення навантаження на фонд оплати праці» від 02.03.2015 року №219-VIII пункт 9-3 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» визначено вважати пунктом 9-4.

Згідно з п. 9-4 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» платники єдиного внеску, визначені статтею 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування», які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року №405/2014, звільняються від виконання своїх обовязків, визначених частиною другою статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування», на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану. Підставою для такого звільнення є заява платника єдиного внеску, яка подається ним до органу доходів і зборів за основним місцем обліку або за місцем його тимчасового проживання у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції. Відповідальність, штрафні та фінансові санкції, передбачені цим Законом за невиконання обовязків платника єдиного внеску в період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції, до платників єдиного внеску, зазначених у цьому пункті, не застосовуються.

Недоїмка, що виникла у платників єдиного внеску, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року №405/2014, визнається безнадійною та підлягає списанню в порядку, передбаченому Податковим кодексом України для списання безнадійного податкового боргу».

Указом Президента України від 14 квітня 2014 року №405/2014 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України».

На виконання абзацу третього пункту 5 статті 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція (дію розпорядження зупинено згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 1079-р), яке втратило чинність згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року №1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України».

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд виходить з того, що саме перебування платників єдиного внеску на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, де проводилася антитерористична операція, є підставою для зупинення застосування до таких платників заходів впливу та стягнення і відповідальності за порушення Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування».

Дочірні підприємства юридичної особи, структурні підрозділи юридичної особи, які є самостійними платниками єдиного внеску, підпадають під дію Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» в частині звільнення від відповідальності, штрафних та фінансових санкцій за умови перебування саме їх на обліку в органах доходів і зборів, які розташовані на території населених пунктів, де проводилася антитерористична операція.

Місто Покровськ Донецької області, на території якого розташована Красноармійська обєднана державна податкова інспекція головного управління ДФС у Донецькій області, в якій на обліку як платник єдиного внеску перебуває ДФ ДП «Регіональні електричні мережі», посадовою особою якої є позивач ОСОБА_1, входить до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року №1275-р.

З огляду на дію абзацу третього пункту 9-4 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування», відповідальність, штрафні та фінансові санкції, передбачені цим Законом за невиконання обовязків платника єдиного внеску в період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції, до платників єдиного внеску, зазначених у цьому пункті, не застосовуються.

Суд виходить з того, що пункт 9-4 розділу VIII Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» є чинним на цей час, зміни безпосередньо до цього закону щодо виключення або викладення в новій редакції пункту 9-4 розділу VIII цього закону не внесені.

Отже, позивач має бути звільнена від відповідальності за несвоєчасну сплату єдиного внеску за період з 14 квітня 2014 року і до закінчення антитерористичної операції за умови перебування підприємства, яке вона представляє, на обліку в органі доходів і зборів, розташованому на території населенного пункту, де проводилася така операція.

Як слідує з матеріалів справи, спірна постанова прийнята 29 травня 2018 року на підставі порушення вимог ч.8 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування», яка передбачає нарахування пені за кожний день прострочення платежу, та пункту 2 частини одинадцятої статті 25 Закону № 2464-VІ, яка передбачає накладення штрафу, зокрема за несвоєчасну сплату (перерахування) єдиного внеску.

У межах спірних відносин накладення стягнення здійснено за січень і лютий 2018 року, тобто в період проведення антитерористичної операції, за наявності умови перебування установи як платника єдиного внеску на обліку в органі доходів і зборів, розташованому в місті проведення цієї операції, та без врахування положень Закону, який прямо забороняє притягнення до відповідальності за невиконання обовязків платника єдиного внеску, що прямо передбачено пунктом 9-4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування».

Відтак, застосування до позивача штрафних санкцій за несвоєчасну сплату (перерахування) єдиного внеску за вказаний період є незаконним.

Водночас суд зазначає, що Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» не скасовує обовязків платника єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, а надає можливість на період антитерористичної операції не виконувати їх у встановлені строки (своєчасно) та в повному обсязі.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з частиною першою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права.

Всупереч викладеним положенням, на думку суду, відповідачем, як субєктом владних повноважень, не доведено правомірність своїх дій з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з суті заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, вимога ОСОБА_1 щодо скасування постанови про накладення адміністративного стягнення №50/05-99-45-12 від 29.05.2018 підлягає задоволенню. Посилання ОСОБА_2 на те, що вона не є належним відповідачем у справі, не заслуговує на увагу суду, оскільки не ґрунтується на законі.

Що стосується посилань позивача на факт оскарження рішення ГУ ДФС у Донецькій області від 14.05.2018 року, суд зазначає таке. Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обовязковість яких надано Верховною Радою України та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, у п.23 Рішення у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 статті 6 Конвенції зобовязує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обовязку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.

Враховуючи викладене, достатньою підставою для задоволення позову є висновок суду про необґрунтованість притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення строків сплати єдиного внеску саме з огляду на пункт 9-4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування».

Відповідно до ч.3 ст.286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення субєкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення субєкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення субєкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Позивач, крім вимоги про скасування постанови, ставить в позовній заяві питання про визнання дій відповідача протиправними. Ця вимога, на думку суду, задоволенню не підлягає, оскільки скасування оскаржуваної постанови як протиправної, само по собі є формою захисту порушеного права позивача і не потребує вчинення додаткових заходів.

Відповідно до ч.2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших субєктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку субєкта владних повноважень.

Проаналізувавши всі докази у їх сукупності та обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та заперечення відповідача, суд дійшов висновку, що з урахуванням вимог статті 9 КАС України з метою повного захисту законних прав позивача наявна необхідність захистити порушене право ОСОБА_1 шляхом закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

На підставі викладеного та керуючись статтями 2,9,77,78,241-250,255,286,295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк для звернення до суду з даним позовом до заступника начальника начальника Покровсько-Добропільського управління Головного управління ДФС у Донецькій області ОСОБА_2 про визнання дій протиправними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Адміністративний позов ОСОБА_1 (85320, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1,) до заступника начальника начальника Покровсько-Добропільського управління Головного управління ДФС у Донецькій області ОСОБА_2 (85300, Донецька область, м. Покровськ, вул. Європейська, 1), про визнання дій протиправними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити частково.

Постанову №50/05-99-45-12 від 29.05.2018 року заступника начальника начальника Покровсько-Добропільського управління Головного управління ДФС у Донецькій області ОСОБА_2 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.165-1 КпАП України та накладення на неї штрафу в розмірі 1360,00 гривень визнати протиправною і скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч.4 ст.165-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити.

У задоволенні вимоги про визнання протиправними дій заступника начальника начальника Покровсько-Добропільського управління Головного управління ДФС у Донецькій області ОСОБА_2 щодо прийняття оскаржуваної постанови відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Донецького апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його отримання.

Суддя: Л.І. Клепка