Справа № 1540/3364/18
Суддя: Катаєва Е. В.
Дата ухвалення: 2018-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 1540/3364/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2018 року

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Катаєвої Е.В., розглянувши в порядку письмового провадження в місті ОСОБА_1 справу за адміністративним позовом Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів (65107, м. Одеса, вул. Канатна, буд. 83) до Обєднання співвласників багатоквартирних будинків №3, №3А, №5А, №5Б по вул. М. Говорова «Говорова-5» (65009, м. Одеса, вул. Маршала Говорова, буд.5А) про стягнення адміністративно-господарських санкцій,-

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду звернулось Одеське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів (далі ООВ ФСЗІ) з адміністративним позовом (а.с. 30-32) до Обєднання співвласників багатоквартирних будинків №3, №3А, №5А, №5Б по вул. М. Говорова «Говорова-5» (далі - ОСББ «Говорова-5») про стягнення адміністративно-господарських санкцій у сумі 46548,67 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, представник позивача зазначив, що відповідно до ч.1 ст.19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» №875VII від 21.03.1991 року (далі Закон України №875VII) для юридичних та фізичних осіб-підприємців установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця. Відповідно до ч. 3 зазначеної статті підприємства, установи, організації, самостійно здійснюють працевлаштування осіб з інвалідністю у рахунок нормативів робочих місць, виходячи з вимог статті 18 цього Закону. Зі Звіту про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2017 рік, наданому до ООВ ФСЗІ, середньооблікова чисельність штатних працівників склала 18 осіб, відповідач повинен був створити 1 робоче місце, проте не було створено жодного.

Відповідно до пункту 3.2.5 Інструкції щодо заповнення форми №10-ПІ поштова-річна «Звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів», затвердженою Наказом Мінпраці України 10.02.2007 року №42, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 13.02.2007 року за №117/13384 (далі Інструкція), середньооблікова чисельність працівників за період з початку року ( в тому числі за квартал, півріччя, 9 місяців, рік) обчислюється шляхом підсумовування середньооблікової чисельності працівників за всі місяці роботи підприємства, що минули за період з початку року до звітного місяця включно та діленням одержаної сумі на кількість місяців 12 (тобто місяців). На підприємстві протягом 2017 року працювала особа з інвалідністю: ОСОБА_2 (4 міс.) 4:12=0.3=0. Кількість робочих місць, призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю і не зайнятих особами з інвалідністю = 1. Таким чином відповідно до чинного законодавства норматив робочих місць по працевлаштуванню осіб з інвалідністю протягом звітного 2017 року відповідачем не виконано.

Відповідно до ч.1 ст. 20 Закону України №875VII, для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій, громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації. Враховуючи викладене, ООВ ФСЗІ була розрахована середньорічна заробітна плата у розмірі 44416,67 грн. (799,50 х 1000 : 18); сума адміністративно-господарських санкцій за 1 нестворене робоче місце у розмірі 44416,67 грн, а також сума пені станом на 04.07.2018 року у розмірі 2132,00 грн. (26,65 х 80).

Ухвалою суду від 11.07.2018 року адміністративний позов залишений без руху та наданий строк для усунення недоліків (а.с. 18-20).

Ухвалою суду від 27.07.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (а.с. 2-4).

Ухвалою суду від 25.09.2018 року відмовлено у задоволенні клопотання про розгляд справи з викликом сторін.

03.08.2018 року від відповідача надійшли заперечення проти позову (а.с. 47-48), в яких він зазначив, що в організації протягом чотирьох місяців 2017 року працювала одна особа з інвалідністю ОСОБА_2 з 01.03.2017 року по 30.06.2017 року, який в червні місяці був звільнений за власним бажанням. Після його звільнення ОСББ «Говорова-5» було подано звіт за формою 3-ПН, в якому були передбачені вакантні посади, в тому числі і для працевлаштування інвалідів двірника та садівника. Самостійно, шляхом розвішування об`яв в районі розташування будинків, вівся пошук працівників, в тому числі інвалідів, але бажаючих не знайдено. Враховуючи малочисельність штатного складу ОСББ «Говорова-5» та обмежені фінансові можливості, адміністративно-господарські санкції в розмірі 46548,67 грн є нереальними для обєднання і в разі відчуження коштів виникає загроза подальшого існування ОСББ «Говорова-5».

Позивачем до суду надана відповідь на заперечення відповідача (а.с. 63-68), в якій позивач підтримав позицію викладену у позовній заяві та зазначив, що на перше число кожного місяця відповідач мав знати про наявні у нього робочі місця призначені для працевлаштування осіб з інвалідністю. Звітність інформація про попит на робочу силу (вакансії) Форма №3-ПН подано з порушенням ч.5 розділу І Порядку подання форми звітності №3 ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)», якою передбачено, що Форма №3 ПН подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше ніж через три робочі дні з дати відкриття вакансії, проте відповідачем була подана лише 10.02.2017 року та за один місяць (22.06.2017 року).

Також позивач вказав, що відповідачем не було надано штатного розпису, з якого б можна було побачити, що є попит саме на вакансії, створені для осіб з інвалідністю, тому на його думку відповідач не мав на меті створення робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю та працевлаштування осіб з інвалідністю, а подав звітність за формою №3-ПН, з метою уникнення адміністративно-господарських санкцій.

22.08.2018 року відповідачем до суду поданий відзив на позовну заяву (а.с. 66-68), зазначивши у ньому, що 01.03.2017 року до ОСББ «Говорова-5» було працевлаштовано ОСОБА_2, який є інвалідом другої групи, на посаду ліфтера-обхідника. На виконання п.4. Порядку ОСББ «Говорова-5» засобами телефонного звязку постійно підтверджувало центру зайнятості актуальність вакансій та просили направити осіб для працевлаштування. Звітність №3-ПН була подана та прийнято Одеським міським центром зайнятості 22.08.2017 року. Адміністративно-господарські санкції за незайняті інвалідами робочі місця не є податком, збором (обовязковим платежем), обовязкова сплата яких передбачена Конституцією та законами України, а є заходом впливу на правопорушника у сфері господарювання у звязку зі скоєнням правопорушення. В ОСББ «Говорова-5» відсутній склад правопорушення, на нього не може бути покладена відповідальність за не направлення уповноваженими органами необхідної кількості інвалідів для працевлаштування, відсутність в населеному пункті за місцем знаходження Підприємства інвалідів, які бажають працевлаштуватись.

30.08.2018 року позивачем подана відповідь на відзив (а.с. 80-81), за змістом аналогічна відповіді на заперечення.

Не погоджуючись з поясненнями, міркуванням, аргументами позивача відповідачем були направлені до суду заперечення (а.с.83-85). Відповідач наголосив, що позивач не заперечує, що одна особа з інвалідністю працювала в ОСББ «Говорова-5» у 2017 році, відповідно і робоче місце для такої особи було створено. Крім того, у звітності, за формою №3 ПН у 2 розділі було зроблено відмітки про те, що вакансії садівника та двірника створені для осіб з інвалідністю. Вакансії садівника та двірника для працевлаштування осіб з інвалідністю були створені не у 2017 році, а значно раніше, окрім того у 2017 році на даних посадах не працювали та не звільнялись жодні особи, тому у ОСББ у 2017 році відповідно до Порядку не виникало зобовязання з подання звітності. Крім того, форма штатного розпису загалом та форма штатного розпису ОСББ «Говорова-5» зокрема, не передбачають зазначення інформації про те, що та чи інша вакансія створена для осіб з інвалідністю.

Справа розглянута у порядку письмового провадження.

Судом встановлено, що ОСББ «Говорова-5» зареєстровано 09.11.2005 року за організаційно-правовою формою обєднання співвласників багатоквартирного будинку.

З 01.03.2017 року по 29.06.2017 року на посаді ліфтер-обхідник в ОСББ «Говорова-5» працювала одна особа, яка має інвалідність, ОСОБА_2, група інвалідності ІІ (а.с. 69-70).

22.08.2017 року відповідачем була подана до Одеського міського центру Інформація про попит на робочу силу (вакансії) форми №3-ПН. У розділі І, зокрема, вказаний перелік посад та кількість вакансій: головний бухгалтер 1 вакансія, садівник-різноробочий 1 вакансія, двірник 1 вакансія. У Розділі ІІ Звітності вказано, що на посаду садівника-різноробочого та двірника потрібні інваліди, які не досягли пенсійного віку, встановленого ст.26 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (а.с. 56-59)

22.02.2018 року ОСББ «Говорова-5» було подано звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2017 рік (далі - Звіт). Відповідно до Звіту фактично за рік: середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу склала 18 осіб, з них середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність 1 особа, кількість інвалідів штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» - 1 особа, фонд оплати праці штатних працівників 799,5 тис. грн., середньорічна заробітна плата штатного працівника 44416,67 грн. (а.с. 54-55).

22.03.2018 року ООВ ФСЗІ складений та направлений на адресу відповідача ОСОБА_3 адміністративно-господарських санкцій за 2017 рік, відповідно до якого сума адміністративно-господарських санкцій за 1 нестворене робоче місце для інваліда у 2017 році склала 44416,76 грн. (а.с. 11)

Враховуючи несплату відповідачем у термін до 15.04.2018 року вказаної суми адміністративно-господарських санкцій, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Частинами першою та другою статті 19 Закону України № 875-ХІІ визначено, що для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

У відповідності до статті 20 Закону № 875-ХІІ підприємства, установи, організації, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації.

Частиною першою статті 238 Господарського кодексу України (далі ГК України) передбачено, що за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб'єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб'єкта господарювання та ліквідацію його наслідків.

Частиною другою вказаної статті передбачено, що види адміністративно-господарських санкцій, умови та порядок їх застосування визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами.

Серед переліку адміністративно-господарських санкцій, встановленого у частині 1 статті 239 ГК України вказано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування відповідно до своїх повноважень та у порядку, встановленому законом, можуть застосовувати до суб'єктів господарювання, зокрема, адміністративно-господарський штраф, а також і інші адміністративно-господарські санкції, встановлені цим Кодексом та іншими законами.

Статтею 20 Закону № 875-ХІІ також передбачена відповідальність у вигляді адміністративно-господарських санкцій для підприємств, які не забезпечили середньооблікову чисельність працюючих інвалідів відповідно до установленого нормативу.

Разом з тим, законом передбачено випадки, у яких суб'єкт господарювання звільняється від відповідальності за вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Загальні засади відповідальності учасників господарський відносин, зокрема і підстави для звільнення від відповідальності за порушення правил здійснення господарської діяльності (за що передбачені адміністративно-господарські санкції), регламентовано главою 24 ГК України (Загальні засади відповідальності учасників господарських відносин).

Відповідно до ч.1 ст. 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Згідно з ч.2 ст.218 ГК України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Таким чином, вказана норма встановлює підстави для звільнення від відповідальності, як за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання (за що встановлено відповідальність у вигляді відшкодування збитків, штрафні санкції, або оперативно-господарські санкції), так і за порушення правил здійснення господарської діяльності (за що встановлено відповідальність у вигляді адміністративно-господарських санкцій).

Отже, суб'єкт звільняється від відповідальності, зокрема, за порушення правил здійснення господарської діяльності (тобто від адміністративно-господарських санкцій), якщо доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення правопорушення. Тому у цій справі необхідно встановити, чи вжив відповідач залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення, яке полягає у не забезпеченні середньооблікової чисельності працюючих інвалідів відповідно до установленого нормативу.

Відповідно до ч.1 ст. 18 Закону № 875-ХІІ забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Згідно з ч.3 ст. 18 Закону № 875-ХІІ підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За змістом статті 18-1 Закону №875-ХІІ пошук підходящої роботи для інваліда здійснює державна служба зайнятості.

Таким чином, обов'язок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком займатись пошуком інвалідів для працевлаштування.

Відповідно до п. 4 ч.3 ст. 50 Закону України «Про зайнятість населення» (набрав чинності з 01 січня 2013 року) роботодавці зобов'язані, зокрема, своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про попит на робочу силу (вакансії).

Отже, своєчасно та в повному обсязі надавши інформацію про попит на вакансії підприємство, фактично, вживає усіх залежних від нього передбачених законом заходів для відповідності середньооблікової чисельності працюючих інвалідів установленим нормативам, тобто заходів для недопущення господарського правопорушення.

При цьому обов'язок підприємств подавати центрам зайнятості дані про наявність вакансій для працевлаштування інвалідів щомісячно був встановлений Законом України №803-XII від 01.03.1991 року «Про зайнятість населення», який втратив чинність з 01.01.2013 року, а тому до спірних правовідносин не застосовується.

Разом з тим, питання подання звітів №3-ПН регулюється Порядком, відповідно до п.5 розділу І якого форма №3-ПН подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше ніж через три робочі дні з дати відкриття вакансії. Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.

Відповідач подав звітність форми №3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» за 2017 рік до Одеського міського центру зайнятості 22.08.2017 року (а.с. 56), тим самим вжив залежних від нього передбачених законодавством заходів для відповідності середньооблікової чисельності працюючих інвалідів установленим нормативам, тобто заходів для недопущення правопорушення. Суд критично оцінює доводи представника позивача, що оскільки відповідачем було пропущено строк подання звіту №3-ПН, та подано його пізніше ніж три робочі дні з дня відкриття вакансії вже є підставою для застосування адміністративно-господарських санкцій. Суд вважає, що вказані обставини, за умови факту подання вказаного звіту, хоча і запізненням, за умови того, що з 01.03.2017 року по 29.06.2017 року в ОСББ працювала одна особа, яка має інвалідність, за умови того, що ОСББ вчиняло інші дії, зокрема розміщувала обяви щодо наявності вакансій, не свідчать про невжиття відповідачем усіх залежних від нього заходів щодо створення робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Суд не приймає до уваги доводи позивача в обґрунтування позовних вимог про стягнення адміністративно-господарських санкцій, що із штатного розпису ОСББ не вбачається, що у відповідача є попит саме на вакансії, створені для осіб з інвалідністю, оскільки форма штатного розпису не передбачає зазначення інформації про те, що та чи інша посада створена для осіб з інвалідністю. Крім того, наявність вакансій саме для осіб з інвалідністю було чітко зазначено у розділі ІІ поданої відповідачем форми №3-ПН, відповідно до яких на посаду садівника-різноробочого та двірника потрібні інваліди, які не досягли пенсійного віку, встановленого ст.26 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Крім того, відсутні докази безпідставної відмови інвалідам, які самостійно зверталися до відповідача з метою працевлаштування.

Вказані обставини, свідчать про наявність підстав для звільнення відповідача від відповідальності на підставі частини 2 статті 218 ГК України, враховуючи те що відповідач вжив усіх залежних від нього заходів щодо створення робочих місць для працевлаштування інвалідів, відповідно на нього не може бути покладена відповідальність за не направлення уповноваженими органами необхідної кількості інвалідів для працевлаштування, відсутність безпосереднього звернення до підприємства інвалідів, які бажають працевлаштуватись.

При вирішенні спірних правовідносин по справі суд у відповідності до положень ч.5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права врахував висновки щодо застосування норм права, викладені в постанові Верховного Суду у складі палати для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду від 26.06.2018 року у справі №806/1368/17.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 110 рішення Європейського суду з прав людини "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" (Vastberga taxi Aktiebolag and Vulic v. Sweden № 36985/97) Суд визначив, що "…адміністративні справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення штрафних санкцій має саме суб`єкт владних повноважень".

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Частиною 1 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Враховуючи викладене суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить із наступного.

Відповідачем у справі було заявлено клопотання про стягнення з позивача за рахунок його бюджетних асигнувань витрат, повязаних з розглядом справи у розмірі 7000 грн.

Відповідно до ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду; 3) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов'язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Таким чином, витрати на правничу допомогу є складовими судових витрат.

Відповідно до ч.1, 4 ст.134 КАС України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ст. 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

На підтвердження розміру витрат на правову допомогу представником відповідача до суду було надано договір про надання правової допомоги №16-08/2018, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги (платіжні доручення від 16.08.2018 року №1767, №1768, №1769 від 16.08.2018 року, а також виписки по рахунку, що підтверджують отримання грошових коштів адвокатом ОСОБА_1 (а.с. 86-92).

Від позивача будь-яких заяв щодо розміру витрат на правничу допомогу сплачену ОСББ адвокату не надійшло.

Частиною 5 ст.134 КАС України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно положень ч.9 ст. 139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує зокрема чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору.

Оцінюючи пропорційність розміру судових витрат до предмету спору суд приймає до уваги, що справи за позовами Фонду соціального захисту інвалідів про стягнення адміністративно-господарських санкцій відносяться до категорії справ незначної складності, оскільки характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників не вимагають проведення судового засідання для повного та всебічного встановлення обставин справи. Вирішуються зазвичай на підставі наданих сторонами письмових доказів. Крім того, суд враховує обсяг часу, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг) (15 годин). При цьому судова практика у даній категорії справ є багато кількісною та усталеною, тому не вимагає витрачення значного обсягу часу на її системний аналіз.

Таким чином, керуючись вимогами КАС України щодо співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, суд дійшов висновку, що на користь відповідача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн.

Керуючись статтями 2,3,6,7,8,9,12,139, 241-246 КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Відмовити у задоволенні адміністративного позову Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів (65107, м. Одеса, вул. Канатна, буд. 83, ) до Обєднання співвласників багатоквартирних будинків №3, №3А, №5А, №5Б по вул. М. Говорова «Говорова-5» (65009, м. Одеса, вул. Маршала Говорова, буд.5А, ) про стягнення адміністративно-господарських санкцій.

Стягнути з Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів за рахунок його бюджетних асигнувань на користь Обєднання співвласників багатоквартирних будинків №3, №3А, №5А, №5Б по вул. М. Говорова «Говорова-5» (65009, м. Одеса, вул. Маршала Говорова, буд.5А, ) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн. (чотири тисячі гривень 00 коп.).

Рішення набирає законної сили у порядку ст.255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене у порядку та строки встановлені ст.295-297 КАС України.

Суддя Е.В. Катаєва

.