Справа № 2040/5544/18
Суддя: Волошин Д.А.
Дата ухвалення: 2018-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2018 р. № 2040/5544/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Волошина Д.А.,

за участю секретаря судового засідання - Ломаги А.А.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 до Головного управління Держпраці у Харківській області про визнання протиправною та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В :

Фізична особа - підприємець ОСОБА_3 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпраці у Харківській області від 14.06.2018р. № ХК0406/1159/АВ/П/МГ-ФС.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що винесення оскаржуваної постанови до закінчення наданого приписом строку на усунення відповідних порушень законодавства є передчасним, оскільки її прийняття нівелює надане відповідачем у пункті 5,7 припису №ХК 0406/306/АВ/П від 22.05.2018 р. право ФОП ОСОБА_3 щодо усунення цього порушення та інформування щодо його виконання - до 22.06.2018 р., поза як зазначений у цьому приписі термін сплив, у зв'язку із чим вважає що постанова Головного управління Держпраці у Харківській області від 14.06.2018 р. № ХК0406/1159/АВ/П/МГ-ФС про накладення штрафу є незаконною та підлягає скасуванню.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 13.07.2018 року відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 09.08.2018 р. о 10:30.

Протокольною ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 30.08.2018 року закрито підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду по суті на 19.09.2018 р. об 11:30 год.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі з підстав зазначених у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, просив у задоволенні позову відмовити. Згідно наданого до суду відзиву пояснив, що оскаржувана в даній справі постанова Головного управління Держпраці у Харківській області від 14.06.2018 р. № ХК0406/1159/АВ/П/МГ-ФС про накладення штрафу є цілком законною та обґрунтованою, винесеною відповідно до чинного законодавства, а позовні вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що інспектором праці Головного управління Держпраці у Харківській області на підставі наказу про проведення заходу державного нагляду №01.01-07/457 від 11.05.2018 р., направлення №01.01-94/02.04/890 від 11.05.2018 р. та звернення фізичної особи проведено інспекційне відвідування Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 на предмет додержання вимог законодавства про працю, за результатами якого складено акт інспекційного відвідування №ХК 0406/306/АВ від 17.05.2018 р.

Відповідно до висновків вказаного акту інспекційного відвідування встановлено порушення:

ч.6 ст.95 КЗпП, ст.33 ЗУ №108, згідно з відомостями нарахування та виплати заробітної плати ОСОБА_4 за грудень 2017 року, індексація заробітної плати не проводилась;

ч.1 ст. 83 КЗпП, ст..117 КЗпП, при звільненні працівника йому не виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а саме, ОСОБА_4 згідно наданих документів Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 не отримала грошову компенсацію, що підтверджується відомостями нарахування та виплати заробітної плати та формою №Д4, яка подається до ГУ ДФС. Також працівнику ОСОБА_4 не виплачений середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

У зв'язку з виявленими порушеннями законодавства про працю винесено припис від 22.05.2018р. №ХК0406/306/АВ/П про усунення виявлених порушень, відповідно до якого:

при звільненні працівнику виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, не провадиться в день звільнення. Так, наприклад, ОСОБА_4 звільнена 28.02.2018 р. згідно наказу від 28.02.2018 р., згідно відомості нарахування та виплати заробітної плати та згідно звітності Ізюмської ОДП ГУ ДФС у Харківській області за лютий 2018 року ОСОБА_4 отримала грошові кошти у розмірі 3723,00 грн., що свідчить про те, що грошова компенсація за невикористані дні відпустки ОСОБА_4 не отримала при звільненні (строк усунення порушень до 22.06.2018 р.);

при звільненні працівника йому не виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки. Так, наприклад, ОСОБА_4 згідно наданим документам ФОП ОСОБА_3 не отримала грошову компенсацію, що підтверджується відомостями нарахування та виплати заробітної плати та формою №Д4 (місячна), яка подається до ГУ ДФС. Також працівнику ОСОБА_4 не виплачений середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (строк усунення порушень до 22.06.2018 р.).

При цьому, вказано про необхідність надати письмове повідомлення з долученням копій первинних документів до Головного управління Держпраці у Харківській області про виконання припису у визначені в ньому строки.

14.06.2018 р. заступником начальника Головного управління Держпраці у Харківській області було прийнято постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ХК0406/1159/АВ/П/МГ-ФС від 14.06.2018р., згідно з якою на ФОП ОСОБА_3 накладено штраф у розмірі 37230,00 грн., на підставі абзацу 4 частини 2 статті 265 КЗпП України.

Як встановлено судом, ФОП ОСОБА_3 було виконано вимоги припису, що підтверджується копією розписки ОСОБА_4 від 07.06.2018 р., відповідно до якої остання отримала всі виплати в повному обсязі.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 96 від 11.02.2015 року, Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику, крім іншого, з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю.

Пунктом 7 вказаного Положення встановлено, що Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Відповідно до Положення про Головне управління Держпраці у Харківській області, затвердженого наказом Державної служби України з питань праці № 75 від 22.06.2017 року (далі по тексту - Положення), Головне управління Держпраці у Харківській області є територіальним органом Державної служби України з питань праці, що їй підпорядковується.

Підпунктом 5 пункту 4 Положення встановлено, що Головне управління Держпраці у Харківській області здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.

Згідно з ч. 1 ст. 259 Кодексу законів про працю України (далі по тесту - КЗпП) державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 295 від 26 квітня 2017 року (далі по тексту - Порядок № 295) визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об'єкт відвідування).

Відповідно до п. 2 Порядку № 295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюються у формі проведення інспекційних відвідувань або невиїзних інспектувань інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.

Згідно пунктів 19, 20 Порядку № 295 за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення.

Акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником об'єкта відвідування або його уповноваженим представником. Один примірник акта залишається в об'єкта відвідування.

Частиною другою статті 265 КЗпП України передбачена відповідальність юридичних та фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю, за порушення вимог законодавства про працю.

Відповідно до абз.4 ч. 2 ст. 265 КЗпП України, юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

При цьому, зазначені штрафи є фінансовими санкціями і не належать до адміністративно-господарських санкцій, визначених главою 27 Господарського кодексу України.

Штрафи зазначені у частині другій статті 265 КЗпП України, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

В свою чергу, порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 509 від 17 липня 2013 року (далі по тексту - Порядок №509) визначає механізм накладення на суб'єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України "Про зайнятість населення".

Відповідно до пункту 2 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 року № 509, штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об'єднаних територіальних громад та їх заступниками (далі - уповноважені посадові особи).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 509 однією з підстав для накладення штрафів є акт про виявлення під час перевірки суб'єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, виконавчого органу міської ради міста обласного значення та сільської, селищної, міської ради об'єднаної територіальної громади.

Отже, підставою для накладення штрафів є виявлені під час перевірки суб'єкта господарювання порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення зафіксовані в акті перевірки.

Відповідно до ч. 4 ст. 2 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05.04.2007 р. №877-IV (далі по тексту - Закон № 877-IV) заходи контролю здійснюються органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.

Згідно з ч. 5 ст. 2 Закону № 877-IV зазначені у частині четвертій цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов'язані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4, частин першої - четвертої статті 5, частини третьої статті 6, частин першої - четвертої та шостої статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21, частини третьої статті 22 цього Закону.

Так, частиною 11 ст. 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», встановлено, що у разі виконання в повному обсязі та у встановлений строк припису, розпорядження, рішення, іншого розпорядчого документа про усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу нагляду (контролю), фінансові та адміністративні санкції, заходи реагування до суб'єкта господарювання, його посадових осіб не застосовуються,

Проте, положення наведеної норми Закону суперечать змісту Конвенції МОП №81.

Частиною 2 ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори визначено, що якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлені інші правила ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Також, відповідно до ч.2 ст.3 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що якщо міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, встановлені інші правила ніж ті, що встановлені законом, то застосовуються правила міжнародного договору.

Як було вище зазначено, згідно ч. 4 ст.2 Закону України «Про засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», заходи контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.

При цьому, ч.5 вказаної статті передбачено, що зазначені у частині четвертій цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов'язані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4, частин першої - четвертої статті 5, частини третьої статті 6, частин першої - четвертої та шостої статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21, частини третьої статті 22 цього Закону.

Суд зазначає, норми ч.11 ст.7 Закону №877-V відсутні у переліку норм наведеному у частині 5 статті 2 Закону №877-V, дотримання яких для відповідача є обов'язковим.

За таких обставин суд приходить до висновку, що до даного випадку норми ч.11 ст.7 Закону №877-V не застосовуються.

Зазначені висновки відповідають правовій позиції викладеній в постанові Верховного Суду від 22.03.2018р. по справі № 697/2073/17, від 12.04.2018р. № 816/2325/16.

Стосовно встановлених порушень позивачем положень ч.6 ст.95 КЗпП України, ст.33 Закону України «Про оплату праці», ч.1 ст. 83 КЗпП України, ст. 117 КЗпП України, а саме, згідно з відомостями нарахування та виплати заробітної плати ОСОБА_4 за грудень 2017 року, індексація заробітної плати не проводилась та при звільненні працівника не відбулось виплати грошової компенсації за всі дні невикористаної ним відпустки, суд зазначає наступне.

Факт допущення порушення в частині не виплати грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної відпустки ОСОБА_4 та не виплати середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, представник позивача в судовому засіданні не заперечував, що в свою чергу підтверджується виконанням припису ФОП ОСОБА_3

Статтею 2 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» визначено, що на основі соціальних стандартів визначаються розміри основних соціальних гарантій: мінімальних розмірів заробітної плати та пенсії за віком, інших видів соціальних виплат і допомоги.

Відповідно до ст.18 2 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», Законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії щодо, зокрема, індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.

Тобто, індексація заробітної плати віднесено до мінімальних державних гарантій.

Аналогічна правова позиція викладена в рішенні Касаційного адміністративного суду України у складі Верховного суду від 12.04.2018 р. по справі №816/2325/16 (справа №809/438/17).

Відповідно до абз.4 ч. 2 ст. 265 КЗпП України, юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення

Відповідно до п.27 Порядку № 295 у разі наявності порушень вимог законодавства про працю, зафіксованих актом інспекційного відвідування або актом невиїзного інспектування, після розгляду зауважень об'єкта відвідування (у разі їх надходження) інспектор праці проводить аналіз матеріалів інспекційного відвідування або невиїзного інспектування, за результатами якого вносить припис та/або вживає заходів до притягнення винної у допущенні порушень посадової особи до встановленої законом відповідальності.

Згідно п. 28 Порядку № 295 у разі виконання припису в установлений у ньому строк заходи до притягнення об'єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності не вживаються.

Однак, відповідно до положень п. 29 Порядку № 295, заходи про притягнення об'єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності за використання праці неоформлених працівників, несвоєчасну та не у повному обсязі виплату заробітної плати, недодержання мінімальних гарантій в оплаті праці вживаються одночасно із внесенням припису незалежно від факту усунення виявлених порушень у ході інспекційного відвідування або невиїзного інспектування.

Так, згідно акту відвідування №ХК 0406/306/АВ від 17.05.2018 р. позивачем порушено ч.6 ст.95 КЗпП, ст.33 ЗУ №108, згідно з відомостями нарахування та виплати заробітної плати ОСОБА_4 за грудень 2017 року, індексація заробітної плати не проводилась та, відповідно, порушено ч.1 ст. 83 КЗпП, ст..117 КЗпП, при звільненні працівника йому не виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а саме, ОСОБА_4 згідно наданих документів Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 не отримала грошову компенсацію, що підтверджується відомостями нарахування та виплати заробітної плати та формою №Д4, яка подається до ГУ ДФС. Також працівнику ОСОБА_4 не виплачений середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Тобто, в даному випадку виконання вимог припису не може бути правовою підставою для того, щоб не застосовувати до суб'єкта господарювання фінансові санкції, і не звільняє його від обов'язку понести відповідальність за вчинення порушень законодавства про працю, відповідно до абз.4 ч. 2 ст. 265 КЗпП України, а навпаки, заходи про притягнення об'єкта відвідування до відповідальності за несвоєчасну та не у повному обсязі виплату заробітної плати, недодержання мінімальних гарантій в оплаті праці вживаються одночасно із внесенням припису незалежно від факту усунення виявлених порушень.

Отже, вказаними нормами, покладено одночасно обов'язок на суб'єкта господарювання, як щодо сплати штрафу за вчинене порушення, так і щодо його усунення.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 22.03.2018 р. у справі № К/9901/2769/18 (697/2073/17).

Посилання представника позивач на невручення ФОП ОСОБА_3 направлення на проведення заходу державного контролю у формі інспекційного відвідування, суд не приймає до уваги, оскільки в матеріалах справи міститься копія направлення №01.01-94/02.04/890 від 11.05.2018 р. з відмітками про те, що службові посвідчення, що засвідчують особи державних інспекторів праці предявлено позивачу та направлення на проведення заходу державного нагляду (контролю) предявлено ФОП ОСОБА_3 (а.с.38).

Щодо посилань представника позивача, що ОСОБА_4 була прийнята на посаду продавця продовольчих товарів, якої раніше у ФОП ОСОБА_3 у штатному розкладі не існувало, так як особи, які раніше там працювали, а саме ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 були прийняті на посади продавців консультантів, суд зазначає.

Відповідно до долучених до матеріалів справи трудових договорів, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 були прийняті на посади саме продавця продовольчих товарів, а тому доводи позивача, що ОСОБА_4 було прийнято на новостворену посаду є необґрунтованими та не приймаються судом до уваги.

Крім того, суд зазначає, що відповідно відомостей нарахування та виплати заробітної плати за грудень 2017 р. та січень 2018 року заробітна плата ОСОБА_4 становить 3200,00 грн., що є порушенням ч.1 ст.3 ЗУ №108 «Про оплату праці», що в свою чергу є порушенням мінімальних державних гарантій.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що відповідач, як субєкт владних повноважень, довів суду правомірність своїх дій та рішень, в той час, як доводи позивача не ґрунтуються на законі, у звязку з чим позовні вимоги Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 до Головного управління Держпраці у Харківській області про визнання протиправною та скасування постанови є такими, що не підлягають задоволенню.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст. 139 КАС України.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295, 296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, 63801, код НОМЕР_1) до Головного управління Держпраці у Харківській області (вул. Алчевських, буд. 40, м. Харків, 61002, код 39779919) про визнання протиправною та скасування постанови - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 28 вересня 2018 року.

Суддя Д.А. Волошин