Справа № 161/7449/18
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2018-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2018 рокуЛьвів№876/7283/18

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Костіва М.В., Шавеля Р.М.,

при секретарі судового засідання: Гнатик А.З.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Інспектора роти №4 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області рядового поліції ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 серпня 2018 року у справі №161/7449/18, винесене головуючим суддею Подзіров А.О. проголошене о 10.58 год. у м. Луцьку, повний текст складений 28 серпня 2018р. за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Інспектора роти №4 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області рядового поліції ОСОБА_1, Управління патрульної поліції у Волинській області про скасування постанови про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд з позовом до Інспектора роти №4 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області рядового поліції ОСОБА_1, Управління патрульної поліції у Волинській області про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення від 05 травня 2018 року серії ЕАА №390862.

В обґрунтування підстав позову позивач посилається на відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, а також відсутність у відповідача доказів, що підтверджують вчинення позивачем адміністративного правопорушення. Також посилається на процесуальні порушення допущені відповідачем, зокрема на: розгляд справи на місці зупинки транспортного засобу; поліцейський позбавив його можливості скористатися своїми правами, які передбачені ст.268 КУпАП.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 серпня 2018 року позовні вимоги задоволено повністю. Скасовано постанову інспектора роти №4 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області рядового поліції ОСОБА_1 про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 05 травня 2018 року серії ЕАА №390862 та закрито справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ч.3 ст.121 КУпАП.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, прийнятим судом з невірним застосуванням норм процесуального права, неповному зясуванні обставин, що мають значення для справи, висновки суду викладені в рішенні суду не відповідають обставинам справи. Зокрема апелянт посилається на те, що поза увагою суду першої інстанції залишився такий доказ, як відповідь Сервісного центру МВС у Волинській області про те, що тип кузова транспортного засобу Volkswagen T4, державний номер НОМЕР_1 є вантажопасажирським, а вид транспортного засобу є вантажним, натомість суд робить висновок, що транспортний засіб є легковим. Вважає дії інспектора щодо винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення такими, що відповідають вимогами Закону України «Про Національну поліцію», КУпАП та ПДР України. Просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Відзив на апеляційну скаргу учасниками справи поданий не був. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Сторони в судове засідання не прибули, хоча належним чином були повідомлені про дату судового засідання. Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується наступне. 05 травня 2018 року, за адресою м. Луцьк, вул. Глущець, 1, інспектором роти №4 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області рядовим поліції ОСОБА_1 винесена постанова про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 05 травня 2018 року серії ЕАА №390862, в якій зафіксовано, що громадянин ОСОБА_3, керуючи транспортним засобом Volkswagen T4, державний номер НОМЕР_1, 05 травня 2018 року о 11 год. 29 хв. в м. Луцьку по вул. Глушевь, 1, керував транспортним засобом що підлягає обовязковому технічному огляду, але своєчасно його не пройшов, чим порушив ст.37 Закону України «Про дорожній рух», чим скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч. 3 ст.121 КУпАП.

Суд першої інстанції позов задовольнив з тих підстав, що транспортний засіб позивача, як автомобіль з кількістю місць для сидіння не більше дев'яти, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення пасажирів та їх багажу із забезпеченням необхідного комфорту та безпеки є легковим та відповідно до ст.35 Закону України «Про Дорожній рух» обов'язковому технічному контролю не підлягає.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 121 КУпАП передбачено, що керування водієм транспортним засобом, що підлягає обов'язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов, тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч. 2 статті 35 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що обов'язковому технічному контролю не підлягають: 1) легкові автомобілі усіх типів, марок і моделей, причепи (напівпричепи) до них (крім таксі та автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку), мотоцикли, мопеди, мотоколяски та інші прирівняні до них транспортні засоби - незалежно від строку експлуатації; 2) легкові автомобілі, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажні автомобілі незалежно від форми власності вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепи до них - із строком експлуатації до двох років; 3) технічні засоби для агропромислового комплексу, визначені Законом України «Про систему інженерно-технічного забезпечення агропромислового комплексу України».

Згідно із п. 1.1. ПДР України, ці Правила відповідно до Закону України «Про Дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Пунктом 1.10 визначено терміни, які мають таке значення: легковий автомобіль - автомобіль з кількістю місць для сидіння не більше дев'яти, з місцем водія включно, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення пасажирів та їх багажу із забезпеченням необхідного комфорту та безпеки; вантажний автомобіль - автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів.

Відповідно до ПДР України передбачена класифікація транспортних засобів по типам: 1.Легкові автомобілі та їхні модифікації для перевезення вантажів; 2.Автобуси; 3.Вантажні автомобілі з дозволеною максимальною масою до 12 т включно; 4.Вантажні автомобілі з дозволеною максимальною масою понад 12 т; 5.Автопоїзди, тягачами яких є легкові автомобілі та їхні модифікації для перевезення вантажу; 6.Автопоїзди, тягачами яких є вантажні автомобілі.

З копії технічного паспорту слідує, що транспортний засіб має тип «вантажопасажирський», тобто він не відноситься до категорії вантажних транспортних засобів.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що транспортний засіб позивача, який відповідно до свідоцтва про реєстрацію має тип «вантажопасажирський» і кількістю місць для сидіння, що не перевищує 9, враховуючи місця водія, є - легковим автомобілем.

За своїми ознаками та технічними характеристиками транспортний засіб Volkswagen T4 відноситься саме до легкових автомобілів, оскільки призначений для перевезення пасажирів також.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що відповідачем не надано доказів, що даний транспортний засіб використовується для роботи в якості таксі або для перевезення вантажу з метою отримання прибутку, у зв'язку з чим не підлягає обов'язковому технічному контролю. Крім цього, даний автомобіль був переобладнаний з вантажного, таке переобладнання чинним законодавством передбачено, а відповідна відмітка про це наявна в технічному паспорті.

Що стосується посилань апелянта на відповідь Сервісного центру МВС у Волинській області про те, що тип кузова вказаного транспортного засобу є вантажопасажирським, а вид транспортного засобу є вантажним, то такі судом до уваги не беруться з наведених вище підстав, зокрема з урахуванням того, що відповідно до технічного паспорту, транспортний засіб має тип «вантажопасажирський».

З урахуванням наведеного суду першої інстанції дійшов вірного висновку, що транспортний засіб позивача, як автомобіль з кількістю місць для сидіння не більше дев'яти, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення пасажирів та їх багажу із забезпеченням необхідного комфорту та безпеки є легковим та відповідно до ст. 35 Закону України «Про Дорожній рух» обов'язковому технічному контролю не підлягає, що відповідно свідчить про відсутність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 121 КУПАП.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України: з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіривши оскаржене позивачем рішення, апеляційний суд вважає, що таке не відповідає критеріям, визначеним ч. 2 ст. 2 КАС України, а представлені відповідачем на заперечення позовних вимог докази у своїй сукупності не дають підстав вважати що рішення відповідача є правомірними, а натомість вказують на те, що таке відповідачем прийняте необґрунтовано, без дотриманням норм чинного законодавства, що є підставою для його скасування.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Приведені в апеляційні скарзі доводи, висновку суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Відповідно до ст. 315 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування постанови суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Інспектора роти №4 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області рядового поліції ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 серпня 2018 року у справі №161/7449/18 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_4
судді ОСОБА_5
ОСОБА_6