Справа № 810/537/18
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2018-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 вересня 2018 року м.Київ № 810/537/18
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., за участю секретаря судового засідання Сакевич Ж.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та стягнення грошових коштів,

Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач), у якому з урахуванням уточненого позову (а.с.29-33) позивач просить суд:

- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 щомісячної додаткової грошової винагороди за серпень та вересень 2016 р.;

- стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 4296,60 грн. невиплаченої позивачу щомісячної додаткової грошової винагороди за серпень 2016 року;

- стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 6099,15 грн. невиплаченої позивачу щомісячної додаткової грошової винагороди за вересень 2016 року;

- стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 2165,08 грн. компенсації втрати доходів за несвоєчасну виплату щомісячної додаткової грошової винагороди за серпень та вересень 2016 року;

- стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 2000,00 грн. компенсації моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що займаючи посаду старшого офіцера відділу бойової підготовки військової частини НОМЕР_1 , він 12.07.2016 був відряджений та прибув до складу сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в Антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, забезпеченні її проведення, з метою виконання службових (бойових) завдань.

Під час знаходження позивача у відрядженні в зоні проведення Антитерористичної операції, з 30.08.2016 посада старшого офіцера відділу бойової підготовки військової частини НОМЕР_1 була скорочена.

Згідно з наказом командувача Повітряних Сил від 29.07.2016 №304, ОСОБА_1 був призначений на посаду старшого штурмана запасного командного пункту військової частини НОМЕР_2 . Проте, до виконання обов`язків за посадою старшого штурмана запасного командного пункту військової частини НОМЕР_2 він приступив лише після повернення з відрядження, тобто з 14.10.2016.

Позивач вказує, що йому протиправно не було виплачено щомісячну додаткову грошову винагороду за серпень та вересень 2016 року. При цьому, оскільки до виконання обов`язків за посадою старшого штурмана запасного командного пункту військової частини НОМЕР_2 він приступив з 14.10.2016, виплатити додаткову грошову винагороду за серпень та вересень 2106 року мав саме відповідач.

Відповідач позов не визнав та подав відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що з 01 серпня 206 року у військовій частині НОМЕР_1 (повітряному командуванні «Центр») відповідно до Спільної директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил від 04.05.2016 №Д-322/1/8дск, директиви командувача Повітряних Сил Збройних Сил від 06 травня 2016 №Д-350/106/1/5дск/ош введено в дію новий штат №01/139-51(01). Згідно цього штату посада старшого офіцера відділу бойової підготовки підполковника ОСОБА_1 була скорочена.

Відповідач наголошує, що у разі скорочення штатної посади виплата щомісячної додаткової грошової винагороди припиняється з дня, наступного за днем звільнення військовослужбовця від займаної посади, та поновлюється з дня вступу до виконання обов`язків за посадами, але не раніше дня видання наказу про призначення.

Отже, з 01 серпня 2016 року посада старшого офіцера відділу бойової підготовки військової частини НОМЕР_1 була скорочена, у зв`язку з цим позивач не міг виконувати обов`язки за посадою, а також у зв`язку з перебуванням у відрядженні, ОСОБА_1 не можливо було допустити до тимчасового виконання іншої посади, він не міг приступити до виконання обов`язків за новою посадою.

У судових засіданнях по справі 02.05.2018 та 14.08.2018 представник позивача підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити. При цьому, у судовому засіданні 14.08.2018 представник позивача підтвердив сплату частини коштів відповідачем.

Окрім того, 14.08.2018 представник позивача подав письмове клопотання про продовження розгляду справи №810/537/18 у порядку письмового провадження.

Присутні у судових засіданнях 10.04.2018, 02.05.2018, 22.05.2018, 21.06.2018 та 14.08.2018 представники відповідача позовні вимоги не визнали та просили суд відмовити у задоволенні позову.

Відповідно до ч.3 ст.194 Кодексу адміністративного судочинства України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Враховуючи, що матеріали справи у достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін, відсутність потреби у заслуховуванні свідків чи експерта, суд ухвалив подальший розгляд справи здійснювати у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

в с т а н о в и в:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_3 , виданим Прилуцьким МВ УМВС України в Чернігівській області 21 лютого 1997 року (а.с. 34).

Згідно витягу із наказу Першого заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 04.07.2016 №83дск підполковника ОСОБА_1 , старшого офіцера відділу бойової підготовки військової частини НОМЕР_1 залучено до проведення антитерористичної операції в Донецькій та Луганській областях, відряджено в район її проведення з підпорядкуванням керівнику Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей з 12 липня 2016 року (а.с.7).

Витягом із наказу Першого заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України (керівника Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей) від 12.07.2016 №194дск велено вважати підполковника ОСОБА_1 , старшого офіцера відділу бойової підготовки військової частини НОМЕР_1 таким, що прибув до складу сил та засобів, які долучаються та беруть безпосередню участь в Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей, забезпеченні її проведення з метою виконання службових (бойових) завдань з 12 липня 2016 року (а.с. 8).

Наказом Командувача Повітряних Сил Збройних Сил України (по особовому складу) від 29.07.2016 №304, відповідно до пункту 82 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, підполковника ОСОБА_1 , старшого офіцера відділу бойової підготовки повітряного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » повітряних Сил Збройних Сил України увільнено від займаної посади і призначено старшим штурманом запасного командного пункту 192 Центру управління та оповіщення Повітряного командування «Центр» повітряних Сил Збройних Сил України (а.с. 10).

Судом встановлено, що відповідно до вимог спільної директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 04.05.2016 №Д-322/1/8ДСК та директиви Командувача Повітряних Сил Збройних Сил України від 06.05.2016 №Д-350/106/1/5ДСК/ОШ з 01 серпня 2016 року введено в дію новий штат №01/139-51 (01). Згідно цього штату посада старшого офіцера відділу бойової підготовки, яку обіймав підполковник ОСОБА_1 була скорочена.

Згідно витягу із наказу Першого заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 21.09.2016 №117дск підполковника ОСОБА_1 , старшого офіцера відділу бойової підготовки військової частини НОМЕР_1 відкликано з району проведення антитерористичної операції в Донецькій та Луганській областях до місця постійної дислокації та виведено з підпорядкування керівника Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей з 12 жовтня 2016 року (а.с. 11).

Витягом із наказу Першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України (керівника Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей) від 12.10.2016 №286дск велено вважати підполковника ОСОБА_1 , старшого офіцера відділу бойової підготовки військової частини НОМЕР_1 таким, що вибув зі складу сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей, забезпеченні її проведення до пункту постійної дислокації з 12 жовтня 2016 року (а.с. 12).

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 17.10.2016 №216 підполковника ОСОБА_1 , призначеного наказом Командувача Повітряних Сил Збройних Сил України (по особовому складу) від 29.07.2016 №304 на посаду старшого штурмана запасного командного пункту військової частини НОМЕР_2 , ВОС-0627002, який прибув із військової частини НОМЕР_1 м. Васильків Київської області, з 14.10.2016 зараховано до списків особового складу частини, на всі види забезпечення - на фінансове забезпечення до військової частини НОМЕР_2 , продовольче та речове до військової частини НОМЕР_4 , по службі РАО до військової частини НОМЕР_5 і велено вважати таким, що з 14.10.2016 справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою з посадовим окладом 1130 гривень на місяць, шпк "підполковник" (а.с. 13).

Як вбачається з довідки військової частини НОМЕР_1 від 12.01.2018 №5 щодо грошового забезпечення ОСОБА_1 за 2016 рік, позивачу у вересні та жовтні 2016 року не виплачувалась щомісячна додаткова грошова винагорода (а.с. 85).

Позивач, вважаючи протиправними дії відповідача щодо не виплати позивачу щомісячної додаткової грошової винагороди за серпень 2016 року у розмірі 4296,60 грн. та за вересень 2016 року у розмірі 6099,15 грн., звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Порядок та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, ліцеїстам та вихованцям військових оркестрів, а також порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби визначений Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженою наказом Міністра оборони України від 11 червня 2008 року №260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14 липня 2008 року за №638/15329 (далі - Інструкція №260, яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно підпункту 1.2 пункту 1 Інструкції №260, грошове забезпечення військовослужбовців визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до підпункту 1.3 пункту 1 Інструкції №260, грошове забезпечення згідно з цією Інструкцією виплачується: військовослужбовцям, які займають посади, передбачені штатами та штатними розписами (далі - штати) у апараті Міністерства оборони України, Генеральному штабі Збройних Сил України, органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, вищих військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів, установах та організаціях Збройних Сил України (далі - військові частини); військовослужбовцям, які навчаються у вищих військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів (далі - військові навчальні заклади); особам, які навчаються у військових ліцеях та ліцеях з посиленою військово-фізичною підготовкою, а також проходять підготовку у військових оркестрах; військовослужбовцям, які перебувають у розпорядженні відповідних командирів (начальників) (далі - перебувають у розпорядженні), а також які звільнені від посад без зарахування у розпорядження, у тому числі у зв`язку зі скороченням штатних посад (далі - звільнені від посад).

Відповідно до підпункту 1.12 пункту 1 Інструкції №260 у разі виникнення спірних питань щодо нарахування належного грошового забезпечення фінансові органи до з`ясування (уточнення) у фінансовому органі вищого рівня порядку виплати здійснюють виплату безспірно належного військовослужбовцю грошового забезпечення.

Пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України "Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій" №889 від 22.09.2010 (яка набрала чинності 02.10.2010 та була чинна на момент виникнення та дії спірних правовідносин) (далі іменується - Постанова №889), установлено щомісячну додаткову грошову винагороду:

1) військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які займають посади у Військово-Морських Силах Збройних Сил та Морській охороні Державної прикордонної служби, посади наземних авіаційних спеціалістів, що забезпечують безпеку польотів літаків та вертольотів, у військових частинах і підрозділах Повітряних Сил та Сухопутних військ Збройних Сил, посади у військових частинах і підрозділах високомобільних десантних військ та спеціального призначення Збройних Сил, і військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) льотного складу Збройних Сил, Національної гвардії та Державної прикордонної служби - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення;

2) військовослужбовцям Збройних Сил (крім тих, що зазначені у підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби): з 1 квітня 2013 р. - у розмірі, що не перевищує 20 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 вересня 2013 р. - у розмірі, що не перевищує 40 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 січня 2014 р. - у розмірі, що не перевищує 60 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 квітня 2014 р. - у розмірі, що не перевищує 80 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 липня 2014 р. - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.

Згідно з пунктом 2 Постанови №889 граничні розміри, порядок та умови виплати щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої пунктом 1 цієї постанови, визначаються Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Службою зовнішньої розвідки за погодженням з Міністерством соціальної політики і Міністерством фінансів у межах затвердженого фонду грошового забезпечення.

На виконання Постанови №889, наказом Міністерства оборони України від 15.11.2010 №595 затверджено Інструкцію про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України (яка була чинна до 16.12.2016), зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29.11.2010 за №1194/18489 (далі іменується - Інструкція №595).

Інструкція №595 визначає порядок та умови виплати особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом (далі - військовослужбовці), які займають посади в органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, вищих військових навчальних закладах і військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів, установах та організаціях Збройних Сил України (далі - військові частини), щомісячної додаткової грошової винагороди (далі - винагорода).

Підпунктом 2.2 п.2 Інструкції №595 встановлено, що виплата винагороди здійснюється в таких розмірах на місяць: військовослужбовцям (крім зазначених у підпункті 2.1 цього пункту): з 01 квітня 2013 року - до 20 відсотків місячного грошового забезпечення; з 01 вересня 2013 року - до 40 відсотків місячного грошового забезпечення; з 01 січня 2014 року - до 60 відсотків місячного грошового забезпечення.

Згідно з пунктом 4 Інструкції №595, виплата винагороди здійснюється з того дня, з якого військовослужбовці стали до виконання обов`язків за посадами, але не раніше дня видання наказу про призначення, і до дня їх звільнення від виконання обов`язків за посадами включно (у тому числі й у разі тимчасового виконання обов`язків за посадами, до яких вони допущені наказами відповідних командирів (начальників)).

Військовослужбовцям, які тимчасово вибули з військових частин зі збереженням посад за місцем служби, виплата винагороди не припиняється в разі вибуття: у відпустку зі збереженням грошового забезпечення - за час перебування у відпустці; на лікування - за час перебування на лікуванні (за період, коли їм виплачувалося грошове забезпечення) та за час звільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою; у службове відрядження одиночним порядком, у тому числі на збори, курси, навчання, або в складі підрозділу - за час перебування у відрядженні.

Винагорода виплачується військовослужбовцям за місцем штатної служби за минулий місяць одночасно з виплатою грошового забезпечення за поточний місяць на підставі наказу командира (начальника) військової частини (установи, організації); командирам (начальникам) військових частин (установ, організацій) - на підставі наказів вищих командирів (начальників) (пункт 5 Інструкції №595).

Аналогічні норми пунктів 4 та 5 містилися і в Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, затвердженій наказом Міністерства оборони України від 24.10.2016 №550, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 11.11.2016 за №1470/29600, яка набрала чинності 16.12.2016, тобто після втрати чинності Інструкцією №595.

З матеріалів справи вбачається, що з 12 липня 2016 року підполковник ОСОБА_1 був залучений до проведення антитерористичної операції в Донецькій та Луганській областях та відряджений в район її проведення з підпорядкуванням керівнику Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей, відповідно до наказу Першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України від 04.07.2016 №83дск (а.с. 7).

Відповідно до посвідчення про відрядження від 07.07.2016 №657, позивач з 11.07.2016 відряджений до м. Часів Яр Донецької області з підпорядкуванням керівнику АТО для виконання службових (бойових) завдань (а.с. 9).

Судом встановлено, що посада старшого офіцера відділу бойової підготовки підполковника ОСОБА_1 була скорочена з 01.08.2016 у зв`язку з введенням в дію нового штату військової частини НОМЕР_1 .

Наказом Командувача Повітряних Сил Збройних Сил України (по особовому складу) від 29.07.2016 №304, відповідно до пункту 82 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, підполковника ОСОБА_1 , старшого офіцера відділу бойової підготовки повітряного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » Повітряних Сил Збройних Сил України увільнено від займаної посади і призначено старшим штурманом запасного командного пункту 192 Центру управління та оповіщення Повітряного командування «Центр» Повітряних Сил Збройних Сил України (а.с. 10).

Разом з тим, з урахуванням того, що позивач у період часу з 11.07.2016 по 14.10.2016 перебував у відрядженні, підполковник ОСОБА_1 , призначений наказом Командувача Повітряних Сил Збройних Сил України (по особовому складу) від 29.07.2016 №304, прийняв справи та посаду і приступив до виконання службових обов`язків за посадою старшого штурмана запасного командного пункту військової частини НОМЕР_2 з посадовим окладом 1130 гривень на місяць, шпк "підполковник", лише 14.10.2016 (а.с. 13).

Суд звертає увагу, що відповідно до вимог пункту 4 Інструкції №595 та Інструкції №550, виплата винагороди здійснюється з того дня, з якого військовослужбовці стали до виконання обов`язків за посадами, але не раніше дня видання наказу про призначення, і до дня їх звільнення від виконання обов`язків за посадами включно (у тому числі й у разі тимчасового виконання обов`язків за посадами, до яких вони допущені наказами відповідних командирів (начальників)).

З огляду на те, що посада старшого офіцера відділу бойової підготовки, яку обіймав підполковник ОСОБА_1 була скорочена.

Суд зауважує, що Фінансово-економічним управлінням Командування Повітряних Сил Збройних сил України, у відповідності до вимог пункту 12 Інструкції №260, було направлено до Департаменту фінансів Міністерства оборони України лист від 21.09.2017 №350/147/2/4470 з проханням надати роз`яснення чи виплачується у випадку з позивачем щомісячна додаткова грошова винагорода за період з дня переходу військової частини на новий штат і до дня повернення з відрядження (а.с. 57).

У відповідь Департамент фінансів Міністерства оборони України листом від 19.10.2017 №248/3/9/1/1437/1 надало роз`яснення, що у разі скорочення штатної посади виплата щомісячної додаткової грошової винагороди припиняється з дня, наступного за днем звільнення військовослужбовця від займаної посади, та поновлюється з дня вступу до виконання обов`язків за посадами, але не раніше дня видання наказу про призначення (а.с. 58).

Відповідно до цього, правових підстав для виплати ОСОБА_1 щомісячної додаткової грошової винагороди за серпень та вересень 2016 року у відповідача не було.

Відтак, відсутні правові підстави для задоволення вимог позивача щодо визнання протиправними дій Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 щомісячної додаткової грошової винагороди за серпень та вересень 2016 року.

Суд також звертає увагу, що під час розгляду справи відповідачем надано довідку від 18.05.2018 №79, відповідно до якої військовослужбовцю ОСОБА_1 виплачено додаткові види грошового забезпечення у повному обсязі за період серпень-вересень 2016 року в сумі 10395,75 грн. (а.с. 102).

Виплата щомісячної додаткової грошової винагороди позивачу за період серпень-вересень 2016 року у розмірі 10395,75 (4296,60 + 6099,15) грн. підтверджується також наявною в матеріалах справи платіжною відомістю (а.с. 103) та не заперечувалось представником позивача у судовому засіданні.

З огляду на вищенаведене, ураховуючи виплату відповідачем позивачу додаткових видів грошового забезпечення у повному обсязі за період з серпень-вересень 2016 року, позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення на його користь з Військової частини НОМЕР_1 невиплаченої позивачу щомісячної додаткової грошової винагороди за серпень 2016 року у розмірі 4296,60 грн. та за вересень 2016 року у розмірі 6099,15 грн., задоволенню також не підлягають.

Щодо позовної вимоги про стягнення з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 суми компенсації втрати доходів за несвоєчасну виплату щомісячної додаткової грошової винагороди за серпень та вересень 2016 року у розмірі 2165,08 грн., суд зазначає наступне.

У випадках порушення встановлених строків виплати грошових доходів працівникові надається право на компенсацію відповідно до Закону України від 19.10.2000 №2050-III «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» ( далі - Закон №2050).

Підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи) (стаття 1 Закону №2050).

Згідно зі статтею 2 Закону №2050, компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами в цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата ( грошове забезпечення ) та інші.

Зазначеним Законом визначено механізм нарахування сум компенсації, а порядок проведення компенсації встановлений у Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159 (далі - Порядок ).

Відповідно до пункту 2 Порядку, компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.

Виходячи з вищенаведеного суд дійшов висновку, що основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 2 Закону №2050-ІІІ та Порядком компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів з вини власника або уповноваженого ним органу.

Разом з тим, оскільки судом встановлено відсутність вини відповідача з виплати ОСОБА_1 щомісячної додаткової грошової винагороди за серпень та вересень 2016 року, правові підстави для стягнення з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 2165,08 грн. компенсації втрати доходів за несвоєчасну виплату щомісячної додаткової грошової винагороди за серпень та вересень 2016 року, відсутні.

Стосовно позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з відповідача на його користь компенсації моральної шкоди у розмірі 2000,00 грн., суд зазначає наступне.

Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно частин першої та другої статті 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також, ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до частини третьої статті 23 Цивільного кодексу України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також, з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Статтею 1167 Цивільного кодексу України зазначає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 №4 (далі - Постанова) встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктами 4,5 даної Постанови визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суди, зокрема, повинні з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно з пунктом 9 Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Суд зауважує, що вирішення позитивно питання щодо стягнення моральної шкоди з суб`єкта вданих повноважень, серед іншого, є наслідком встановлення судом порушень прав, свобод чи інтересів особи неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльності першого, що у цьому випадку не знайшло свого підтвердження.

Суд наголошує, що позивачем не доведено, а судом не встановлено обґрунтованих доказів, які б підтверджували факт заподіяння позивачу моральної шкоди саме неправомірними діями відповідача.

Окрім того, позивачем не обґрунтовано розміру відшкодування шкоди в сумі 2000,00 грн. та не підтверджено її документально.

Враховуючи те, що позивачем належним чином не доведені факт заподіяння саме відповідачем моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням відповідача та вини останнього в її заподіянні, а також не зазначено, з чого позивач виходив при оцінюванні заподіяної йому шкоди, суд дійшов висновку, що підстави для задоволення позову в частині стягнення моральної шкоди відсутні.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Належних і достатніх доказів, які б спростовували доводи відповідача, позивач суду не надав.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що у задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

Керуючись статтями 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.
Повний текст рішення підписано 21.09.2018

Суддя Кушнова А.О.