Справа № 826/4116/17
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2018-08-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

23 серпня 2018 року № 826/4116/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Качура І.А. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкової вимоги і рішення про опис майна у податкову заставу,

В С Т А Н О В И В:

З позовом до Окружного адміністративного суду м. Києва звернулась фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач, ФОП ОСОБА_1) до Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві (далі - відповідач, ДПІ в Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві), в якому просить:

визнати протиправною та скасувати податкову вимогу ДПІ в Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві №8130-17 від 06.10.2016;

визнати протиправним та скасувати рішення ДПІ в Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві про опис майна у податкову заставу №8816/1/26-54-17-25 від 07.10.2016.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що після набуття законної сили рішенням суду, яким встановлено, що подання до установи банку платіжного доручення на перерахування суми грошового зобов'язання з єдиного податку фізичних осіб здійснено позивачем у встановлені податковим законодавством строки, обов'язок позивача щодо сплати такого грошового зобов'язання у вказаних сумах припинився, відповідачем протиправно не винесено відповідні відомості до картки особового рахунку позивача та протиправно винесено оскаржувані податкову вимогу на вказану суму та рішення про опис майна у податкову заставу.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, просив суд позов задовольнити.

Позивачем подано заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав повністю.

Представник відповідача подав заперечення проти позову, в яких зазначив, що позивачем задекларовано суму єдиного податку за перший квартал 2014 року, частину якої сплачено та перераховано до бюджету. Відповідно до облікової картки ФОП ОСОБА_1 інша частина узгодженого податкового зобов'язання залишається непогашеною. Відповідач вважає, що платник податку не звільняється від обов'язку сплатити суму податкового зобов'язання в повному обсязі у випадку, коли така сума не сплачена в бюджет з вини банку.

Враховуючи положення частини третьої статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України за згодою сторін судом прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець 26.11.2008 Оболонською районною у м. Києві державною адміністрацією за №0018211, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, про що свідчить свідоцтво серії НОМЕР_2.

ДПІ в Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві виставлено податкову вимогу №8130-17 від 06.10.2016, якою визначено суму податкового боргу за узгодженими податковими зобов'язанням зі сплати єдиного податку з фізичних осіб на суму 180 331,27 грн., з них за основним платежем - 179 909,09 грн., пеня - 422,18 грн.

Також, відповідачем прийнято рішення про опис майна у податкову заставу №8816/1/26-54-17-25 від 07.10.2016.

Наголошуючи на сплаті в повному обсязі узгоджених податкових зобов'язань та не погоджуючись із прийнятими рішеннями, позивач звернувся за захистом своїх порушених прав з відповідним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Під грошовим зобов'язанням платника податків, згідно з підпунктом 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, розуміється сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до підпункту 14.1.153 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податкова вимога - це письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.

Пунктом 59.4 статті 59 Податкового кодексу України передбачено, що податкова вимога надсилається (вручається) також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов'язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Під податковим боргом, при цьому, розуміється сума узгодженого грошового зобов'язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом (підпункт 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).

За змістом підпунктів 2.1, 2.2, 2.3 Порядку направлення органами доходів і зборів податкових вимог платникам податків, затвердженого наказом Міндоходів України від 10.10.2013 № 576 (в редакції, чинній на час прийняття спірних рішень), податкова вимога формується органами доходів і зборів за місцем обліку платника податків.

Податкова вимога формується, якщо: платник податків не сплатив суми податкового зобов'язання, зазначеної в поданій ним податковій декларації, у встановлені Кодексом строки; платник податків не сплатив узгодженої суми грошового зобов'язання, визначеної в податковому повідомленні-рішенні, у встановлені законом строки; платник збору не сплатив узгодженої суми збору за провадження деяких видів підприємницької діяльності у встановлені строки; платник єдиного податку першої або другої групи не сплатив суми авансового внеску у встановлені строки.

Протягом строків оскарження суми грошових зобов'язань, визначених Кодексом, податкова вимога з податку, що оскаржується, не надсилається.

У взаємозв'язку з наведеним, згідно пункту 59.1 статті 59 Податкового кодексу України визначено, що у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач 13.04.2013 засобами електронного зв'язку в електронній формі подав контролюючому органу декларацію платника єдиного податку - фізичної-особи підприємця за перший квартал 2014 року, в якій самостійно визначив суму грошового зобов'язання, що підлягає сплаті до бюджету у сумі 343 700,00 грн.

При цьому, 17.04.2014 позивачем подано до публічного акціонерного товариства «Банк Перший» (далі - ПАТ «Банк Перший») платіжне доручення від 14.04.2014 №19 на загальну суму 343 700,00 грн., з призначенням платежу - оплата єдиного податку за перший квартал 2014 року, що підтверджується відповідним штампом на наявній в матеріалах справи копії такого доручення.

ПАТ «Банк Перший» частково перерахував до Державного бюджету єдиний податок в розмірі 163 000 грн. згідно платіжних доручень №20 від 28.04.2014 на суму 30 000 грн., №22 від 29.04.2014 на суму 30 000 грн., №23 від 29.04.2014 на суму 30 000 грн., №24 від 30.04.2014 на суму 30 000 грн., №25 від 30.04.2014 на суму 30 000 грн., а також виконано платіжне доручення №31 від 07.05.2014 на суму 13 700 грн.; в решті кошти не перераховані з вини банку.

Загальна сума не перерахована до бюджету залишилася у розмірі 180 000 грн., згідно з платіжними дорученнями №24 від 30.04.2014 на сплату 30 000 грн., №26 від 05.05.2014 на сплату 30 000 грн., №27 від 05.05.2014 на сплату 30 000 грн., №28 від 06.05.2014 на сплату 30 000 грн., №29 від 06.05.2014 на суму 30 000 грн., №30 від 07.05.2014 на сплату 30 000 грн.

На підставі невиконання ПАТ «Банк Перший» зобов'язання з перерахунку коштів, позивачем на адресу податкового органу направлено лист від 28.04.2014 за вих. №01/04-14 про невиконання банком взятих на себе зобов'язань та не застосування до позивача санкцій через відсутність вини останнього.

У свою чергу, контролюючим органом сформовано податкову вимогу від 06.06.2014 №5872-25, відповідно до якої сума податкового боргу позивача за узгодженими грошовими зобов'язаннями з єдиного податку станом на 05.06.2014 становила 283 609,09 грн.

На підставі наявного у позивача податкового боргу та надісланої податкової вимоги відповідачем прийнято рішення від 01.07.2014 №5170/1/26-54-25-25 про опис майна позивача у податкову заставу.

Позивачем оскаржено вказані податкову вимогу та рішення опис майна у податкову заставу в судовому порядку.

Постановою Окружного адміністративного суду місті Києва від 28.10.2014 у справі №826/10580/14, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 10.12.2014, позов ФОП ОСОБА_1 задоволено у повному обсязі: визнано протиправною та скасовано податкову вимогу від 06.06.2014 №5872-25, визнано протиправним та скасовано рішення про опис майна у податкову заставу від 01.07.2014 №5170/1/26-54-25-25.

Вказані судові рішення залишені без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 09.01.2015.

Позивач повідомив, що отримав довідку контролюючого органу від 15.05.2015 №4963/1/26-54-23-02-24, у якій зазначено про наявність в останнього станом на 15.05.2015 заборгованості зі сплати єдиного податку у розмірі 180 331,27 грн., в тому числі, недоїмки з основного платежу 179 909,09 грн. та пені 422,18 грн. Вказане свідчить про те, що контролюючим органом після набрання законної сили постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.10.2014 №826/10580/14 не внесено зміни до картки особового рахунку щодо відсутності суми заборгованості за єдиним податком, а також нараховано пеню.

Згідно частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

В даному випадку постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.10.2014 №826/10580/14 податкову вимогу від 06.06.2014 №5872-25 на суму податкового зобов'язання з єдиного податку на суму 283 609,09 грн. визнано протиправною та скасовано.

Зі змісту судового рішення вбачається, вказана податкова вимога сформована частково за рахунок залишку задекларованого єдиного податку за перший квартал 2014 року у сумі 343 700,00 грн. (частина неперерахованої банком суми у розмірі 180 000 грн. (343 700 грн. - 163 700 грн.).

Також, під час розгляду вказаної справи суд дійшов висновку про те, що виконання платником податкового обов'язку з перерахування в бюджет суми податкового зобов'язання пов'язане з моментом подання в банк платіжних доручень на перерахування відповідних сум податкових зобов'язань, а у разі несвоєчасного надходження до державного бюджету грошових коштів не з вини платника податку, останній звільняється від відповідальності за несвоєчасне або перерахування не в повному обсязі таких податків, зборів та інших платежів до бюджетів та державних цільових фондів.

Таким чином, факт виконання позивачем, як платником свого зобов'язання зі сплати єдиного податку за перший квартал 2014 року у задекларованому та перерахованому розмірі 343 700,00 грн. (частково кошти в розмірі 163 000 грн. надійшли до бюджету, частково в розмірі 180 000 грн. перераховані платником, але не сплачені до бюджету з вини банку) встановлено судовим рішенням, що набрало законної сили.

Відповідно до пункту 36.1 статті 36 Податкового кодексу України податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Згідно з пунктом 38.1 статті 38 Податкового кодексу України виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк.

Відповідно до пункту 22.4 статті 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» під час використання розрахункового документа ініціювання переказу для платника є завершеним з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника.

Судом встановлено, що з метою сплати задекларованих зобов'язань, позивачем подано до ПАТ «Банк Перший» платіжні доручення №20 від 28.04.2014 на суму 30 000 грн., №22 від 29.04.2014 на суму 30 000 грн., №23 від 29.04.2014 на суму 30 000 грн., №24 від 30.04.2014 на суму 30 000 грн., №25 від 30.04.2014 на суму 30 000 грн., №26 від 05.05.2014 на сплату 30 000 грн., №27 від 05.05.2014 на сплату 30 000 грн., №28 від 06.05.2014 на сплату 30 000 грн., №29 від 06.05.2014 на суму 30 000 грн., №30 від 07.05.2014 на сплату 30 000 грн., №31 від 07.05.2014 на суму 13 700 грн.

ПАТ «Банк Перший» зазначені платіжні доручення прийняв, але не виконав, частину задекларованого єдиного податку за перший квартал 2014 року у сумі 180 000 грн. до бюджету не перерахував.

Як зазначив відповідач, станом на 07.09.2017 згідно інтегрованої картки платника за позивачем не обліковується податковий борг зі сплати єдиного податку у сумі 180 000 грн.

У силу приписів пункту 61.1 статті 61 Податкового кодексу України податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Способом здійснення такого контролю є, зокрема, інформаційно-аналітичне забезпечення діяльності контролюючих органів (підпункт 62.1.2 пункту 62.1 статті 62 Податкового кодексу України).

Приписами статті 71 Податкового кодексу України передбачено, що інформаційно-аналітичне забезпечення діяльності контролюючих органів - комплекс заходів щодо збору, опрацювання та використання інформації, необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій.

Відповідно до Порядку ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджету, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 07.04.2016 № 422, оперативний облік податків і зборів, митних та інших платежів до бюджету, єдиного внеску здійснюється органами ДФС в інформаційній системі органів ДФС.

Наказом Міністерства фінансів України від 07.04.2016 №422 затверджено Порядок ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, і вказаним нормативно-правовим актом це питання деталізоване, а саме.

Згідно підпункту 1 -2 пункту 4 розділу V вказаного Порядку, працівники підрозділів адміністративного/судового оскарження органу ДФС, до компетенції яких належать розгляд скарг при проведенні процедури адміністративного оскарження або супроводження справ у судах при проведенні процедури судового оскарження прийнятих податкового повідомлення-рішення/рішення/вимоги та/або рішення щодо єдиного внеску, в установленому порядку відповідно до вимог регламентів використання відповідних інформаційних систем забезпечують внесення даних до інформаційних систем, які забезпечують відображення результатів адміністративного та/або судового оскарження, у день отримання чи складання відповідних документів або отримання інформації з подальшим збереженням даних та встановленням зв'язків записів зазначених інформаційних систем із записами підсистеми, що відображає результати КПР.

Відображенню в інформаційній системі органів ДФС підлягають матеріали, які зареєстровані в інформаційних системах, що забезпечують відображення результатів адміністративного та/або судового оскарження, та мають безпосередній зв'язок з матеріалами, внесеними до підсистеми, що забезпечує відображення результатів контрольно-перевірочної роботи в ході виконання її функцій.

Такими матеріалами є:

скарга (заява) платника податків;

рішення про результати розгляду скарги (заяви);

ухвала суду про відкриття провадження;

рішення суду, прийняте по суті.

Залежно від інформації, яка завантажена в інформаційну систему органів ДФС з інформаційних систем, які забезпечують відображення результатів адміністративного та/або судового оскарження, в підсистемі, що забезпечує відображення результатів контрольно-перевірочної роботи, одночасно змінюється статус повідомлень-рішень/рішень/вимог та/або рішень щодо єдиного внеску та в ІКП відображається така інформація щодо оскарження донарахованих сум та прийнятих рішень відповідними органами, в тому числі: 4) інформація з рішення суду, прийнятого по суті.

Статус повідомлень-рішень/рішень/вимог та/або рішень щодо єдиного внеску змінюється відповідно до суті рішення (постанови) («Скасовується в судовому порядку»/ «Вручено, судовий розгляд»/ «Анульовано»).

У підсистемі, що забезпечує відображення результатів контрольно-перевірочної роботи, статус повідомлень-рішень/рішень/вимог та рішень щодо єдиного внеску змінюється на «Скасовується в судовому порядку»/ «Вручено, судовий розгляд»/ «Анульовано» при частковому скасуванні.

У разі якщо за результатами судового оскарження донарахована/зменшена сума з урахуванням її складових (платіж, санкція, пеня) у повному обсязі скасовується (статус повідомлень-рішень/рішень/вимог та/або рішень щодо єдиного внеску в підсистемі, що забезпечує відображення результатів контрольно-перевірочної роботи, змінюється на «Скасовується в судовому порядку»), то в ІКП відображення облікових показників (операцій) щодо донарахування /зменшення суми не проводиться.

Відповідальні працівники підрозділів, які проводять контрольно-перевірочні заходи, щоденно опрацьовують інформацію, завантажену в підсистему, що забезпечує відображення результатів контрольно-перевірочної роботи з інформаційних систем органів ДФС, які забезпечують відображення результатів адміністративного та/або судового оскаржень.

Виходячи з аналізу наведених правових норм, суд дійшов висновку про наявність у платника податків матеріально-правового інтересу в тому, щоб дані інтегрованих карток правильно відображали фактичний стан розрахунків з бюджетом, реальну структуру податкових вигод та податкових зобов'язань платника податків.

При цьому, у випадку, коли неперерахування податку або збору не є наслідком винних дій платника податків, незарахування до бюджету сплачених платником податку грошових зобов'язань з вини банку не є підставою для органів ДФС не виконувати свого обов'язку щодо забезпечення контролю за достовірністю та повнотою відображення інформації в інтегрованій картці платника податків.

Згідно з частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи викладене, з'ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, суд дійшов висновку, що відповідач протиправно не забезпечив відображення результатів судового оскарження податкової вимоги від 06.06.2014 №5872-25 шляхом внесення до ІКП запису про скасування вимоги в судовому порядку та невідображення в ІКП облікових показників щодо сум податкового боргу та неправомірно сформовано податкову вимогу №8130-17 від 06.10.2016 та рішення про опис майна у податкову заставу №8816/1/26-54-17-25 від 07.10.2016.

Згідно частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною другою статті 71 цього Кодексу передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам відповідач як суб'єкт владних повноважень не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування правомірності винесення ним спірних рішень.

Натомість, позивачем надано достатньо належних доказів в підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги.

За таких обставин, системно проаналізувавши приписи законодавства України, надавши оцінку з урахуванням усіх доказів у справі в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для їх задоволення.

Відповідно, беручи до уваги положення статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, на користь позивача підлягає присудженню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача всі здійсненні ним судові витрати.

Керуючись ст.ст. 72-77, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати податкову вимогу Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві №8130-17 від 06.10.2016;

Визнати протиправним та скасувати рішення Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві про опис майна у податкову заставу №8816/1/26-54-17-25 від 07.10.2016.

Присудити на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) сплачений ним судовий збір у розмірі 3403,31 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішенням суду може бути оскаржено за правилами встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.А. Качур