Справа № 330/1741/18
Суддя: Нестеренко Т. В.
Дата ухвалення: 2018-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Якимівський районний суд Запорізької області
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа № 330/1741/18

2-а/330/29/2018

"20" вересня 2018 р. Якимівський районний суд Запорізької області в складі:

головуючого судді - Нестеренко Т.В.

при секретарі Корнієнко М.М.,

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом Якимівського районного сектору Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області до громадянина ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 про примусове видворення за межі України,

В С Т А Н О В И В:

Представник Якимівського районного сектору Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області звернувся з позовом до суду до громадянина ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 про примусове видворення за межі України, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до Положень «Про Державну міграційну службу України», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 року №360, Державна міграційна служба України є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидій нелегальній (незаконній) міграції. Відповідно до вимог підпункту 2 пункту 3 частини 1 статті 20 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАСУ) місцевим загальним судам, як адміністративним судам, підсудні адміністративні справи щодо примусового видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України. Частиною першою статті 288 КАСУ передбачено, що позовні заяви центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органів охорони державного кордону або Служби безпеки України про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України подаються до місцевого загального суду, як адміністративного суду за місцезнаходженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію держав політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органу охорони державного кордону чи Служби безпеки України. Адміністративні справи, визначені цією статтею, розглядаються судом за обов'язкової участі сторін у десятиденний строк з дня подання позовної заяви. Частиною п'ятою статті 288 КАСУ визначено, що за подання до адміністративного суду позовних заяв та апеляційних скарг у справах, визначених цією статтею, судовий збір не сплачується. Пунктом 3 частини 4 статті 46 КАСУ передбачено, що іноземці чи особи без громадянства можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень у разі затримання іноземця або особи без громадянства чи примусового видворення за межі території України. Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають на Україні, порядок їх в'їзду в Україну та виїзду з України визначаються в Законі України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22.09.2011 року № 3773-VІ (далі - Закону №3773-VІ). Відповідно до вимог частини першої статті 30 Закону № 3773- VІ, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію держави політики у сфері міграції може лише на підставі винесеної за його позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення. 03.08.2017 року в ході проведення цільових профілактичних заходів з виявлення іноземців, які нелегально перебувають на території смт. Кирилівка Якимівського району, спільно із працівниками відділу прикордонної служби «Кирилівка» та підрозділу кримінальної поліції Кирилівського відділення поліції був виявлений громадянин ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4, який проживає в території Якимівського району з порушенням правил перебування іноземних громадян в Україні. Під час перевірки законності перебування на території України було встановлено, що гр. ОСОБА_3 прибув на територію України у квітні 2014 року з метою навчання за національним паспортом громадянина ОСОБА_2, який ( зі слів іноземця) було втрачено. 09.07.2015 року ОСОБА_3 документований національним паспортом ОСОБА_2 серії А05672127, виданим Посольством ОСОБА_2 в Україні у зв'язку з втратою, жодного датоштампу про перетин державного кордону іноземця в період часу з 2015 по 2017 роки не проставлено. Одночасно, слід зазначити, що ОСОБА_3 ОСОБА_4 пред'явив працівникові міграційної служби ксерокопію посвідки на тимчасове проживання в Україні серії ТР076533, строк дії якої ніби-то продовжено до 20.09.2017 року. При цьому іноземець пояснив, що оригінал посвідки зданий до ГУДМС України в Харківській області для продовження строку дії вищевказаного документа. Проведеною перевіркою було встановлено, що 06.05.2014 року громадянин ОСОБА_3 дійсно був документований посвідкою на тимчасове проживання в Україні серії ТР076533, виданою органом 4401, строком дії до 20.09.2014 року (мета перебування 04/12 - навчання). З 16.05.2014 по 06.06.2014 ОСОБА_3 був зареєстрований в ОСОБА_5, квартал Молодіжний, буд.20 а, гуртожиток 4. Згідно пункту 3.8 Наказу МВС України «Про затвердження Тимчасового порядку розгляду заяв для оформлення посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання» від 15.07.2013 № 681 передбачено, що посвідка на тимчасове проживання видається особисто заявникові під розписку після пред'явлення ним паспортного документа. На останній вільній сторінці паспортного документа проставляється відмітка про отримання посвідки, яка завіряється печаткою. Проте, в паспортному документі ОСОБА_3 взагалі була відсутня така відмітка про наявність посвідки на тимчасове проживання в Україні, яка дає право іноземцю законно перебувати на території нашої держави. За повідомленням ГУДМС України в Харківській області було встановлено, що громадянин ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 відрахований з НАУ ім. М.Є.Жуковського «ХАІ» за порушення умов контракту згідно указу № 144-уч від 26.01.2015 року. Приймаюча сторона не повернула посвідку на тимчасове проживання в Україні. Тобто, на теперішній час з 2015 року ОСОБА_3 займається підробкою штампів продовження строку дії посвідки, яка залишилась у іноземця не зданою. Після скасування посвідки на тимчасове проживання в Україні громадянин ОСОБА_3 мав виїхати з території України протягом місяця, про що йому було роз'яснено і він підтверджує цей факт в своєму поясненні. Положеннями статті 9 Закону № 3773-VI, передбачено, що іноземці та особи без громадянства під час проходження прикордонного контролю у пунктах пропуску через державний кордон зобов'язані подати свої біометричні дані для їх фіксації. Строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України. Виключний перелік підстав для перебування іноземців та осіб без громадянства на території України визначено статтею 4 Закону № 3773-VI. Частиною дванадцять статті 4 Закону № 3 773-VI встановлено, що іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою навчання та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період навчання. Згідно підпункту 1 пункту 2 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2012 № 150 (надалі - Постанова №150), іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території протягом наданого візою дозволу в разі в'їзду з держав з візовим порядком в'їзду, якщо інший строк не визначений міжнародними договорами України (в даному випадку - на період навчання. Так, згідно з пунктом 18 статті 1 Закону № 3773- VI, посвідка тимчасове проживання - документ, що посвідчує особу іноземця або особу громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання. Положеннями підпункту 2 пункту 19 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку оформлення, виготовлення і ви посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання технічного опису їх бланків та внесення змін до постанови КМУ від 26.12.1 № 1983» (далі - Постанова № 251) та підпункту 2 пункту 63 постанови Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 р. № 322 посвідка на тимчасове проживання скасовується територіальним органом або підрозділом ДМС, яки видав, у разі отримання вмотивованого клопотання приймаючої сторони скасування посвідки (у тому числі в разі звільнення іноземця та особи громадянства із займаної посади), або припинення діяльності приймаючої сторони - юридичної особи. Згідно пункту 20 Постанови № 251 передбачено, що копія рішення про відмову у видачі посвідки або скасування посвідки на тимчасове проживання видається територіальним органом або підрозділом ДМС, який прийняв таке рішення, іноземцеві та особі без громадянства під розписку або надсилається рекомендованим листом таким особам і приймаючій стороні не пізніше протягом п'яти днів з дня його прийняття. Особа, стосовно якої прийнято рішення про скасування посвідки тимчасове проживання, повинна здати посвідку, зняти з реєстрації місця проживання та виїхати за межі України у місячний строк з дня отримання копії такого рішення. На даний час громадянин ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, знаходиться на території України безпідставно. Не покинув територію, з його слів, у зв'язку з тим, що не мав грошей на авіаквиток до країн походження. Позивач мешкав за адресою: АДРЕСА_1. З питань продовження строку перебування на території України та оформлення посвідки на проживання до підрозділів ДМС, а також до центру зайнятості за одержанням дозволу на застосування праці гр. ОСОБА_2 ОСОБА_3 Р не звертався, оскільки не мав для цього законних підстав. Крім того, зауважують, що при наданні ксерокопії посвідки на тимчасове проживання в Україні працівникові міграційної служби Якимівського району ОСОБА_3 посилався на проставлені штампи реєстрації в м. Харкові пров. Електроінструментальний, буд. 6, а з 18.09.2016 року на штампі продовження строку дії посвідки, що не відповідає дійсності, оскільки станом на 20.09.21 року посвідка була вже скасована. Після проведення ретельної перевірки документів громадянина ОСОБА_2 ОСОБА_3 та з'ясування обставин правопорушення іноземця 03.08.21 відносно гр. ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 Якимівським УДМС України в Запорізькій області було складено протокол про адміністративне правопорушення ПР МЗП 136398 за ознаками правопорушення, передбаченого пунктом 5 частини 1 статті 203 Кодексу України про адміністративне правопорушення, порушення іноземцями правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні та ухилення від виїзду в країну походження. Розглянувши справу про адміністративне правопорушення 03.08.2017 року завідувачем сектору було винесено постанову ПН МЗП 136398 про накладання адміністративного стягнення у вигляді штрафу розміром 510 (п'ятсот десять) грн., який сплачено 07.08.2017 року. Положеннями статті 16 КУпАП, іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України, підлягають адміністративній відповідальності на загальних підставах з громадянами України. Питання про відповідальність за адміністративні правопорушення, вчинені на території України іноземцями, які згідно з чинними законами та міжнародними договорами України користуються імунітетом від адміністративної юрисдикції України, вирішуються дипломатичним шляхом. Відповідно до частини першої статті 23 Закону №3773-VI, нелегальні мігранти та інші іноземці та особи без громадянства, які вчинили злочин, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до закону. Частиною другою статті 25 цього Закону передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування в Україні або які не можуть виконати обов'язок виїзду з України, не пізніше дня закінчення відповідного строку їх перебування у зв'язку з відсутністю коштів або втратою паспортного документа можуть добровільно повернутися в країну походження або третю країну, у тому числі за сприяння міжнародних організацій. За правилами статті 26 Закону № 3 773-VI, іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення. Рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в'їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони щодо подальшого в'їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення. Порядок виконання рішення про заборону щодо подальшого в'їзду в Україну визначає Кабінет Міністрів України. Своїми діями громадянин ОСОБА_3 грубо порушив законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, у зв'язку з чим 03.08.2017 року Якимівським РС УДМС України в Запорізькій області і прийнято рішення № 12 про примусове повернення за межі України громадянина ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, зобов'язати і покинути територію України у термін до 02.09.2017 року із подальшою забороною в'їзду в Україну строком на 3 роки, оскільки жодних підстав для подальшого перебування ОСОБА_3 не має. При прийнятті даного рішення іноземця було опитано в усному та письмовому порядку російською мовою та встановлено, що а ні законних джерел доходу, а ні власного житла на території України немає, до на працевлаштування в Україні у ОСОБА_3 відсутній, близьких роді на території України немає, в шлюбі з громадянкою України іноземців не перебуває. Тобто, підстави для подальшого отримання дозволу на імміграцію Україну, документування посвідкою на тимчасове проживання в Україні з метою возз'єднання сім'ї або подальшого набуття громадянства України у ОСОБА_3 ОСОБА_4 відсутні. Вищевказана особа проживає на території нашої держави без засобів належне існування та достатнього фінансового забезпечення для покриття витрат, пов'язаних з подальшим перебуванням в Україні, для отримання статусу біженця в Україні не звертався. Рішення про примусове повернення з України іноземця від 03.08.2017 року. № прийнято відповідно до вимог Закону України «Про правовий статус іноземців осіб без громадянства», Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України 23.04.2012 № 353/271/150 з'ясуванням по справі всіх необхідних доказів про порушення іноземцем вимог діючого законодавства. При оцінюванні ситуації було взято до уваги: 1. Громадянин ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 перебуває на території України на нелегальному становищі та ухиляється від виїзду за межі України, що є грубим порушення частини третьої статті 9 Закону № 3773- VІ. 2. Відсутність у громадянина ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4, 28.07.1986 року; підстав для подальшого перебування на території України, згідно статті 4 Закону № 3773-VІ; 3. Порушення іноземною особою норми частини першої статті 21 Закону № 3773- VІ, пунктів 3, 4 Постанови КМУ від 04.12.2013 №884 «Про затвердження Порядку підтвердження достатнього фінансового забезпечення іноземців та осіб без громадянства для в'їзду в Україну, перебування на території України, транзитного проїзду через територію України і виїзду за її межі та визначення розміру такого забезпечення» (далі по тексту Постанова №884), а саме: відсутність достатнього фінансового забезпечення або можливість отримати таке забезпечення законним способом на території України громадянином ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 для подальшого перебування на території України. Згідно частини першої статті 21 Закону № 3773-VI, в'їзд в Україну, перебування на території України та транзитний проїзд через територію України іноземців та осіб без громадянства здійснюється за наявності достатнього фінансового забезпечення або наявності можливості отримати таке забезпечення законним способом на території України. Порядок підтвердження достатнього фінансового забезпечення та його розмір встановлюються Кабінетом Міністрів України. Так, відповідно до пунктів 3,4 Постанови КМУ від 04.12.2013 №884 «Про затвердження Порядку підтвердження достатнього фінансового забезпечення іноземців та осіб без громадянства для в'їзду в Україну, перебування на території України, транзитного проїзду через територію України і виїзду за її межі та визначення розміру такого забезпечення», іноземці та особи без громадянства для в'їзду в Україну, перебування на території України, транзитного проїзду через територію України та виїзду за її межі до іншої держави, якщо інше не визначено законами, повинні мати кошти в 20-кратному розмірі прожиткового мінімуму на одну особу з розрахунку на місяць, встановленого в Україні на день їх в'їзду в Україну. Зі змісту наведеної норми видно, що примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства передують дві обставини: 1) прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове повернення; 2) ухилення від виїзду після прийняття рішення про примусове повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення. Тобто обов'язковим є попереднє прийняття вказаними органами рішення про примусове повернення з України. Відповідно до тлумачення пункту 29 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 3 від 16.03.2012 «Про внесення змін і доповнень до постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 25.06.2009 № 1 «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця, видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов'язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні», судам слід мати на увазі, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово видворенні з території України лише на підставі постанови адміністративного суду. Така постанова приймається судом за зверненням зазначених суб'єктів владних повноважень з позовною заявою про примусове видворення з України іноземця чи особи без громадянства, якщо вони не виконали у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення (частина перша статті 30 Закону України «правовий статус іноземців та осіб без громадянства». Відповідно до частини восьмої статті 30 Закону Про правовий ста положення цієї статті не застосовуються до іноземців та осіб без громадянстві яких поширюється дія Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту». Частиною першою статті 31 Закону Про правовий статус встановив підстави для заборони щодо примусового повернення чи примусового видворення або видачі чи передачі іноземця та особи без громадянства, а саме: іноземець особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн: - де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками р віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до неї соціальної групи або політичних переконань; - де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюде або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; - де їх життю або здоров'ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загально поширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав люди або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування догляду, який забезпечує життя; - де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де може виникнути зазначені випадки. Вказаний перелік підстав є вичерпний та такий, що не підлягає розширенню. Таким чином, видворення за межі України громадянина ОСОБА_2 ОСОБА_4 є обґрунтовано правомірним відповідно до чинного законодавства. Керуючись частиною 1 статті 30 Закону Про правовий статус, центральні орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції може лише на підставі винесеної за його позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу б громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення. Іноземцям та особам без громадянства, зазначеним у цій статі забороняється подальший в'їзд в Україну строком на п'ять років. Строк заборони щодо подальшого в'їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення та додається до строку заборони в'їзду в Україну, який особа мала до цього. На теперішній час громадянин ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 уникає спілкування з працівниками міграційної служби Якимівського району, з вереси 2017 року проживає в м. Харкові, винаймає житло. В своєму поясненні про невиконання рішення про примусове повернення в країну походження іноземець заявив, що у нього немає бажання покидати Україну та виїжджати в країну свого походження. Після розгляду справи про примусове видворення з України існує ризик втечі іноземця. Пунктом 1 статті 289 Кодексу адміністративного судочинства зазначено, що у разі наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України. Строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, не може перевищувати шести місяців. У разі наявності умов, за яких неможливо забезпечити примусове видворення особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на дванадцять місяців. На підставі вищевикладеного, враховуючи вимоги частини 2 статті 29 Конституції України, де встановлено, що ніхто не може бути заарештованим або триматись під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановленими законом. Таким чином просить громадянина ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт громадянина ОСОБА_2 серії А05672127, виданий Посольством ОСОБА_2 в Україні від 09.07.2015 року, строком дії до 08.07.2020 року - примусово видворити за межі України. Затримати громадянина ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 на термін до шести місяців та помістити у пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, для підготовки відповідних матеріалів про примусове видворення. Допустити негайне виконання рішення суду.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в частині примусово видворити за межі України громадянина ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт громадянина ОСОБА_2 серії А05672127, виданий Посольством ОСОБА_2 в Україні від 09.07.2015 року, строком дії до 08.07.2020 року. Позовні вимоги в частині затримання громадянина ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 на термін до шести місяців та помістити у пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, для підготовки відповідних матеріалів про примусове видворення, просила залишити без розгляду.

Відповідач ОСОБА_3 ОСОБА_4 в судове засідання не прибув, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини неявки до суду не повідомив, заяви не надав.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що під час перевірки законності перебування на території України громадянина ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, співробітниками Якимівського районного сектору Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області встановлено, що останній прибув на територію України у квітні 2014 року з метою навчання за національним паспортом громадянина ОСОБА_2, який, зі слів самого іноземця, було втрачено. 09.07.2015 року ОСОБА_3 документований національним паспортом ОСОБА_2 серії А05672127, виданим Посольством ОСОБА_2 в Україні у зв'язку з втратою, жодного датоштампу про перетин державного кордону іноземця в період часу з 2015 по 2017 роки не проставлено. Одночасно, слід зазначити, що ОСОБА_3 ОСОБА_4 пред'явив працівникові міграційної служби ксерокопію посвідки на тимчасове проживання в Україні серії ТР076533, строк дії якої ніби-то продовжено до 20.09.2017 року. При цьому іноземець пояснив, що оригінал посвідки зданий до ГУДМС України в Харківській області для продовження строку дії вищевказаного документа. Проведеною перевіркою було встановлено, що 06.05.2014 року громадянин ОСОБА_3 дійсно був документований посвідкою на тимчасове проживання в Україні серії ТР076533, виданою органом 4401, строком дії до 20.09.2014 року (мета перебування 04/12 - навчання). З 16.05.2014 по 06.06.2014 ОСОБА_3 був зареєстрований в ОСОБА_5, квартал Молодіжний, буд.20 а, гуртожиток 4.

Згідно пункту 3.8 Наказу МВС України «Про затвердження Тимчасового порядку розгляду заяв для оформлення посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання» від 15.07.2013 № 681 передбачено, що посвідка на тимчасове проживання видається особисто заявникові під розписку після пред'явлення ним паспортного документа. На останній вільній сторінці паспортного документа проставляється відмітка про отримання посвідки, яка завіряється печаткою. Проте, в паспортному документі ОСОБА_3 взагалі була відсутня така відмітка про наявність посвідки на тимчасове проживання в Україні, яка дає право іноземцю законно перебувати на території нашої держави.

За повідомленнями ГУДМС України в Харківській області було встановлено, що громадянин ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 відрахований з НАУ ім. М.Є.Жуковського «ХАІ» за порушення умов контракту згідно указу № 144-уч від 26.01.2015 року. Приймаюча сторона не повернула посвідку на тимчасове проживання в Україні. Тобто, на теперішній час з 2015 року ОСОБА_3 займається підробкою штампів продовження строку дії посвідки, яка залишилась у іноземця не зданою. Після скасування посвідки на тимчасове проживання в Україні громадянин ОСОБА_3 мав виїхати з території України протягом місяця, про що йому було роз'яснено і він підтверджує цей факт в своєму поясненні.

Згідно Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 353/271/150 від 23 квітня 2012 року та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 21 травня 2012 року за № 806/21119, контроль за дотриманням іноземцями та особами без громадянства вимог законодавства здійснюють в межах своєї компетенції територіальні підрозділи Державної міграційної служби України, до повноважень яких віднесено прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, їх документування та здійснення заходів з безпосереднього примусового повернення та примусового видворення за межі України.

Відповідно до частини 4 статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців. Особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу затримання та видворення іноземців та осіб без громадянства визначені статтею 289 Кодексу адміністративного судочинства України. Згідно ч. ч. 11-13 ст. 289 Кодексу адміністративного судочинства України, строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців. Обовязковими умовами, за яких неможливо забезпечити примусове видворення особи є одночасна наявність двох обставин, таких, як: 1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації; 2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи. Згідно Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 353/271/150 від 23 квітня 2012 року та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 21 травня 2012 року за № 806/21119, контроль за дотриманням іноземцями та особами без громадянства вимог законодавства здійснюють в межах своєї компетенції територіальні підрозділи Державної міграційної служби України, до повноважень яких віднесено прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, їх документування та здійснення заходів з безпосереднього примусового повернення та примусового видворення за межі України.

Таким чином, суд вважає за необхідне, з метою надання можливості забезпечити примусове видворення відповідача та виконання судового рішення, адміністративний позов задовольнити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 19, 26, 124 Конституції України, ст.ст. 23, 30, п.2 ст. 32 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ст.ст. 2,4,6,7-9,47,72-79,94,241-246,250,268-271,288-289, п.3 ч.2 ст. 371 Кодексу адміністративного судочинства України суд -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Якимівського районного сектору Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області до громадянина ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 про примусове видворення за межі України задовольнити.

Громадянина ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт громадянина ОСОБА_2, серії А 05672127, виданий Посольством ОСОБА_2 в Україні від 09.07.2015 року, строком дії до 08.07.2020 року примусово видворити за межі України.

Допустити негайне виконання рішення суду.

Позовні вимоги щодо затримання громадянина ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 на термін до шести місяців та помістити у пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України для підготовки відповідних матеріалів про примусове видворення залишити без розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Відповідно до пп. 15.5 п. 15 Перехідних положень КАС України (в редакції від 15.12.2017) до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу, тобто до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Якимівський районний суд Запорізької області.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Т.В. Нестеренко