Справа № 0940/1378/18
Суддя: Главач І.А.
Дата ухвалення: 2018-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"03" жовтня 2018 р. справа № 0940/1378/18
м. Івано-Франківськ
Суддя Івано-Франківського окружного адміністративного суду Главач І.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження матеріали адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання до вчинення дій, стягнення моральної шкоди, -
ВСТАНОВИВ:
02.08.2018 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання до вчинення дій, стягнення моральної шкоди.
На обґрунтування позовних вимог зазначив, що 22.06.2018 ним була подана заява до ОСОБА_2 місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги про призначення адвоката для надання йому безоплатної вторинної правової допомоги по справі №343/222/18 щодо складання і подання апеляційної скарги до Львіського апеляційного адміністративного суду та інших необхідних судів та для представництва його інтересів в судах по справі №343/222/18, за результатами розгляду якої ОСОБА_2 місцевим центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги було видано наказ №441/03 від 27.06.2018 «Про надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_1», що полягає у складанні процесуальних документів та представництва інтересів клієнта в судах, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами у справі №343/222/18 щодо оскарження рішення від 21.06.2018 Долинського районного суду. Однак даний наказ відповідачем не виконувався, так як йому не була надана вторинна правова допомога у вигляді складання та подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду по справі №343/222/18. З огляду на викладене, на думку позивача, така бездіяльність відповідача є протиправною, порушує його право гарантоване державою право на своєчасне отримання безоплатної вторинної правової допомоги, тому він звернувся до суду з даним позовом, в якому просить визнати протиправною бездіяльність ОСОБА_2 місцевого центру з надання безоплатної вторинної правовї допомоги щодо ненадання безоплатної вторинної правової допомоги у складанні (підготовці) апеляційної скарги на рішення Долинського районного суду від 21.06.2018 у справі №343/222/18; зобовязати ОСОБА_2 місцевий центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги надати йому безоплатну вторинну правову допомогу у складанні (підготовці) апеляційної скарги на рішення Долинського районного суду від 21.06.2018 у справі №343/222/18 та у складанні процесуальних документів та представництва інтересів в судах, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами у справі №343/222/18 щодо оскарження рішення Долинського районного суду від 21.06.2018; стягнути з ОСОБА_2 місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги понесені судові витрати та стягнути з відповідача на його користь моральну (немайнову) шкоду в сумі 1, 00 (одна) гривня.
Суд ухвалою від 06.08.2018 відкрив провадження в даній адміністративній справі, яка підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства.
Відповідач скористався правом подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 20.08.2018 (а.с.28-31). Представник відповідача проти позову заперечував, просив суд відмовити у його задоволенні, посилаючись на відсутність порушення відповідачем вимог Закону України «Про надання безоплатної правової допомоги», оскільки протягом 10 днів з моменту звернення ОСОБА_1 ОСОБА_2 місцевим центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги 27.06.2018 було прийнято наказ №441/03 «Про надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_1», пунктом 2 якого уповноважено працівників відділу представництва ОСОБА_2 місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги в особі ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (кожен з яких має право діяти окремо) на надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_1, що полягає у складенні процесуальних документів та представництві інтересів клієнта в судах, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами у справі №343/222/18 щодо оскарження рішення від 21.06.2018 Долинського районного суду. Зазначає, що ОСОБА_4, ознайомившись із рішенням Долинського районного суду у справі №343/222/18, повідомила позивача про подальшу безперспективність та безпідставність розгляду справи апеляційним судом. Також ОСОБА_4 звернулась до директора ОСОБА_2 місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги із доповідною запискою, в якій зазначила про безпідставність розгляду даної справи апеляційним судом. На підставі наведеного, ОСОБА_2 місцевим центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги 17.07.2018 було видано наказ №114-п «Про припинення надання безоплатної правової допомоги ОСОБА_1». Окрім цього, представник відповідача наголосив на відсутності підстав для стягнення моральної шкоди з ОСОБА_2 місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги та стягнення судових витрат. Таким чином, вимоги позивача є безпідставними та не підлягають задоволенню.
На адресу суду 29.08.2018 надійшла відповідь на відзив, у якій позивачем зазначено про те, що видача відповідачем наказу про призначення вторинної правової допомоги не є доказом отримання такої допомоги, яка полягала у складанні процесуальних документів та представництві інтересів у судах у справі №343/222/18. Звертає увагу суду на те, що ОСОБА_2 місцевий центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги не повідомляв його про припинення надання вторинної правової допомоги. Просив відхилити відзив ОСОБА_2 місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги (а.с. 35-59).
Окрім цього, 29.08.2018 від ОСОБА_1 надійшло клопотання від 27.08.2018, в якому він просив розглядати справу за правилами загального позовного провадження або за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (а.с.72).
Суд ухвалою від 31.08.2018 залишив заяву ОСОБА_1 про розгляд адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання до вчинення дій, стягнення моральної шкоди за правилами загального позовного провадження або за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін без задоволення.
Представником відповідача направлено заперечення, що надійшло на адресу суду 04.09.2018 (а.с.81-86), у якому вказав, що ОСОБА_1 були надіслані розяснення від 17.07.2018 про безпідставність оскарження рішення Долинського районного суду по справі №343/222/18 та наказ №114-п від 17.07.2018 «Про припинення надання вторинної правової допомоги ОСОБА_1П.», однак останні не були вручені позивачу і повернулись із відміткою пошти «за закінченням встановленого строку зберігання», на підствердження чого відповідач додав копію конверта з листом, надісланим 17.07.2018 ОСОБА_2 місцевим центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги. Зазначив, що відповідно до листа Координаційного центру №0617-34-18/2 від 28.03.2018 до керівників регіональних та місцевих центрів з надання безоплатної вторинної правової допомоги (до відома та врахування в роботі), під час організації та надання безоплатної вторинної правової допомоги слід проводити відповідні комунікації, розяснюючи можливі правові наслідки (у вигляді штрафних санкцій) у разі визнання судом зловживання процесуальними правами, зокрема коли клієнт наполягає на зверненні до суду, незважаючи на безперспективність таких дій або не погоджується з правовою позицією адвоката та наполягає на своєму баченні (точці зору) щодо конкретної справи. Таким чином, з метою недопущення зловживання ОСОБА_1 процесуальними правами, відповідачем повідомлено останнього про безперспективність оскарження рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 21.06.2018 по справі №343/222/18 та прийнято наказ №114-п від 17.07.2018 «Про припинення надання вторинної правової допомоги ОСОБА_1П.», що відповідає статті 45 Кодексу адміністративного судочинства України, тому у задоволення позову потрібно відмовити (а.с. 81-86).
Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши в сукупності позовну заяву, відзив на позов, відповідь на відзив та заперечення, а також письмові докази, якими сторони обґрунтовують свої позиції, встановив наступне.
22.06.2018 ОСОБА_1 як особою, яка має право на отримання безоплатної вторинної правової допомоги, була подана заява до ОСОБА_2 місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги про призначення адвоката для надання йому безоплатної вторинної правової допомоги по справі №343/222/18 та для складання і подання апеляційної скарги до Львіського апеляційного адміністративного суду, інших необхідних судів та для представництва його інтересів в судах по справі №343/222/18 (а.с.12).
ОСОБА_2 місцевим центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги 27.06.2018 було прийнято наказ №441/03 «Про надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_1», пунктом 2 якого уповноважено працівників відділу представництва ОСОБА_2 місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги в особі ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (кожен з яких має право діяти окремо) на надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_1, що полягає у складанні процесуальних документів та представництва інтересів клієнта в судах, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами у справі №343/222/18 щодо оскарження рішення від 21.06.2018 Долинського районного суду (а.с.17).
16.07.2018 ОСОБА_1 до ОСОБА_2 місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги було подано запит про надання інформації щодо ненадання вторинної правової допомоги на підставі наказу №441/03 27.06.2018 (а.с.18-19).
17.07.2018 за №553 відповідачем було надано відповідь на запит ОСОБА_1 від 16.07.2018, в якій зазначено, що ОСОБА_4, ознайомившись із рішенням Долинського районного суду у справі №343/222/18, проаналізувавши норми процесуального та матеріального права дійшла висновку про подальшу безперспективність та безпідставність розгляду справи апеляційним судом, а отже відсутність підстав для надання ОСОБА_1 вторинної правової допомоги у справі №343/222/18, про що виклала у доповідній записці від 13.07.2018 (а.с. 33).
17.07.2018 ОСОБА_2 місцевим центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги було видано наказ №114-п «Про припинення надання безоплатної правової допомоги ОСОБА_1» (а.с. 34).
Вирішуючи даний спір, суд виходив з таких мотивів та норм права.
Відповідно до частини першої статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Зміст права на безоплатну правову допомогу, порядок реалізації цього права, підстави та порядок надання безоплатної правової допомоги, державні гарантії щодо надання безоплатної правової допомоги визначені Законом України "Про безоплатну правову допомогу" від 02.06.2011 №3460-VI .
Відповідно до статті 13 цього Закону безоплатна вторинна правова допомога - вид державної гарантії, що полягає у створенні рівних можливостей для доступу осіб до правосуддя.
Безоплатна вторинна правова допомога включає такі види правових послуг: захист; здійснення представництва інтересів осіб, що мають право на безоплатну вторинну правову допомогу, в судах, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами; складення документів процесуального характеру.
Як визначено пунктом 1 частини першої статті 14 названого Закону, право на безоплатну вторинну правову допомогу згідно з цим Законом та іншими законами України мають, зокрема, особи, які перебувають під юрисдикцією України, якщо їхній середньомісячний дохід не перевищує двох розмірів прожиткового мінімуму, розрахованого та затвердженого відповідно до закону для осіб, які належать до основних соціальних і демографічних груп населення, а також інваліди, які отримують пенсію або допомогу, що призначається замість пенсії, у розмірі, що не перевищує двох прожиткових мінімумів для непрацездатних осіб - на всі види правових послуг, передбачених частиною другою статті 13 цього Закону;
Частинами першою та четвертою статті 18 згаданого Закону передбачено, що звернення про надання одного з видів правових послуг, передбачених частиною другою статті 13 цього Закону, подаються особами, які досягли повноліття, до Центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги або до територіального органу юстиції за місцем фактичного проживання таких осіб незалежно від реєстрації місця проживання чи місця перебування особи. Разом із зверненням про надання безоплатної вторинної правової допомоги особа або законний представник особи повинні подати документи, що підтверджують належність особи або осіб, стосовно яких звертається законний представник, до однієї з вразливих категорій осіб, передбачених частиною першою статті 14 цього Закону.
Статтею 17 Закону України «Про безоплатну правову допопмогу» визначено перелік повноважень центрів з надання безоплатної вторинної правової допомоги. Так, центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги: 1) приймає рішення про надання безоплатної вторинної правової допомоги або про відмову в наданні безоплатної вторинної правової допомоги; 2) забезпечує складення процесуальних документів за зверненням суб'єктів права на безоплатну вторинну правову допомогу; 3) забезпечує участь захисника при здійсненні досудового розслідування та судового провадження у випадках, коли захисник відповідно до положеньКримінального процесуального кодексу України залучається слідчим, прокурором, слідчим суддею чи судом для здійснення захисту за призначенням або проведення окремої процесуальної дії; 4) забезпечує участь захисника у розгляді справи про адміністративне правопорушення; 5) забезпечує здійснення представництва інтересів суб'єктів права на безоплатну вторинну правову допомогу в судах, інших органах державної влади, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами; 6) укладає контракти з адвокатами, включеними до Реєстру адвокатів, які надають безоплатну вторинну правову допомогу, для надання такої допомоги на постійній основі; 7) укладає договори з адвокатами, включеними до Реєстру адвокатів, які надають безоплатну вторинну правову допомогу, для надання такої допомоги на тимчасовій основі (на підставі окремих договорів про надання послуг); 8) видає доручення для підтвердження повноважень захисника або повноважень адвоката для здійснення представництва інтересів особи в судах, органах державної влади, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами; 9) приймає рішення про заміну адвоката відповідно до статті 24 цього Закону; 10) подає клопотання до Координаційного центру з надання правової допомоги про виключення адвоката з Реєстру адвокатів, які надають безоплатну вторинну правову допомогу, у випадках, передбачених пунктами 2 і 3 частини першої статті 24 цього Закону; 11) приймає рішення про припинення надання безоплатної вторинної правової допомоги; 12) подає Координаційному центру з надання правової допомоги звіти про свою діяльність; 13) виконує інші функції, передбачені Положенням про центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги.
Відповідно до частини першої статті 20 Закону України "Про безоплатну правову допомогу", особі може бути відмовлено в наданні безоплатної вторинної правової допомоги за наявності хоча б однієї з таких підстав: 1) особа не належить до жодної з категорій осіб, передбачених частиною першою статті 14 цього Закону; 2) особа подала неправдиві відомості або фальшиві документи з метою віднесення її до однієї категорій осіб, які мають право на безоплатну вторинну правову допомогу; 3) вимоги особи про захист або відновлення її прав є неправомірними; 4) особі раніше надавалася безоплатна вторинна правова допомога з одного і того ж питання; 5) особа використала всі національні засоби правового захисту у справі, з якої звертається за наданням безоплатної вторинної правової допомоги.
У статті 19 Закону України "Про безоплатну правову допомогу" визначено, що у разі звернення особи про надання одного з видів безоплатної вторинної правової допомоги Центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги зобов'язаний протягом десяти днів з дня надходження звернення прийняти рішення щодо надання безоплатної вторинної правової допомоги.
Матеріалами справи підтверджується, що на підставі заяви ОСОБА_1 від 22.06.2018 про надання безоплатної правової допомоги відповідачем 27.06.2018 прийнято наказ №441/03 «Про надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_1», пунктом 2 якого уповноважено працівників відділу представництва ОСОБА_2 місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги в особі ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (кожен з яких має право діяти окремо) на надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_1, що полягає у складенні процесуальних документів та представництва інтересів клієнта в судах, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами у справі №343/222/18 щодо оскарження рішення від 21.06.2018 Долинського районного суду.
Разом з тим, відповідач стверджує, що після ознайомлення ОСОБА_4 з рішенням Долинського районного суду від 21.06.2018 у справі №343/222/18 було повідомлено позивача про подальшу безперспективність оскарження такої категорії рішень, оскільки правової позиції з цього питання немає, а саме: постанов Верховного суду, постанов пленуму Верховного Суду України з питань щодо не складання протоколів про адміністративні правопорушення працівниками поліції. Також 13.07.2018 подано директору ОСОБА_2 місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги доповідну записку, в якій обґрунтовано відсутність правових підстав для надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_1 у справі №343/222/18 щодо оскарження рішення від 21.06.2018 Долинського районного суду.
Таким чином, 17.07.2018 ОСОБА_2 місцевим центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги було прийнято наказ №114-п «Про припинення надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_1».
Стосовно наявності підстав для припинення надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_1, суд зазначає наступне.
Перелік підстав припинення надання безоплатної вторинної правової допомоги передбачений частиною першою статті 23 Закону України "Про безоплатну правову допомогу", відповідно до положень якої надання безоплатної вторинної правової допомоги припиняється за рішенням Центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у разі, якщо: 1) особою подано неправдиві відомості з метою віднесення її до однієї з категорій осіб, які мають право на безоплатну вторинну правову допомогу; 2) обставини чи підстави, за наявності яких особа була віднесена до однієї з категорій осіб, передбачених статтею 14 цього Закону, припинили своє існування; 3) особа користується захистом іншого захисника або залучила іншого представника у справі, за якою їй призначено захисника чи представника відповідно до цього Закону; 4) особа використала всі національні засоби правового захисту у справі; 5) особа, яка отримує безоплатну вторинну правову допомогу, оголошена в розшук у кримінальному провадженні; 6) особа, яка отримує безоплатну вторинну правову допомогу, визнана безвісно відсутньою або оголошена померлою.
З аналізу змісту частини першої статті 23 Закону України "Про безоплатну правову допомогу" слідує, що законодавець не передбачив таких підстав припинення надання вторинної правової допомоги як «безперспективність дій», «відсутність правових підстав для надання безоплатної вторинної правової допомоги» чи «відсутність правовї позиції з даного питання».
Твердження відповідача про безперспективність та безпідставність оскарження рішення Долинського районного суду від 21.06.2018 у справі №343/222/18 є субєктивним та такими, що порушують гарантоване Конституцією України право позивача на безоплатну правовому допомогу та перешкоджають доступу до правосудя.
Євтопейський суд з прав людини неодноразово наголошував на важливості права на отримання правової допомоги як на складову частину права на доступ до правосуддя та наголошував на обовязку держави сприяти ефективному доступу найбідніших верств населення до правосуддя.
Відповідно до пункту «с» частини 3 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий суд та захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя.
У статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 №3477-IV чітко й однозначно визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Відповідно до частини другої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Згідно судових прецедентів Європейський суд з прав людини наголошує на невинесення національними інстанціями формального рішення у відповідь на клопотання про надання юридичної допомоги вважається порушенням. У рішенні у справі «Бобровський проти Польщі» від 17 червня 2008 року Європейський суд з прав людини вказує, що рішення, в якому не було вказано причин відмови в наданні безоплатної правової допомоги, було визнано довільним і таким, що порушує право на доступ до правосуддя.
На позитивний обовязок держави діяти активно у наданні безоплатної правової допомоги вказав Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «ОСОБА_6 проти Туреччини» від 27 березня 2007 року: «Певно ж, що перешкоди, які стояли на шляху ефективного дотримання прав на захист можна було подолати, якби національні органи, усвідомлюючи труднощі, з якими мав справу заявник, діяли активніше в напрямку забезпечення того, щоб заявник дізнався про можливість вимагати для себе безкоштовного адвоката за призначенням. Однак органи влади виявили пасивність, тим самим нехтуючи своїм обовязком забезпечити рівність сторін в судовому процесі».
У своєму рішенні у справі «Баллет проти Франції» від 04 грудня 1995 року Європейський суд з прав людини зазначив, що «стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцим верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржит дії, які становлять втручання в її права».
У справі «Годді проти Італії» суд визнав порушення підпункту с пункту 3 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначивши, що положення даної статті вимагає «допомоги захисника», а не його «призначення».
Таким чином, не надавши ОСОБА_1 вторинну правовому допомогу у вигляді складання процесуальних документів та представництва інтересів в судах, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами у справі №343/222/18 щодо оскарження рішення від 21.06.2018 Долинського районного суду, відповідач допустив порушення права позивача на доступ до правосуддя, яке складає основу правового статусу особистості і як конституційне право володіє найвищою юридичною силою і підлягає підвищеному захисту.
Стосовно тверджень відповідача про зловживання процесуальними правами, суд зазначає наступне.
Статтею 45 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша).
Частиною другою вказаної статті передбачено, що з урахуванням конкретних обставин справи суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню адміністративного судочинства, зокрема: 1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, які спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення; 2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями; 3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер; 4) необґрунтоване або штучне обєднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи, або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою; 5) узгодження умов примирення, спрямованих на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.
Відповідно до частини 3 статті 45 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.
Частиною 5 статті 45 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд зобовязаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання учасником судового процесу його процесуальними правами, суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.
З аналізу положень статті 45 Кодексу адміністративного судочинства України випливає, що визнання дій учасника судового процесу зловживанням процесуальними правами належить до компетенції суду.
Відповідно до пункту 15 розділу ІІІ Стандартів якості надання безоплатної вторинної правової допомоги у цивільному, адміністративному процесах та представництва у кримінальному процесі, затверджених наказом Міністерства юстиції України 21.12.2017 №4125/5, у разі якщо клієнт безпідставно, на думку адвоката, наполягає на оскарженні/перегляді судового рішення, адвокат пропонує клієнту узгодити правову позицію, складає письмовий правовий висновок.
Таким чином, даний нормативно-правовий акт передбачеє складання правого висновку та проведення розяснень у випадку розбіжності правової позиції адвоката та субєкта права на безоплатну вторинну правову допомогу, але ніяк не припинення надання безоплатної вторинної правової допомоги.
Суд не приймає доводи відповідача про те, що ОСОБА_1 безоплатна вторинна правова допомога була надана, оскільки ОСОБА_2 місцевим центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги 27.06.2018 було прийнято наказ №441/03 «Про надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_1».
Пунктом 2 цього ж наказу передбачено надання ОСОБА_1 безоплатної вторинної правової допомоги, яка полягає у складенні процесуальних документів та представництва інтересів клієнта в судах, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами у справі №343/222/18 щодо оскарження рішення від 21.06.2018 Долинського районного суду.
Суд зазначає, що згідно частини 2 статті 13 Закону України «Про безоплатну правовоу допомогу», безоплатна вторинна правова допомога включає такі види правових послуг: захист; здійснення представництва інтересів осіб, що мають право на безоплатну вторинну правову допомогу, в судах, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами; складення документів процесуального характеру.
Таким чином, суб'єкт надання безоплатної вторинної правової допомоги зобов'язаний здійснювати представництво особи в суді та складати відповідні процесуальні документи.
З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_2 місцевим центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги не вчинялись дії по складенню процесуальних документів та представництву інтересів ОСОБА_1 в судах, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами у справі №343/222/18 щодо оскарження рішення Долинського районного суду від 21.06.2018.
Таким чином даний наказ №441/03 від 27.06.2018 відповідачем не виконувався. Доказів вчинення ОСОБА_2 місцевим центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги дій, передбачених частиною 2 статті 13 Закону України «Про безоплатну правовоу допомогу» та на виконання наказу №441/03 від 27.06.2018 відповідач не надав.
Відповідно до частини 1 статті 26 Закону України "Про безоплатну правову допомогу", адвокат або працівник Центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги, який надає безоплатну вторинну правову допомогу, зобовязаний: 1) неухильно дотримуватися вимог Конституції України, цього Закону, міжнародних договорів України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, та інших нормативно-правових актів; 2) надавати якісно та в необхідному обсязі безоплатну вторинну правову допомогу; 3) приймати до провадження справи осіб, які потребують безоплатної вторинної правової допомоги, відповідно до договорів, укладених з Центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги, або наказів, виданих Центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги; 4) не розголошувати конфіденційну інформацію про особу, яка стала відомою у зв'язку з наданням безоплатної вторинної правової допомоги.
Статею 31 Закону України "Про безоплатну правову допомогу" передбачено, що дії та бездіяльність посадових і службових осіб, які порушують порядок та строки розгляду звернень про надання безоплатної правової допомоги, надання неякісної правової допомоги можуть бути оскаржені в установленому законом порядку до суду.
Відтак, усі вищенаведені положення та висновки свідчать про те, що ОСОБА_2 місцевий центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги допустив протиправну бездіяльність, яка полягає у ненаданні безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_1 щодо складання процесуальних документів та представництві інтересів у суді. Натомість, доводи позивача наведені у позовній заяві та відповіді на відзив є у повній мірі обґрунтованими, відповідають приписам чинного законодавства у звязку із чим, позовні вимоги щодо визнання протиправною бездіяльність ОСОБА_2 місцевого центру з надання безоплатної вторинної правовї допомоги щодо ненадання безоплатної вторинної правової допомоги у складанні (підготовці) апеляційної скарги на рішення Долинського районного суду від 21.06.2018 у справі №343/222/18 та зобовязання ОСОБА_2 місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги надати йому безоплатну вторинну правову допомогу у складанні (підготовці) апеляційної скарги на рішення Долинського районного суду від 21.06.2018 у справі №343/222/18 та у складанні процесуальних документів та представництва інтересів в судах, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами у справі №343/222/18 щодо оскарження рішення Долинського районного суду 21.06.2018 підлягають задоволенню.
Щодо вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_2 місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги на користь позивача моральної (немайнової) шкоди в сумі 1 (однієї) гривні 00 копійок, суд зазначає таке.
Моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до частини 1 статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, тобто заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб.
При відшкодуванні моральної шкоди необхідно з'ясовувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних страждань, а також в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керується, обов'язковому з'ясуванню підлягає наявність такої шкоди.
При цьому суд, визначаючи розмір моральної шкоди, у відповідності до вимог абзацу 1 пункту 9 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, виходить із засад розумності, виваженості та справедливості.
Під час розгляду справи позивачем не доведено факту заподіяння моральної шкоди, а судом не встановлено підстав для задоволення вимог про відшкодування шкоди, наявності самої шкоди, її розміру.
Таким чином вимога позивача про стягнення з відповідача моральної (немайнової) шкоди в розмірі 1,00 грн. не підлягає задоволенню.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги слід задовольнити частково.
Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 244 Кодексу адміністративного судочинства України, під час ухвалення судового рішення суд вирішує, серед іншого, як розподілити між стронами судові витрати.
Відповідно до частини 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволення позовних вимог.
Частиною 1 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.
До витрат, повязаних з розглядом справи належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що повязані із прибуттям до суду; 3) повязані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) повязані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) повязані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи (частина 2 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України).
Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Однак суд зазначає, що позивачем при зверненні до суду з даним позовом судовий збір не сплачувався, оскільки останній звільнений від його сплати згідно пункту 9 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», що підтверджується матеріалами справи.
Що стосується вимоги про відшкодування інших судових витрат у розмірі 1 100 (однієї тисячі) ста гривень 00 копійок, понесених позивачем у звязку із прибуттям до суду, придбанням канцтоварів та заправкою картриджа, суд зазначає наступне.
Частиною 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Отже, з аналізу наведених правових норм, убачається, що документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб'єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень.
Що стосується витрат, повязаних із прибуттям до суду, то таких позивач не поніс, оскільки відповідно до хвали ОСОБА_2 окружного адміністративного суду від 06.08.2018 розгляд даної справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Таким чином, розмір судових, які підлягають стягненню з відповідача становить 92,40 грн.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позов задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність ОСОБА_2 місцевого центру з надання безоплатної вторинної правовї допомоги щодо ненадання ОСОБА_1 безоплатної вторинної правової допомоги у складанні (підготовці) апеляційної скарги на рішення Долинського районного суду від 21.06.2018 у справі №343/222/18.
Зобовязати ОСОБА_2 місцевий центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги надати ОСОБА_1 безоплатну вторинну правову допомогу у складанні (підготовці) апеляційної скарги на рішення Долинського районного суду від 21.06.2018 у справі №343/222/18 та у складанні процесуальних документів та представництва інтересів в судах, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами у справі №343/222/18 щодо оскарження рішення від 21.06.2018 Долинського районного суду.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статтей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через ОСОБА_2 окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

ОСОБА_1: 77503, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1.

Івано-Франкіський місцевий центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги: 76018, м. Івано-Франківськ, вул. І. Франка, буд. 4, .

Суддя Главач І.А.