Справа № 1540/4246/18
Суддя: Потоцька Н. В.
Дата ухвалення: 2018-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 1540/4246/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2018 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Потоцької Н.В.

за участю секретаря Cердюк І.С.

сторін:

позивача ОСОБА_1

представник позивача ОСОБА_2

представника відповідача Кур'ян Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Суворовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області про визнання протиправним та скасування рішення про відмову в призначенні пенсії, зобов'язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду знаходиться справа за позовом ОСОБА_1 до Суворовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області в якому позивач просить:

визнати протиправними та скасувати рішення Суворовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі від 23.04.2018 року №56 про відмову в призначенні пенсії за віком як батька дитини з інвалідністю;

зобов'язати Суворовське об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі призначити ОСОБА_1, пенсію за віком як батька дитини з інвалідністю згідно пункту 3 частини 1 статті 115 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням довідок про заробітну плату для обчислення пенсій від 10.06.2013 року №165/1 та від 28.03.2018 року №05 - з 24 січня 2018 року.

Позов вмотивовано наступним.

У спірному рішенні відповідач зазначив: «Відповідно до ч. 3 ст. 115 розділу XIV Закону право на призначення дострокової пенсії за віком мають жінки, які народили п'ятьох або більше дітей та виховали їх до шестирічного віку, матері осіб з інвалідністю з дитинства, які виховали їх до зазначеного віку, - після досягнення 50 років та за наявності страхового стажу не менше 15 років. При цьому до числа осіб з інвалідністю з дитинства належать також діти з інвалідністю віком до 16 років. За вибором матері або в разі її відсутності, якщо виховання п'ятьох або більше дітей чи дитини з інвалідністю здійснювалося батьком, тому призначається дострокова пенсія за віком після досягнення 55 років та за наявності страхового стажу не менше 20 років. Якщо особа має право на отримання пенсії з різних підстав, призначається одна пенсії за її вибором. Оскільки мати інваліда з дитинства використала право на призначення пенсії (отримує пенсію за віком як багатодітна мати), підстав для призначення дострокової пенсії за віком батьку інваліда з дитинства немає. За таких обставин та керуючись ч. 5 статті 45 та ч. 3 ст. 115 розділу XIV Закону прийнято рішення, що Вам відмовлено в призначенні пенсії як батьку дитини інваліда.» (з помилками мовою оригіналу).

Спірним є рішення відповідача в такому вигляді, в якому його отримав позивач.

Отже, будь-які інші підстави для відмови в призначенні пенсії за віком як батьку дитини з інвалідністю, не зазначені в спірному рішенні, не можуть бути предметом розгляду в судовому процесі за даною позовною заявою.

Вважаю це спірне рішення безпідставним, протиправним та таким, що підлягає скасуванню з наступних підстав.

По перше: При прийнятті рішення про призначення пенсії дружині - ОСОБА_4, стан здоров'я дитини - доньки ОСОБА_5 не вплинув ні на прийняття рішення про призначення пенсії дружині , ні на її розмір.

По друге: стаття 115 Закону № 1058 взагалі не містить третьої частини (ч. 3), так само як і розділ XIV Закону не містить статті 115

Крім того, розділом XIV Закону № 1058 визначається відповідальність у сфері загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. А пенсійне забезпечення окремих категорій громадян, у т.ч. батьків дітей з інвалідністю, визначається не розділом XIV, а розділом XIV Закону № 1058.

Також, в редакції, чинній на час подання заяви про призначення пенсії, в законодавстві України вже не існувало такого поняття, як «дитина інвалід». Законодавцем чітко визначено інше поняття, а саме - «дитина з інвалідністю».

По третє: відповідач у спірному рішенні дозволив собі на власний розсуд трактувати приписи ст. 115 Закону № 1058. Пункт 3 частини 1 статті 115 Закону № 1058 не містить припису стосовного того, що «якщо особа має право на отримання пенсії з різних підстав, призначається одна пенсії за її вибором», як зазначив відповідач у спірному рішенні.

По четверте: пункт 3 частини 1 статті 115 Закону № 1058 не містить приписів стосовно того, що право на пенсію за віком за умови наявності в сім'ї п'ятьох та більше дітей та дитини з інвалідністю має лише один з подружжя.

По п'яте: підстав для позбавлення права позивача на вказаний вид пенсії (як батька дитини-інваліда) не має, так як право та відповідні умови для її отримання ним досягнуті. Абзацом 5 пункту 3 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначено спеціальне суб'єктивне право батька (за вибором матері), як одного з членів подружжя, що здійснювало виховання дитини-інваліда, на призначення дострокової пенсії за віком, і допустимість реалізації цього права не може ставитися в залежність від реалізації матір'ю свого права на призначення дострокової пенсії за віком, передбаченого іншими нормами законодавства, якщо вона не скористалася своїм правом і відмовилася від пенсії, передбаченого абзацом четвертим пункту 3 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Провадження у даній справі відкрито ухвалою суду від 27.08.2018 року та надано відповідачу строк для надання відзиву по справі.

19.09.2018 року за вхід. №ЕП/5221/18 канцелярією суду зареєстрований відзив на позов, який подано представником відповідача у строк, встановлений судом (ухвала отримана відповідачем 06.09.2018 року).

Відзив обґрунтовано наступним.

Після розгляду заяви про призначення пенсії та на підставі наданих документів Управлінням 23.04.2018 винесено Рішення №56 про відмову в призначені позивачу пенсії за віком відповідно до ст. 115 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з огляду на наступне.

ОСОБА_4 (дружина позивача) перебуває на обліку в Управлінні та з 11.10.2013 року отримує пенсію за віком відповідно до п. 3 розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (в редакції чинній на час звернення) як жінка, яка народила п'ятеро або більше дітей і виховала їх до шестирічного віку.

П. 3 ч. 1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (в редакції чинній на час звернення позивача за призначенням пенсії) передбачено, що право на призначення дострокової пенсії за віком мають: жінки, які народили п'ятьох або більше дітей та виховали їх до шестирічного віку, матері осіб з інвалідністю з дитинства, які виховали їх до зазначеного віку, - після досягнення 50 років та за наявності страхового стажу не менше 15 років. При цьому до числа осіб з інвалідністю з дитинства належать також діти з інвалідністю віком до 16 років.

За вибором матері або в разі її відсутності, якщо виховання п'ятьох або більше дітей чи дитини з інвалідністю здійснювалося батьком, йому призначається дострокова пенсія за віком після досягнення 55 років та за наявності страхового стажу не менше 20 років.

З наведеного вбачається, що нормами ст. 115 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не передбачено призначення пенсії, матері і батьку за аналогічних підстав. Оскільки матір особи з інвалідністю з дитинства - дружина позивача використала своє право на призначення пенсії відповідно до п. 3 розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» права на призначення пенсії на підставі тієї ж норми права позивач немає.

З урахуванням викладеного, управління не порушувало прав, свобод та інтересів позивача, а діяло лише на підставі норм діючого законодавства України та з урахуванням наведених доводів позивачем у позовній заяві, відсутні законі підстави для її задоволення

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

18.04.2018 р. ОСОБА_6 звернувся до Суворовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі із заявою про призначення пенсії за віком як батька дитини з інвалідністю відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

До заяви про призначення пенсія були додані наступні документи:

ксерокопія паспорту та ідентифікаційного номеру;

ксерокопія трудової книжки серії НОМЕР_2;

ксерокопія диплому про навчання № НОМЕР_3;

ксерокопія свідоцтва про народження дитини ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1;

ксерокопія медичного висновку № НОМЕР_4;

довідка від 14.03.2018 за вих. № 14-02-13/1533/2;

довідка про заробітну плату видана ВАТ «Пресмаш» 10.06.2013 за вих. № 165/1;

довідка про заробітну плату видана ТОВ «Олімпекс Купе Інтернешнл» 28.03.2018;

довідки про перейменування підприємства видані ВАТ «Пресмаш» 10.06.2013 за вих. №165/2 та за вих. № 165/3.

23.04.2018 р. прийнято Рішення №56 про відмову в призначенні пенсії за віком.

РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА. ВИСНОВКИ СУДУ.

Конституція України

Стаття 19 Конституції України в першому реченні закріплює автономію особистості в її різноманітній життєдіяльності, а у другому реченні містить її королларій, передбачаючи, що держава не може виходити за межі повноважень, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 49 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058-VI від 09.07.2003 року передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Стаття 4 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначає складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, цього Закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов'язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.

Виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема: види пенсійного забезпечення, умови участі в пенсійній системі чи їх рівнях, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що він регулює відносини, які виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням, порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Стаття 26 Умови призначення пенсії за віком

Особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення чоловіками 60 років, жінками - 55 років та наявності страхового стажу не менше п'яти років.

Стаття 115

Жінки, які народили п'ятьох або більше дітей та виховали їх до шестирічного віку, матері осіб з інвалідністю з дитинства, які виховали їх до зазначеного віку, - після досягнення 50 років та за наявності страхового стажу не менше 15 років. При цьому до числа осіб з інвалідністю з дитинства належать також діти з інвалідністю віком до 16 років.

За вибором матері або в разі її відсутності, якщо виховання п'ятьох або більше дітей чи дитини з інвалідністю здійснювалося батьком, йому призначається дострокова пенсія за віком після досягнення 55 років та за наявності страхового стажу не менше 20 років (п. 3 ч.1 ст. 115 Закону).

Судом встановлено, що ОСОБА_4 (дружина позивача) перебуває на обліку в Управлінні та з 11.10.2013 року отримує пенсію за віком відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (в редакції чинній на час звернення) як жінка, яка народила п'ятеро або більше дітей і виховала їх до шестирічного віку (пенсійне посвідчення серії НОМЕР_5 від 31.10.2013 року).

Таким чином, ОСОБА_4 (дружина позивача) скористалась своїм правом на отримання дострокової пенсії (в порядку п. 3 ч.1 ст. 115 Закону), а отже, позивач (батько) законодавчо позбавлений права згідно п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону на отримання дострокової пенсії, оскільки право на призначення дострокової пенсії батьку дитини з інвалідністю, можливо за наявності умов: за вибором матері або в разі її відсутності.

Вказана стаття передбачає можливість призначення дострокової пенсії за віком лише для жінок, але при цьому містить виключення, які дозволяють дострокову пенсію за віком отримати батьку за умови: за вибором матері або в разі її відсутності.

Суд вважає, що умова - за вибором матері - означає можливість отримання дострокової пенсії за віком за ст. 115 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» жінкам, як спеціальним суб'єктам за цією нормою, але вони можуть делегувати це право батьку.

В спірних правовідносинах жінка (дружина позивача) скористалась своїм правом на отримання дострокової пенсії за віком, а відтак не може уже делегувати це право батьку.

Разом з цим, суд вважає помилковим посилання представника позивача на судову практику щодо можливості отримання подружжям дострокової пенсії за віком.

Так, представник позивача посилається на постанову Олександрівського районного суду Донецької області від 23.09.2013 року, яка залишена в силі ухвалою ВАСУ від 03.02.2015 року (справа №240/925/13-а).

Аналізуючи вказані рішення суд приходить до висновку, що досліджені судом правовідносини не є типовими, оскільки у зазначеній справі правовий спір виник в результаті припинення виплати пенсії батьку, який виховував дитину-інваліда, у зв'язку із призначенням дострокової пенсії дружині, як медичному працівнику. Розглядаючи цей спір суди дійшли висновку про відсутність обмежень у пенсійному законодавстві щодо отримання різних видів пенсій подружжям.

В даній справі юридичний спір виник щодо отримання дострокової пенсії за віком за статтею 115 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», яка є одним із видів дострокової пенсії.

Крім цього, представник позивача посилався на Постанову Верховного суду України від 12.11.2013 року у справі №21-373а13, в якій суд дійшов наступного висновку: «На думку колегії суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України, абзацом п'ятим пункту 3 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV визначено спеціальне суб'єктивне право батька (за вибором матері), як одного з членів подружжя, що здійснювало виховання дитини-інваліда, на призначення дострокової пенсії за віком, і допустимість реалізації цього права не може ставитися в залежність від реалізації матір'ю свого права на призначення дострокової пенсії за віком, передбаченого іншими нормами законодавства, якщо вона скористалася своїм правом і відмовилася від пенсії, передбаченою абзацом четвертим пункту 3 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV».

Позивач вважає, що вказаний висновок підтверджує його позицію щодо неможливості обмеження права позивача на отримання дострокової пенсії за віком за ст.115 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Однак, суд вважає таке твердження помилковим, оскільки ВСУ у вказаній постанові досліджував правовідносини щодо отримання чоловіком і дружиною різних видів дострокової пенсії: дострокової пенсії за віком відповідно до абзацу п'ятого пункту 3 Прикінцевих положень Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та пенсії до досягнення віку, передбаченого статтею 26 цього Закону відповідно.

В справі, яка розглядається спір виник щодо одного виду пенсії, врегульованого ст.115 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а не іншими нормами законодавства, як вказував ВСУ.

З урахуванням викладеного суд приходить до висновку про відмову в задоволенні вимоги щодо зобов'язання Суворовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі призначити ОСОБА_1, пенсію за віком, як батьку дитини з інвалідністю згідно пункту 3 частини 1 статті 115 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням довідок про заробітну плату для обчислення пенсій від 10.06.2013 року № 165/1 та від 28.03.2018 року № 05-з 24 січня 2018 року, у зв'язку із відсутністю права у позивача на отримання такої пенсії.

Однак, дослідивши оскаржуване рішення Суворовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі від 23.04.2018 року №56 про відмову в призначенні пенсії за віком, як батьку дитини з інвалідністю, суд приходить до висновку про наявність підстав для його скасування, з огляду на наступне.

Як встановлено судом та підтверджено представником відповідача в судовому засіданні, спірне рішення містить посилання на норми закону, які не стосуються спірних правовідносин, зокрема, стаття 115 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» взагалі не містить третьої частини (ч. 3), так само як і розділ XIV Закону не містить статті 115.

Розділом XIV Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначається відповідальність у сфері загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. А пенсійне забезпечення окремих категорій громадян, у т.ч. батьків дітей з інвалідністю, визначається не розділом XIV, а розділом XIV Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

З урахуванням встановлено суд вважає, що спірне рішення підлягає скасуванню, оскільки акт індивідуальної дії, який стосується прав та інтересів позивача, не може базуватись на неіснуючих нормах закону.

Як вказано у «Науковому висновку щодо меж дискреційного повноваження суб'єкта владних повноважень та судового контролю за його реалізацією», розміщеному на сайті Верховного Суду: «критеріями судового контролю за реалізацією дискреційних повноважень є: критерії перевірки діяльності публічної адміністрації, встановлені Кодексом адміністративного судочинства України, зокрема, мета, з якою дискреційне повноваження надано, об'єктивність дослідження доказів у справі, принцип рівності перед законом, безсторонність; публічний інтерес, задля якого дискреційне повноваження реалізується; зміст конституційних прав та свобод особи; якість викладення у дискреційному рішенні доводів, мотивів його прийняття.».

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Як визначено в п.58 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» № 4909/04 від 10.02.2010 року, «…хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень …».

Згідно зі ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Керуючись статтями 2, 5, 6, 7, 14, 77, 90, 139, 242-246, 255, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Суворовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області про визнання протиправним та скасування рішення про відмову в призначенні пенсії, зобов'язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Суворовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі від 23.04.2018 року №56 про відмову в призначенні пенсії за віком, як батьку дитини з інвалідністю.

В задоволенні вимоги щодо зобов'язання Суворовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі призначити ОСОБА_1, пенсію за віком, як батьку дитини з інвалідністю згідно пункту 3 частини 1 статті 115 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням довідок про заробітну плату для обчислення пенсій від 10.06.2013 року № 165/1 та від 28.03.2018 року № 05-з 24 січня 2018 року - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Пунктом 15.5 розділу VII "Перехідні положення" КАС України від 03 жовтня 2017 року визначено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи зберігаються порядок подачі апеляційних скарг та направлення їх до суду апеляційної інстанції, встановлені Кодексом адміністративного судочинства України від 06 липня 2005 року.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

ОСОБА_1 - адреса: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_2Суворовське об'єднане управління Пенсійного фонду України Одеської області - адреса: 65003, м. Одеса, вул. Чорноморського козацтва, 95, , телефон: (0482) 32 34 46, електронна пошта:

Головуючий суддя Потоцька Н.В.

.