Справа № 810/2618/17
Суддя: Шурко О.І.
Дата ухвалення: 2018-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 810/2618/17 Прізвище судді (суддів) першої інстанції: Виноградова О.І. Суддя-доповідач Шурко О.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Шурка О.І.,

суддів Василенка Я.М., Степанюка А.Г.,

при секретарі Коцюбі Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Київської митниці Державної фіскальної служби України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 03 липня 2018 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІРАКС" до Київської митниці Державної фіскальної служби України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії та стягнення сум платежів, -

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Віракс" звернулося до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Київської митниці ДФС про:

- визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості від 23 грудня 2016 р. № 125150001//2;

- зобов'язання відповідача прийняти рішення щодо визнання заявленої декларантом митної вартості товару щодо товарів, які імпортувалися за митною декларацією від 23 грудня 2016 р. № 125150001/2016/710605 (далі - МД № 125150001/2016/710605);

- стягнення з відповідача на користь позивача суми переплачених податків та обов'язкових митних платежів в розмірі 25 933 грн. 36 коп.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 липня 2018 року у позов задоволено повністю.

Не погодившись з вказаним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове про відмову в задоволені позову в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, 15 березня 2017 року, відповідно до протоколу №1/2017 загальних зборів учасників, товариство з обмеженою відповідальністю "Візард-Україна" було перейменовано з ТОВ "Візард-Україна" на ТОВ "Віракс".

02 серпня 2016 р. між ТОВ "Візард-Україна" (покупець) та "АLFЕY SOLUTIONS OU" (продавець) укладено контракт № 02/08-16 (далі - контракт № 02/08-16) (а.с. 30-34).

Відповідно до вимог п. 1.1 вказаного контракту продавець продає, а покупець купляє санітарно-технічне, нагрівальне, опалювальне та інше устаткування даних груп товарів, а також комплектуючі до нього.

Назва, одиниця вимірювання та загальна кількість товару, який підлягає поставці за цим Контрактом, його часткове співвідношення (асортимент, вид, номенклатура) визначаються в інвойсі (п. 1.2 контракту № 02/08-16).

Умови даного контракту викладені сторонами у відповідності з Міжнародними правилами тлумачення термінів "Інкотермс" в редакції 2010 року, які застосовується, з урахуванням особливостей, пов'язаних з даним контрактом (п. 1.3 контракту № 02/08-16).

Вартість за одиницю товару визначається в інвойсі (п. 2.3 контракту № 02/08-16).

23 грудня 2017 р. з метою митного оформлення товару, поставленого на виконання вимог контракту № 02/08-16, позивач подав до відповідача МД № 125150001/2016/710605, рахунки-фактури (інвойси), сертифікат з перевезення товару, міжнародну автомобільну накладну (CMR), прайс-лист виробника, контракт, договір про надання послуг митного брокера. Відповідно до зазначеної митної декларації товар був поміщений у митний режим імпорт. Митну вартість товару позивач визначив за основним методом (за ціною договору (контракту)).

Під час прийняття вказаної митної декларації позивача спрацювала Автоматизована система аналізу та управління ризиками за наступними профілями ризиків: 106-2 "витребування документів, які підтверджують митну вартість товарів"; 105-2 "контроль правильності визначення митної вартості товарів".

Крім того, під час розмитнення товару інспектор відповідача дійшов висновку, що подані позивачем документи містять розбіжності, а також не містять повної інформації про митну вартість та її складові частини, у зв'язку з чим позивачу було надіслано електронне повідомлення з вимогою надати додаткові документи для підтвердження митної вартості товару, передбачені п. 3 ст. 53 МК України, а саме: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); виписку з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновок про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

23 грудня 2016 року позивач листом №1 просив відповідача винести рішення щодо митної вартості товару раніше 10-денного терміну, у зв'язку із неможливістю надання документів стосовно підтвердження митної вартості.

У цей же день відповідачем було винесено рішення №125150001/2016/10095/2 про коригування митної вартості товарів, згідно з яким вартість задекларованого товару була визначена за резервним методом та складено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 125150001/2016/00198.

23 грудня 2016 року позивач подав до відповідача нову митну декларацію № 125150001/2016/710605, в якій відкоригував митну вартість товару з урахуванням рішення відповідача про коригування митної вартості, сплатив до державного бюджету всі митні платежі, у тому числі й різницю між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною відповідачем, що підтверджуються відповідними відмітками на митній декларації.

24 лютого 2017 року позивач звернувся до відповідача із заявою № 2017/02-58 про скасування оскаржуваного рішення щодо коригування митної вартості товарів та прийняття митної вартості товарів, заявлену декларантом, з урахуванням додатково поданих документів. У п. 2 вказаної заяви позивач зазначив, що умови поставки - CPT UA Київ, згідно яких витрати на транспортування включені до митної вартості оцінюваних товарів. Страхування не здійснювалось.

Позивач, не погоджуючись з оскаржуваним рішенням митного органу щодо коригування митної вартості, звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Задовольняючи позов, суд дійшов висновку про необґрунтованість використання відповідачем резервного методу визначення митної вартості товару, оскільки у нього були наявні всі правові підстави для визначення митної вартості імпортованого товару за першим методом - за ціною договору, вказані відповідачем недоліки не можуть бути підставою для коригування митної вартості товарів, тому позовні вимоги про скасування рішення №125150001/2017/000001/2, зобов'язання відповідача прийняти рішення щодо визнання заявленої декларантом митної вартості товару щодо товарів, які імпортуються за митною декларацією №125150001/2016/710606 та стягнення з відповідача на користь позивача суму переплачених податків та обов'язкових митних платежів в розмірі 25 933 грн 36 коп. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Приписи частини першої ст. 52 МК України визначають, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Згідно частини другої ст. 52 Митного кодексу декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов'язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Приписи частини першої ст. 53 МК України визначають, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Перелік документів, що підтверджують заявлену митну вартість товарів та додаткових документів на вимогу митного органу наведено у ст.53 МК України.

Згідно ст. 54 МК України визначено порядок проведення контролю правильності визначення митної вартості товарів органом доходів і зборів, його права обов'язки.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов'язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 МК України.

Згідно з частиною третьою ст. 54 Митного кодексу України за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Повідомляючи декларанта про необхідність надати додаткові документи митний орган має обґрунтовувати свої вимоги щодо їх надання, узгоджуючи таке надання документів з правовою суттю правовідносин, які склалися між позивачем та його контрагентом.

Право витребовувати додаткові документи не означає безапеляційного неврахування наданих під час проведення консультацій документів та в процедурі підтвердження заявленої митної вартості товарів, що декларуються.

З аналізу приведених норм також вбачається наявність у митного органу обов'язку зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості перевірки розрахунку митної вартості на підставі наданих декларантом документів, обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності. Крім того, для витребування доказів на спростування наявності впливу взаємозв'язку покупця та продавця на митну вартість задекларованого товару митниця зобов'язана обґрунтувати обставини, які свідчать про ймовірність існування такого взаємозв'язку.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач при подачі митної декларації для підтвердження заявлених відомостей подав перелік документів для підтвердження митної вартості товару у відповідності до ст.53 Митного кодексу України.

Проте, проаналізувавши подані позивачем документи відповідач дійшов до висновку, що є розбіжності у поданих декларантом відомостях та витребував у позивача додаткові документи, зокрема: інформацію щодо страхових витрат, передбачених умовами поставки СРТ; прайс-лист не має відомостей про тривалість дії цінової пропозиції та виданий продавцем, а не виробником товарів.

Водночас, позивач стверджує, що всі складові вартості було включено до ціни товару, оскільки поставка здійснювалась на умовах СРТ згідно "Інкотермс 2010".

Згідно з вимогами п. 1.3 контракту №02/08-16 умови контракту викладені у відповідності з Міжнародними правилами тлумачення термінів "Інкотермс" в редакції 2010 року, які застосовується, з урахуванням особливостей, пов'язаних з даним контрактом.

Відповідно до вимог п. 5.2 вказаного контракту вказано, що за згодою сторін договір з перевізником на перевезення товару може бути укладений, як продавцем так і покупцем, який самостійно обирає перевізника, укладає з ним договір перевезення, сплачує фрахт.

Тобто, вказані вище пункти контракту № 02/08-16 передбачають відступ від умов поставки СРТ щодо транспортування товару.

Як вже зазначалося, 24 лютого 2017 року позивач подав до відповідача заяву про визнання заявленої митної вартості товару, оформленого за митними деклараціями з урахуванням додатково поданих документів № 2017/02-58.

Крім того, до вказаної заяви позивачем було долучено копії: платіжного доручення в іноземній валюті від 4 січня 2017 р. № 54 (оскільки відповідно до п.6.2 контракту покупець здійснює 100% оплату товару в доларах США на відповідний рахунок протягом 90 днів, після отримання покупцем партії товару, тобто надати даний документ станом на 23 грудня 2016 р. не було можливості); листа "АLFЕY SOLUTIONS OU" від 23 січня 2017 р. №01-01/17, в якому дане товариство послалось на комерційну таємницю відносно надання посередницьких документів (договорів, рахунків і інших комерційних рахунків від його контрагентів); видаткових накладних та оборотно-сальдової відомості, згідно з якими позивачем було реалізовано поставлений товар; прайс-листа від 1 вересня 2016 р. № 15/2016, виданого "АLFЕY SOLUTIONS OU" та сформований директором по експорту вказаної компанії; експертного висновку Житомирської торгово-промислової палати від 27 грудня 2016 р. № В-3872/3; митної декларації країни експортера, що підтверджує, що товар перевозиться на територію України зі складу продавця "АLFЕY SOLUTIONS OU", що знаходиться у Чехії, через територію Польщі; калькуляції витрат на виготовлення продукції від виробника, що спростовує висновок про ненадання документів на підтвердження країни виробництва; листа позивача від 24 січня 2017 р. №24/01/002, в якому зазначено про те, що страхування товару не проводилось, оскільки умови контракту №02/08-16 не покладають на позивача обов'язку її страхувати, договорів на добровільне страхування вантажу не укладалось.

Крім того, в матеріалах справи міститься копія листа товариства з обмеженою відповідальністю "Д-ТРАНС", з якого убачається, що вказане товариство дійсно здійснювало перевезення вантажів відповідно до міжнародної товарно-транспортної накладної А № 0890216 за інвойсами 5070, 5071 від 3 лютого 2017 р., міжнародної товарно-транспортної накладної А № 0890165 за інвойсами 5016, 5017 від 21 грудня 2016 р. та міжнародної товарно-транспортної накладної А № 0914756 за інвойсами 5041, 5042 від 12 січня 2017 р. Оплата послуг перевезення вказаних вантажів для компанії "АLFЕY SOLUTIONS OU" здійснювалася не позивачем, а міжнародною компанією Cartwalk Development Inc.

При цьому, умовами СРТ, зокрема п. А.3, договір перевезення є обов'язковим лише для продавця товару, тому залучення українського перевізника продавцем "АLFЕY SOLUTIONS OU" для поставки товару за контрактом №02/08-16 не дає підстав вважати, що позивачем надано неповну та недостовірну інформацію щодо митної вартості товарів.

До того ж стосовно прайс-листа колегія суддів зазначає, відсутність відомостей про тривалість дії цінової пропозиції та його видача продавцем, а не виробником товарів не може слугувати належною підставою для коригування митної вартості, заявленої позивачем.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що позивачем 24 лютого 2017 року було подано відповідачу заяву про визнання митної вартості № 2017/02-58 та додано до неї всі документи, які були зазначені у графі 33 рішення про коригування, а також доведено неможливість подання інших документів з огляду на їх відсутність, зокрема з приводу страхування, походження товару та оплати його перевезення, натомість відповідачем не спростовано інформацію, яка містилася у додатково наданих документах та не доведено, що на підставі цих документів неможливо підтвердити правильність зазначеної позивачем митної вартості товарів.

Доводи апелянта, що позивач жодних документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів у встановлені строки не подав є необґрунтованими, оскільки строк у 80 днів, визначений ст.55 МК України, пропущено не було. Використання можливості випуску товарів шляхом надання гарантій не позбавляє права апелянта на подання додаткових документів у зазначений строк для визнання заявленої митної вартості.

Колегія суддів зазначає, що Законом чітко встановлено умову, за наявності якої у митного органу виникає право на застосування таких повноважень, як витребовування додаткових документів та відмова у митному оформленні за заявленою декларантом митною вартістю товарів. А саме, наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів. Сумніви є обґрунтованими, якщо документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, орган митної служби повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Не наведення митницею в графі 33 рішення про коригування митної вартості товарів доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребовування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод визначення митної вартості товарів.

З оскаржуваного рішення вбачається, що відповідач не надав належної оцінки поданим документам та не встановив конкретних обставин та фактів, які перешкоджають митному оформленню товарів за ціною договору. Отже, у відповідача під час прийняття вказаного рішення не було підстав для незастосування основного методу визначення митної вартості товарів позивачем - за ціною договору.

Будь-яких переконливих аргументів та доказів, які б викликали обґрунтовані сумніви у достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товару за ціною договору відповідачем не наведено та не надано, a інших обставин, які б впливали на ціну задекларованої Товариством з обмеженою відповідальністю «Віракс» митної вартості товару не встановлено, натомість, доказами, що містяться в матеріалах справи підтверджується, що заявлена позивачем митна вартість товару базувалась на документально підтверджених відомостях, що піддавалась обчисленню, поданих документів було достатньо для прийняття рішення на їх підставі.

Колегія суддів дійшла до висновку, що наданими до митного оформлення документами визначалось: предмет поставки, умови поставки, порядок розрахунків, ціни на товар та інші. При цьому такі документи чітко визначали найменування товару, що підлягає поставці, його кількість та ціну; складові елементи такого товару із зазначенням, відносно кожного елемента складової: кількості товару, ціни, тому позиція митного органу, що надані позивачем документи на підтвердження заявленої митної вартості товарів містять неповні відомості (у наданих документах містяться розбіжності) є необґрунтованою.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Апелянт не надав до суду належних доказів, які б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом першої інстанції обставинами, наявними в матеріалах справи доказами та нормами права, зазначеними в мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, зокрема, залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Київської митниці Державної фіскальної служби України - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 03 липня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя: Шурко О.І.

Судді: Василенко Я.М.

Степанюк А.Г.

Повний текст постанови виготовлено 27.09.2018.