Справа № 826/7275/18
Суддя: Шевченко Н.М.
Дата ухвалення: 2018-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про відмову в заміні одного заходу забезпечення позову іншим

27 вересня 2018 року м. Київ № 826/7275/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Шевченко Н.М., за участю секретаря судового засідання Поліщук О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про заміну одного заходу забезпечення позову іншим у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Міністерства освіти і науки України, Одеського державного аграрного університету, треті особи: ОСОБА_1, Первинна профспілкова організація Одеського державного аграрного університету про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії,

за участі учасників справи:

представника позивача - ОСОБА_4,

представника третьої особи ОСОБА_1 - ОСОБА_2

У С Т А Н О В И В :

05.09.2018 ОСОБА_3 (далі по тексту - ОСОБА_3.) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва із заявою про забезпечення позову, в якій просив суд заборонити Міністерству освіти і науки України, його представникам тощо, вчиняти дії щодо призначення ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1.) на посаду ректора Одеського державного аграрного університету, у тому числі заборонити укладати контракт з ОСОБА_1 до набрання законної сили рішення Окружного адміністративного суду міста Києва у даній справі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.09.2018 вище вказану заяву ОСОБА_3 задоволено, заборонено Міністерству освіти і науки України, його представникам тощо, вчиняти дії щодо призначення ОСОБА_1 на посаду ректора Одеського державного аграрного університету, у тому числі заборонено укладати контракт з ОСОБА_1 до набрання законної сили рішення суду у справі №826/7275/18.

26.09.2018 до Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з клопотанням про заміну одного заходу забезпечення позову іншим, обґрунтовуючи своє клопотанням тим, що на його думку вказана вище ухвала від 07.09.2018, якою заборонено Міністерству освіти і науки України, його представникам тощо, вчиняти дії щодо призначення ОСОБА_1 на посаду ректора Одеського державного аграрного університету, у тому числі заборонено укладати контракт з ОСОБА_1, зачіпає законні права, свободи та інтереси останнього, як учасника конкурсу.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 заявлене клопотання про заміну одного заходу забезпечення позову іншим підтримала, просила суд задовольнити в повному обсязі.

Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 проти задоволення вказаного клопотання заперечував, просив суд відмовити у його задоволенні, вказавши про те, що призначення на посаду ректора Одеського державного аграрного університету ОСОБА_1 до закінчення розгляду даної справи унеможливить захист або поновлення прав позивача, оскільки відсутній правовий механізм звільнення такого ректора та проведення нового конкурсу.

Розглянувши заявлене представником ОСОБА_1 - ОСОБА_2 клопотання, заслухавши пояснення представників ОСОБА_3 та ОСОБА_1, суд зазначає наступне.

Так, відповідно до частини 1 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Частиною 2 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Відповідно до частини 1 статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Таким чином, на підставі вимог ст. 150, 154 Кодексу адміністративного судочинства України, 07.09.2018 Окружний адміністративний суд міста Києва розглянув заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову та прийняв ухвалу, якою заяву ОСОБА_3 задоволено, заборонено Міністерству освіти і науки України, його представникам тощо, вчиняти дії щодо призначення ОСОБА_1 на посаду ректора Одеського державного аграрного університету, у тому числі заборонено укладати контракт з ОСОБА_1, до вирішення спору за поданою позовною заявою по суті.

У подальшому, як вже зазначалося вище, ОСОБА_1, не погоджуючись з ухвалою про вжиття заходів забезпечення позову від 07.09.2018 та з відповідною забороною, встановленою судом, звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з клопотанням, у якому просив замінити захід забезпечення позову на інший, а саме: «встановити обов'язок Міністерству освіти і науки України вчинити певні дії, а саме: призначити ОСОБА_1 на посаду ректора Одеського державного аграрного університету та укласти контракт з ОСОБА_1, в якому пункт 16 контракту викласти в наступній редакції: «контракт вважається припиненим у випадку визнання рішенням Окружним адміністративним судом м. Києва у справі №826/7275/18, яке набрало законної сили, результатів виборів ректора Одеського державного аграрного університету, які проведені відповідно до наказу Міністерства освіти і науки України від 24.01.2018 №26-к «Про оголошення конкурсу на заміщення посад керівників закладів вищої освіти», що відбулися 26 квітня 2018 року та результати яких оформлено протоколом №11 виборчої комісії з виборів ректора Одеського державного аграрного університету - недійсними».

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 155 Кодексу адміністративного судочинства України за клопотанням учасника справи суд може допустити заміну одного заходу забезпечення позову іншим.

Питання про заміну одного заходу забезпечення іншим вирішується судом в судовому засіданні наступного дня після надходження до суду відповідного клопотання.

Таким чином, як убачається із вищевказаного, Кодексом чітко передбачено умови, за яких суд може допустити заміну одного заходу забезпечення позову іншим, а саме - за клопотанням учасника справи.

Однак, дослідивши вказане клопотання ОСОБА_1 про заміну одного заходу забезпечення позову іншим, суд зазначає наступне.

Заміна забезпечення позову - це процесуальна дія, яка застосовується судом для заміни вжитого заходу забезпечення позову на інший захід, передбачений процесуальним законодавством, для досягнення цілей забезпечення позову (можливість ефективного та реального виконання рішення суду в майбутньому), за умови максимального захисту інтересів не лише позивача, а й відповідача. Фактично, це дозволяє досягти балансу інтересів правосуддя, позивача та відповідача. Адже забезпечення позову має єдину мету - гарантувати позивачеві можливість виконати рішення суду після завершення судового процесу.

Зокрема, ЄСПЛ у своїй практиці (наприклад, справа Будров проти Росії, Immobiliare Saffy v.Italy ) зазначає, що право на звернення до суду, гарантоване статею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби правова система країн-учасниць Конвенції не передбачала б захисту права на виконання судового рішення. І саме інститут забезпечення позову захищає сторону, яка зазнала збитків та звернулась до суду, від невиконання судового рішення, яке набрало законної сили.

За жодних умов заходи забезпечення позову не можуть бути використані як санкція для відповідача або як спосіб примусити відповідача діяти певним чином під загрозою заподіяння збитків шляхом вжиття заходів забезпечення позову, а також не можуть бути наслідком зловживання позивачем своїми правами на шкоду відповідачеві з санкціонованого дозволу суду.

Застосовуючи той чи інший вид забезпечення позову, суд не завжди може знати про реальний стан речей та наслідки вжиття заходу для відповідача, проте суд діє на підставі доказів та фактів, наданих позивачем.

Окрім цього, у процесі розгляду справи можуть змінитися певні обставини, які суттєво впливають на господарську діяльність заявника чи можливість виконання рішення суду.

Необхідно акцентувати увагу на тому, що заходи забезпечення адміністративного позову, в тому числі і їх заміна іншими заходами, мають бути співмірними заявленим позовним вимогам. В даному випадку співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи до забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Суди не вправі вживати такі заходи до забезпечення позову, які є фактично рівнозначними задоволенню позовних вимог.

У рішенні від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби ст.13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов'язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Так, судом не враховуються аргументи ОСОБА_1 покладені в основу поданого клопотання про заміну одного заходу забезпечення позову іншим, оскільки предметом спору є визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії і під час розгляду справи по суті суд буде надавати їм правову оцінку.

Тобто, суддя не може наперед встановити обов'язок Міністерству освіти і науки України призначити ОСОБА_1 на посаду ректора Одеського державного аграрного університету, оскільки такі дії фактично спричинять ситуацію тотожну достроковому вирішенню спору по суті.

Більше того, ОСОБА_1 просить суд змінити захід забезпечення адміністративного позову шляхом зобов'язання Міністерства освіти і науки України укласти з ним контракт, в якому пункт 16 має бути викладений у наступній редакції: «контракт вважається припиненим у випадку визнання рішенням Окружним адміністративним судом м. Києва у справі №826/7275/18, яке набрало законної сили, результатів виборів ректора Одеського державного аграрного університету, які проведені відповідно до наказу Міністерства освіти і науки України від 24.01.2018 №26-к «Про оголошення конкурсу на заміщення посад керівників закладів вищої освіти», що відбулися 26 квітня 2018 року та результати яких оформлено протоколом №11 виборчої комісії з виборів ректора Одеського державного аграрного університету - недійсними».

Тобто, ОСОБА_1 просить суд забезпечити позов шляхом зміни умов цивільно-правової угоди, в даному випадку типової форми контракту.

Згідно з положеннями частини 1, 3 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Принцип свободи договору як один із загальних засад цивільного законодавства декларується в статті 3 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст.. 627 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 3 ст. 6 Цивільного кодексу України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Перш за все, необхідно зазначити, що свобода договору означає право громадян або юридичних осіб та інших суб'єктів цивільного права вступати чи утримуватись від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору. Однак під час укладання договору, визначаючи його умови, сторони повинні дотримуватись нормативно-правових актів.

Таким чином, аналізуючи норми чинного законодавства, дослідивши клопотання ОСОБА_1 про заміну заходу забезпечення позову іншим, Окружний адміністративний суд міста Києва дійшов висновку про те, що останній не наділений правом зобов'язувати сторін у справі укладати цивільно-правові угоди, порушуючи при цьому норми Цивільного кодексу України, а, отже, як наслідок вказане клопотання не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 155, 241, 243, 250, 256, 293-297 КАС України,

У Х В А Л И В

У задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про заміну одного заходу забезпечення позову іншим у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Міністерства освіти і науки України, Одеського державного аграрного університету, треті особи: ОСОБА_1, Первинна профспілкова організація Одеського державного аграрного університету про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії відмовити.

Ухвала набирає законної сили відповідно до ст. 256 КАС України та може бути оскаржена у порядку та строки, передбачені статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.М. Шевченко

Повний текст ухвали складено 28.09.2018.