Справа № 820/4866/17
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2018-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

21 вересня 2018 року

Київ

справа №820/4866/17

касаційне провадження №К/9901/55235/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Олендера І.Я.

розглянув матеріали касаційної скарги Головного управління ДФС у Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 11.12.2017 та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 19.03.2018 у справі №820/4866/17 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "УНІТА" до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області про скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "УНІТА" звернулося у жовтні 2017 року до адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області про скасування податкового повідомлення-рішення № від 04.10.2017.

Харківський окружний адміністративний суд постановою від 11.12.2017 позовні вимоги задовольнив.

Харківський апеляційний адміністративний суд постановою від 19.03.2018 постанову Харківського окружного адміністративного суду від 11.12.2017 залишив без змін.

Головне управління ДФС у Харківській області 03.07.2018 звернулося до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, у якій просило скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 11.12.2017 та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 19.03.2018, прийняти нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. До касаційної скарги додано клопотання про поновлення строку касаційного оскарження.

Верховний Суд ухвалою від 06.08.2018 зазначену касаційну скаргу залишив без руху на підставі вимог частини третьої статті 332 Кодексу адміністративного судочинства України щодо надання обґрунтованого клопотання про поновлення строку касаційного оскарження з наведенням інших підстав та наданням доказів, які б підтверджували неможливість своєчасного вчинення процесуальної дії зі звернення до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою у строк, визначений законом. Цією ж ухвалою скаржнику встановлено строк для усунення недоліків у десять днів з дня вручення копії ухвали.

На виконання вимог ухвали від 06.08.2018 скаржником надіслано суду касаційної інстанції клопотання про поновлення строку касаційного оскарження.

В обґрунтування підстав для поновлення строку касаційного оскарження відповідач вказує на наявність об'єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав, передбачених статтею 44, 328 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на момент звернення до суду з касаційною скаргою), щодо оскарження судового рішення у касаційному порядку в такі строки.

В обґрунтування поважності підстав пропуску строку касаційного оскарження відповідач вказує на те, що був позбавлений можливості здійснити сплату судового збору за подання касаційної скарги раніше у зв'язку із безспірним списанням коштів, утім скаржником надано докази щодо вчинення ним дій спрямованих на сплату судового збору у справі №820/4866/17.

У підтвердження вчинення дій з метою отримання коштів для сплати судового збору відповідач надав копії листів від 12.03.2018, 05.05.2018, 31.05.2018, адресованих Державній фіскальній службі України з вимогою сплатити судовий по справам, зокрема у справі №820/4866/17.

Враховуючи викладене, суд вважає, що підстави пропуску відповідачем строку на касаційне оскарження є поважними, у зв'язку з чим такий строк підлягає поновленню.

При вирішенні питання про відкриття касаційного провадження за зазначеною касаційною скаргою суд виходить з такого.

Згідно з частиною першою статті 13 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції від 03.10.2017) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції від 03.10.2017) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Аналіз наведеного законодавства дозволяє дійти висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.

Відповідно до частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції від 03.10.2017) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 2 частини п'ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції від 03.10.2017) не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Частиною шостою статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції від 03.10.2017) передбачено перелік категорій справ, які відносяться до справ незначної складності.

Такий перелік не є вичерпним.

Зі змісту пункту 10 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції від 03.10.2017) можна зробити висновок про те, що суд має право віднести до категорії справ незначної складності справу, яка не передбачена у вищезазначеному переліку, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.

За правилами спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи, які підлягають розгляду за правилами загального позовного провадження у виключному порядку (частина четверта статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції від 03.10.2017), а також через складність та інші обставини.

Відповідно до пункту 20 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції від 03.10.2017) адміністративна справа незначної складності (малозначна справа) - адміністративна справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.

Системний аналіз вищезазначених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що суд має право віднести справу до категорії малозначних за результатами оцінки характеру спірних правовідносин, предмету доказування, складу учасників та інших обставин, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п'ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, а також крім справ, які підлягають розгляду в порядку загального позовного провадження.

З матеріалів касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень вбачається, що предметом позову у справі №820/4866/17 є вимоги про скасування податкового повідомлення - рішення від 04.10.2017 №000051142, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість за основним платежем 178213грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 89106,50грн.

Суди попередніх інстанцій, задовольняючи позовні вимоги, виходили з того, що сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.

Первинні документи, що надані позивачем на підтвердження факту реального виконання правочинів з ТОВ «Охланд Компані», ТОВ «Інтраст Інвест Груп» та з ТОВ «Ліагро Сервіс Груп», оформлені відповідно до вимог чинного законодавства, зокрема Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", є документами первинного обліку.

Будь-яких недоліків щодо оформлення первинних документів судом не встановлено. Позивачем виконані всі умови для формування податкового кредиту, а відповідачем було протиправно збільшено позивачу суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість та застосовано штрафні санкції.

Випадків, які б виключали можливість застосування положень пункту 2 частини п'ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, не вбачається. У касаційній скарзі таких застережень, також не міститься.

Отже, постанова Харківського апеляційного адміністративного суду від 19.03.2018, ухвалена за результатами апеляційного перегляду постанови Харківського окружного адміністративного суду від 11.12.2017 у справі щодо скасування податкового повідомлення - рішення від 04.10.2017 №000051142, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість за основним платежем 178213грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 89106,50грн., не підлягає касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного оскарження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження.

Керуючись частиною четвертою статті 332, статтями 328, 333 Кодексу адміністративного судочинства України, -

У Х В А Л И В :

1. Поновити Головному управління ДФС у Харківській області пропущений з поважних підстав строк на касаційне оскарження постанови Харківського окружного адміністративного суду від 11.12.2017 та постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 19.03.2018 у справі №820/4866/17.

2. Відмовити Головному управління ДФС у Харківській області у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 11.12.2017 та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 19.03.2018 у справі №820/4866/17 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "УНІТА" до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області про скасування податкового повідомлення-рішення.

3. Направити копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду Т.М.Шипуліна Л.І.Бившева І.Я.Олендер