Справа № 0440/6293/18
Суддя: Дєєв Микола Владиславович
Дата ухвалення: 2018-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2018 року Справа № 0440/6293/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі судді Дєєва М.В. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1
до Самарського відділу державної виконавчої служби м.Дніпро Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області
про визнання протиправною бездіяльність та зобовязання вчинити певні дії, -
20.08.2018 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Самарського відділу державної виконавчої служби м.Дніпро Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльність державного виконавця в.о. начальника Самарського відділу державної виконавчої служби м.Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_2 про відмову у скасуванні постанови державного виконавця Самарського ВДВС ОСОБА_3 від 16.04.2004 року на арешт майна та заборону його відчуження - кв.1 буд.63, вул.Молодогвардійська, м.Дніпро та зобовязати державного виконавця в.о. начальника Самарського відділу державної виконавчої служби м.Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_2 скасувати постанову державного виконавця Самарського ВДВС ОСОБА_3 від 16.04.2004 року на арешт майна та заборону його відчуження - кв.1 буд.63, вул.Молодогвардійська, м.Дніпро з внесенням відомостей про зняття арешту до Державного реєстру обтяжень нерухомого майна.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що під час оформлення права на спадщину за законом, а саме на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, позивачу стало відомо, що постановою державного виконавця Самарського відділу державної виконавчої служби м.Дніпро Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 16.04.2004 року було накладено арешт на ? частину вищевказаної квартири. Позивач звертався з заявами до відповідача про скасування вищевказаного арешту, при цьому відповідачем було відмовлено у скасуванні арешту та вказано, що до ВДВС не надходили документи про стягнення заборгованості з ОСОБА_4Р та не зберігаються завершені виконавчі документи, у звязку з чим відсутні підстави для скасування арешту з частини квартири. Позивач не погоджується із вказаною відмовою відповідача та вважає її незаконною та такою, що порушує права та інтереси позивача, оскільки перед поверненням виконавчого документу стягувачу чи при завершенні виконавчого провадження, державний виконавець зобовязаний був скасувати арешт, для якого були відсутні законні підстави.
21.08.2018 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду було залишено позовну заяву без руху через невідповідність вимогам ст.ст. 160, 161 КАС України та встановлено позивачу строк для усунення недоліків.
На виконання вимог ухвали від 21.08.2018 року позивач усунув недоліки позовної заяви у встановлений судом строк.
28.08.2018 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду було відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) сторін.
31.08.2018 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву відповідно до якого зазначено, що за даними спецрозділу автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що дані про виконавче провадження про стягнення заборгованості з ОСОБА_4, за яким було накладено арешт на майно боржника відсутні, державним виконавцем постанова про арешт від 16.04.2004 року винесена вручну, не автоматизованим шляхом та наслідки завершення вказаного у постанові виконавчого провадження відповідачу не відомі, у звязку з чим у відповідача відсутні підстави для зняття арешту з майна боржника.
07.09.2018 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду було витребувано у Самарського районного суду м.Дніпропетровська інформацію щодо підстав видачі та виконання виконавчого листа №1-92 виданого Самарським районним судом м. Дніпропетровська 24.02.2004р. про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 - 1340,00 грн., ОСОБА_6 - 499,50 грн., ОСОБА_7 - 1538,00 грн.
21.09.2018 року на виконання вимог ухвали від 07.09.2018 року від Самарського районного суду м.Дніпропетровська на адресу суду надійшов лист №2/10/2018 року від 18.09.2018 року з витребуваною інформацією.
Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, зясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_8 є спадкоємцем власників приватизованої квартири за адресою: АДРЕСА_2.
Для отримання свідоцтва про право на спадок, а саме квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 позивач звернувся до Державного нотаріуса Восьмої Дніпровської державної нотаріальної контори ОСОБА_9 з відповідними документами.
Для підтвердження реєстрації права власності на квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_1, нотаріус звернувся із запитом від 15.05.2018 року №1226/02-17 до Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної документації».
06.06.2018 року Комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної документації» було надано відповідь №7869 на вищевказаний запит, відповідно до якої вказано, що квартира розташована за адресою: АДРЕСА_1 дійсно належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_10 та ОСОБА_4, при цьому в матеріалах інвентаризаційної справи міститься постанова ВДВС Самарського районного управління юстиції від 16.04.2004 року, якою накладено арешт та заборону відчуження ? частини вищевказаної квартири, що належить ОСОБА_4.
Постановою Державного нотаріуса Восьмої Дніпровської державної нотаріальної контори ОСОБА_9 було відмовлено у вчинені нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право власності на спадщину за законом на квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_1, у звязку з накладенням арешту на ? частину вказаної квартири.
19.06.2018 року позивач звернувся із заявою до Самарського відділу державної виконавчої служби м.Дніпро Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області щодо скасування постанови про арешту від 16.04.2004 року серія АА№960382 відповідно до якої накладено арешт на ? частини квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1.
26.07.2018 року позивач повторно звернувся із заявою про скасування вищевказаної постанови.
Позивач не погоджується із вказаною бездіяльністю відповідача, що і стало підставою для звернення з даним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Умови та порядок примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб) визначаються Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404 (далі Закон №1404).
Відповідно до статті 1 Закону №1404 виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно пункту 1 частини першої статті 3 Закону №1404 підлягають примусовому виконанню рішення на підставі, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Відповідно до частини першої статті 5 Закону № 1404 примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
В силу вимог частини першої статті 59 Закону № 1404 особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
Частиною четвертою статті 59 Закону № 1404 передбачені вичерпні підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини. Зокрема:
1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;
2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;
3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;
4) наявність письмового висновку експерта, субєкта оціночної діяльності - субєкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у звязку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;
5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;
6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;
7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;
8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.
У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (частина пята статті 59 Закону № 1404).
Судом встановлено, що постанова ВДВС Самарського районного управління юстиції від 16.04.2004р. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, яка виписана вручну, винесена на підставі виконавчого листа № 1-92 виданого Самарським районним судом м. Дніпропетровська 24.02.2004р. про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 - 1340,00 грн., ОСОБА_6 - 499,50 грн. та ОСОБА_7 - 1538,00 грн.
При цьому, суд зазначає, що статтею 38 Закону України від 21 квітня 1999 року N 606-XIV "Про виконавче провадження" (в редакції, чинній на момент прийняття постанови, далі - Закон N 606-XIV) передбачені наслідки завершення виконавчого провадження.
Так, відповідно до частини першої статті 38 Закону N 606 у разі закінчення виконавчого провадження згідно із статтею 37 цього Закону, крім направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; повернення виконавчого документа стягувачу згідно із статтею 40 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, згідно із статтею 40-1 цього Закону, припиняється чинність арешту майна боржника, скасовуються інші здійснені державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку з завершенням виконавчого провадження.
Якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника (частина друга статті 38 Закону № 606).
Наведеними правовими нормами покладено на державного виконавця обовязок скасувати вжиті заходи примусового виконання рішення у разі закінчення виконавчого провадження з підстав повернення виконавчого документа стягувачу.
Така ж норма продовжує діяти згідно пункту 1 частини першої статті 40 Закону №1404, якою передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у звязку із закінченням виконавчого провадження.
Отже, з огляду на завершення виконавчого провадження, накладений арешт у його межах підлягав скасуванню.
Суд зазначає, що відповідно до п.1 розділу Х Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 07.06.2017 року №1823/5 завершені виконавчі провадження та виконавчі провадження, за якими виконавчий документ повернуто без прийняття до виконання, підлягають передачі до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше 01 серпня поточного року та 01 лютого наступного року.
Згідно з пунктом п.1 розділу ХІ Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 07.06.2017 року №1823/5 передані до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця справи та виконавчі провадження, строк зберігання яких закінчився, підлягають знищенню.
Згідно з пунктом п.2 розділу ХІ Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 07.06.2017 року №1823/5, строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, становить три роки, крім виконавчих проваджень за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить один рік.
Таким чином, знищенню підлягають лише завершені виконавчі провадження.
Враховуючи наведені норми та зважаючи на те, що виконавче провадження, у межах якого було прийнято постанову, якою накладено арешт на майно боржника, знищено, суд дійшов висновку, що відповідачем при завершенні виконавчого провадження не застосовано наслідки, встановлені статтею 38 Закону № 606-XIV.
Таким чином, враховуючи вищевикладене та те, що виконавче провадження закінчено, суд вважає чинність арешту накладеного постановою від 16.04.2004 року серії АА№960382 безпідставною.
Згідно частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Доказів, які б спростували доводи позивача, відповідач суду не надав. З огляду на вищевикладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню.
Згідно ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до ч.1 ст.132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем ОСОБА_1 при зверненні до суду понесені судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду в розмірі 704,80 грн., що документально підтверджується квитанцією №4457339 від 16.08.2018 року.
Враховуючи, що адміністративний позов задоволено повністю, сплачений позивачем судовий збір за подачу адміністративного позову до суду в сумі 704,80 грн. підлягає стягненню.
Керуючись ст.ст. 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, -
Визнати протиправною відмову державного виконавця в.о. начальника Самарського відділу державної виконавчої служби м.Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_2 у скасуванні постанови державного виконавця Самарського ВДВС ОСОБА_3 від 16.04.2004 року на арешт майна та заборону його відчуження - кв.1 буд.63, вул.Молодогвардійська, м.Дніпро.
Визнати протиправною та скасувати постанову Самарського відділу державної виконавчої служби м.Дніпро Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 16.04.2004 року серії АА №960382.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст. ст.295,297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя ОСОБА_11