Справа № 0540/6087/18-а
Суддя: Кониченко О.М.
Дата ухвалення: 2018-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2018 р. Справа№0540/6087/18-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кониченка Олега Миколайовича при секретарі судового засідання Рудь Т.В. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, адреса реєстрації: 85207, АДРЕСА_1) до Торецького обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (, 85200, м. Торецьк, вул. Дружби, 22, Донецька область) про визнання неправомірною бездіяльності, зобовязання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Торецького обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання бездіяльності відповідача протиправною, яка полягає у невиплаті пенсії з 01.04.2018 року, зобовязати відповідача поновити пенсійні виплати за її місцем реєстрації з 01.04.2018 року.

Ухвалою від 26 липня 2018 року було відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено справу до розгляду на 07 серпня 2018 року.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що Постановою Дзержинського міського суду Донецької області від 26.10.2017 року по справі № 225/4828/17 було постановлено визнати протиправними дії УПФУ у м. Дзержинську Донецької області щодо припинення виплати пенсії з 01.04.2017 року та зобовязано поновити виплату пенсії з 01.04.2017 року.

Зазначене судове рішення набуло законної сили відповідно до ухвали Донецького апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2017 року.

Однак, починаючи з 01.04.2018 року відповідачем припинено виплата пенсії позивачу.

При цьому позивач також посилається ст.ст. 46, 92 Конституції, Закон України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», Закон України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших осіб похилого віку», Закон України «Про пенсійне забезпечення», Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод» та протоколи до неї, практику ЄСПЛ.

Звертає увагу суду на приписи п.4 ст. 78 КАС України, щодо обставин, які встановлені рішенням суду у адміністративній справі, що набрало законної сили, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлені ці обставини.

Відповідач, до судового засідання не зявився, надавши до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позов не визнає за наступних підстав:1)нормативно - правові акти, якими керувався відповідач не позбавляють позивача права на отримання пенсії, а встановлюють певний порядок її отримання в умовах проведення антитерористичної операції; 2) підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 Закону України «про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» на момент їх виникнення;3) позивач, як особа, що зареєструвала місце проживання на території, підконтрольній українській владі, після початку антитерористичної операції, а саме з 07.04.2014 року вважається внутрішньо переміщеною особою; 4) в паспорті позивача є адреса покинутого місця проживання внутрішньо переміщеної особи м. Донецьк, а 31.05.2017 року позивача знято з реєстрації та зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, де зареєстровано 12 осіб ;5) у разі зміни місця проживання/перебування заявник звертається за видачею довідки за місцем фактичного проживання, а раніше видана довідка вилучається; 6) виплата пенсії припинена з 01.04.2018 року до встановлення фактичного місця проживання та відсутністю інформації про реєстрацію в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб.

Ухвалою від 07 серпня 2018 року судом відкладений розгляд справи у звязку із неявкою представників позивача, відповідача на 04 вересня 2018 року.

Ухвалою від 04 вересня 2018 року судом відкладений розгляд справи на 24 вересня 2018 року.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, перебуває на обліку у відповідача, як пенсіонер, що отримував пенсію відповідно до електронної пенсійної справи, яка надійшла з УПФУ в Орджонікідзевському районі м. Маріуполя.

Відповідно до відмітки у паспорті громадянина України серії ВС 531192 31 травня 2017 року Виконавчим органом Торецької міської ради Донецької області зареєстровано місце постійного проживання позивача за адресою: вул. Гамаюна,16/2, м. Торецьк та знято з реєстрації місце проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3.

Розпорядженням № 7581 від 11 липня 2017 року пенсійну справу позивача з 01 квітня 2017 року взято на облік в управлінні Пенсійного фонду України в м. Дзержинську Донецької області, як внутрішньо переміщеної особи на підставі даних електронної пенсійної справи та письмової заяви від 06 червня 2017 року, але з 01 квітня 2018 року виплата пенсії була припинена до встановлення фактичного місця проживання та відсутністю інформації про реєстрацію в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб.

Із встановлених обставин убачається, що між позивачем та відповідачем, як фізичною особою та суб`єктом владних повноважень, виник публічно-правовий спір у сфері соціального захисту, з приводу правомірності невиплати такого виду страхової виплати, як пенсія.

Таким чином, спірним питанням даної справи є правомірність дій відповідача стосовно невиплати пенсії позивачу за її заявою у звязку зі зміною місця проживання/реєстрації з посиланням на необхідність надання позивачем до управління пенсійного фонду довідки внутрішньо переміщеної особи або отримання нової довідки.

Вирішуючи спірні правовідносини суд виходив з наступного.

Відповідно до положень частини 1 статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості. При цьому основи соціального захисту, а також форми і виді пенсійного забезпечення, визначаються виключно законами України (пункт 6 частини 1 статті 92 Конституції України).

Зокрема, з огляду на положення статті 4 Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, одним з видів загальнообов'язкового державного соціального страхування є пенсійне страхування. При цьому відносини, що виникають за цим видом соціального страхування, регулюються законами, прийнятими відповідно до цих Основ.

Разом з цим, положення частини 1 статті 27 цих же основ передбачають, що виплати та надання соціальних послуг, на які має право застрахована особа за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, може бути припинено: а) якщо виплати призначено на підставі документів, що містять неправдиві відомості; б) якщо страховий випадок стався внаслідок дії особи, за яку настає кримінальна відповідальність; в) якщо страховий випадок стався внаслідок умисної дії особи; г) внаслідок невиконання застрахованою особою своїх обов'язків щодо загальнообов'язкового державного соціального страхування; д) в інших випадках, передбачених законами.

Отже, Основи законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування вичерпних випадків припинення таких страхових виплат, як пенсія, не передбачають, але встановлюють, що вони можуть бути передбачені іншими законами.

Статус внутрішньо переміщеної особи врегульований Законом України Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб від 20.10.2014 №1706-VII (далі - Закон №1706-VII).

Згідно статті 7 Закону №1706-VII для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Питання виплати пенсій врегульовані статтею 47 Закону №1058, згідно з якою пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Підстави припинення виплати пенсії передбачені ст. 49 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 № 1058-VI (далі - Закон №1058).

Відповідно частини 1 статті 49 Закону України №1058 Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування передбачено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Отже, і закон, який є спеціальним, вичерпних випадків припинення пенсійних виплат не передбачав, але унормовував, що ці інші випадки припинення пенсійних виплат можуть бути передбачені тільки законом.

Також суд звертає увагу на те, що у будь-якому випадку, хоча припинення виплати пенсії могло мати місце й в інших випадках, передбачених іншим законом, воно можливе виключно на підставі рішення територіального органу Пенсійного фонду або за рішенням суду.

Пунктом 4.12 Постанови правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 (далі Постанова №22-1) передбачено, що при переїзді пенсіонера на постійне або тимчасове проживання до іншої адміністративно-територіальної одиниці орган, що призначає пенсію, не пізніше трьох робочих днів з дня одержання заяви надсилає запит про витребування пенсійної справи до органу, що призначає пенсію, за попереднім місцем проживання (реєстрації) пенсіонера. Пенсійна справа не пізніше п'яти робочих днів з дня одержання запиту пересилається органу, що призначає пенсію, за новим місцем проживання (реєстрації).

Враховуючи зазначені відповідачем підстави невиплати позивачу належної йому пенсії, суд звертається до положень статті 33 Конституції України, статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року № 1382-IV, які визначають, що громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.

Зазначені норми є диспозитивними та надають особі певну самостійність у виборі місця проживання на території України. З обставин даної справи вбачається, що позивач реалізувала своє право щодо вибору постійного місця проживання, перемістившись до м. Торецьк, де зареєструвалася за новою адресою у встановленому Законом порядку.

Відповідно до частини 2 ст. 49 зазначеного Закону поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати.

Судом встановлено, що рішення про припинення позивачу виплати пенсії відповідачем не надано, та в матеріалах справи воно відсутнє.

Суд зазначає, що Закон України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування або інший закон з питань пенсійного забезпечення не передбачає підставу припинення або зупинення пенсійних виплат через обмін інформацією з Єдиною інформаційною базою даних про внутрішньо переміщених осіб.

Крім того, як свідчить аналіз положень Закону № 1058-IV, припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення з підстав, визначених ст. 49 цього Закону.

Пунктом 1 частини 1 статті 92 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина, гарантії їх здійснення та основні обов'язки повинні визначатися виключно законом, які приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Право виносити закони, вносити до них зміни належить виключно Верховній раді України і не може передаватися іншим органам чи посадовим особам. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Верховна рада України може змінити закон виключно законом, а не шляхом прийняття підзаконного правового акта. Нормативно-правові акти ОСОБА_2 Міністрів України відносяться до категорії підзаконних, а тому не можуть змінювати в бік звуження права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили. Право на обмеження конституційних прав громадян ОСОБА_2 Міністрів України Верховною радою України не надано.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, відповідачем порушено вимоги ст. 19 Конституції України, ч.1 ст. 49 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, оскільки з 1 квітня 2018 року позивачу припинено виплату пенсії за відсутності законодавчо встановлених підстав, та без прийняття відповідного рішення.

За вказаними обставинами суд дійшов висновку, що діями відповідача щодо призупинення виплати пенсії порушені права позивача на отримання пенсії, оскільки відповідач на виконання вимог ст. 49 Закону № 1058-IV не приймав рішення про припинення виплати пенсії позивачу.

З огляду на викладене, суд вважає, що призупинення виплати пенсії позивачу мало місце не у спосіб передбачений законом України, а з точки зору положень статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, мало місце втручання у право власності позивача, і таке втручання не було законним.

Положеннями статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені саме Конституцією та законами України.

Втручання відповідача у право позивача на мирне володіння своїм майном у вигляді пенсії, суд вважає таким, що не мало ознак законності. Тому, суд не бачить необхідним перевіряти дії пенсійного органу на предмет того чи переслідували вони легітимну мету: публічні або ж суспільні інтереси, а також чи було втручання у право на мирне володіння своїм майном пропорційним поставленій меті. Встановлення судом відсутності законності втручання, тобто вчинення дії не у спосіб, що встановлений законом, є окремою підставою, яка вказує на те, що право позивача на мирне володіння своїм майном було порушено.

За таких обставин суд вважає обґрунтованими в цій частині вимоги позивача.

Крім того, суд звертає увагу сторін на ту обставину, що Постановою Дзержинського міського суду Донецької області від 26.10.2017 року по справі № 225/4828/17 було постановлено визнати протиправними дії УПФУ у м. Дзержинську Донецької області щодо припинення виплати пенсії з 01.04.2017 року та зобовязано поновити виплату пенсії з 01.04.2017 року.

Зазначене судове рішення набуло законної сили відповідно до ухвали Донецького апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2017 року.

Предметом вищезазначеного спору було припинення виплати пенсії у звязку з відсутністю у позивача нової довідки внутрішньо переміщеної особи та фактом реєстрації її місця проживання на території Торецької міської ради.

У відповідності до п.4 ст. 78 КАС України обставин, і встановлені рішенням суду у адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлені ці обставини.

Позивач та відповідач були сторонами у вищезазначеній справі.

При вирішенні спору суд враховує висновки Верховного Суду у зразковій адміністративній справі № 805/402/18-а від 03.05.2018.

Суд звертає увагу відповідача на те, що в силу вимог частини п'ятої статті 13 Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII Про судоустрій і статус суддів висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Згідно з нормами частини шостої зазначеної статті висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Крім того, згідно частини пятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно ч. 1 ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не надано суду жодного доказу правомірності дій щодо припинення виплати пенсії позивачу в розумінні зазначеної норми Закону.

Оскільки під час розгляду справи встановлена протиправна бездіяльність органу владних повноважень щодо припинення виплати пенсії позивачу, суд вважає позовні вимоги в цій частині такими, що підлягають задоволенню з ухваленням рішення про зобовязання субєкта владних повноважень поновити виплату пенсії позивачу.

З урахуванням вище викладеного, оскільки дії щодо призупинення виплати пенсії позивачу з 01.04.2018 року були протиправними для відновлення порушеного права позивача на отримання пенсії, відповідача дійсно слід зобов`язати поновити щомісячне нарахування та виплату позивачу пенсії з 01.04.2018 року.

Згідно ст. 1 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом.

Відповідно до статті 46 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії; нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Системний аналіз даної статті дає підстави дійти до висновку, що у ній містяться два строкових обмеження стосовно виплат пенсії за минулий час: три роки - для особи, яка не отримувала нараховану пенсію з власної вини; без обмеження строку - для особи, яка не отримувала нараховану пенсію з вини відповідного суб'єкта владних повноважень.

Як встановлено судом під час розгляду справи, право на отримання позивачем пенсії відповідачем не оскаржується та оскільки судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що невиплата пенсії позивачу є протиправною, то відповідно до спірних правовідносин має застосовується друга умова - виплата пенсії за минулий час без обмеження строку.

Отже, згідно з нормами частини другої статті 46 Закону № 1058-IV виплата пенсії позивачу підлягає поновленню з моменту її припинення. Таким чином, право позивача щодо виплати раніше призначеної пенсії є абсолютним та не може бути обмежено будь-яким строком.

Окрім того, суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з вимогами статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, чи є підстави допустити негайне виконання рішення.

Нормами статті 371 КАС України передбачено, що негайно виконуються рішення, зокрема, про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Таким чином, рішення суду щодо зобовязання відповідача відновити нарахування та виплату належної позивачу пенсії з 01.04.2018 року підлягає негайному виконанню у межах суми стягнення за один місяць.

Позивачем при зверненні до суду сплачений судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп. Згідно з положеннями частини 1 статті 139 КАС при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрат, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп. підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача.

Керуючись Конституцією України та Кодексом адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1, адреса реєстрації: 85207, АДРЕСА_1) до Торецького обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (, 85200, м. Торецьк, вул. Дружби, 22, Донецька область) про визнання бездіяльності протиправною, яка полягає у невиплаті пенсії з 01.04.2018 року, зобовязати поновити пенсійні виплати за її місцем реєстрації ОСОБА_1 з 01.04.2018 року - задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Торецького обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (, 85200, м. Торецьк, вул. Дружби, 22, Донецька область) яка полягає у невиплаті пенсії з 01.04.2018 року.

Зобовязати Торецьке обєднане управління Пенсійного фонду України Донецької області (, 85200, м. Торецьк, вул. Дружби, 22, Донецька область) поновити ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1, адреса реєстрації: 85207, АДРЕСА_1) пенсійні виплати за її місцем реєстрації з 01.04.2018 року.

Допустити до негайного виконання судове рішення в частині виплати пенсії ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1, адреса реєстрації: 85207, АДРЕСА_1) у межах суми стягнення пенсії за один місяць.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Торецького обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (, 85200, м. Торецьк, вул. Дружби, 22, Донецька область) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1, адреса реєстрації: 85207, АДРЕСА_1) судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Повний текст рішення складено та підписано 01 жовтня 2018 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя Кониченко О.М.