Справа № 0440/6439/18
Суддя: Рябчук Олена Сергіївна
Дата ухвалення: 2018-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 жовтня 2018 року Справа № 0440/6439/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Рябчук О.С.
при секретарі Скупейко І.М.
представників позивача ОСОБА_1
представника відповідача ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -
27.08.2018 року ОСОБА_3 (далі позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом доГоловного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області (далі відповідач), в якому просить:
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №985889- 1309-0462 від 31.05.2018 року, прийняте Головним управління Державної фіскальної служби України у Дніпропетровській області, яким визначено суму податкового зобовязання за платежем: земельний податок з фізичних осіб у розмірі 239438,42 гривень;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №985890- 1309-0462 від 31.05.2018 року, прийняте Головним управління Державної фіскальної служби України у Дніпропетровській області, яким визначено суму податкового зобовязання за платежем: земельний податок з фізичних осіб у розмірі 1163167,99 гривень.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.08.2018 р. відкрито провадження у адміністративній справі та призначено її до розгляду в судовому засіданніза правилами загального позовного провадження.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позов в повному обсязі. В обґрунтування позовних вимог зазначив наступне.Позивач не є власником будь-яких земельних ділянок у м. Дніпро Дніпропетровської області, отже, підстави для нарахування земельного податку з фізичних осіб вістуні. Вказані обставини встановлені рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду, яке набрало законної сили. Крім того, навіть якщо теоретично допустити, що позивач є платником земельного податку, все одно нарахована сума податку не підлягає сплаті, оскільки розрахунок не відповідає вимогам чинного законодавства. Податковим органом неправомірно здійснено нарахування на підставі листа Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області. Також, відповідачем не враховано, що земельна ділянка належить не до земель комерційного призначення, а до земель промисловості.
Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 07.06.2013 року державним реєстратором реєстраційної служби Дніпропетровського МУЮ Дніпропетровської області ОСОБА_4, номер: 4534725, право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 03.06.2013 року, був власником магазина-складу непродовольчих товарів, що розташований за адресою: м. Дніпро, вул. Героїв Сталінграду, 162.
Не погоджуючись з вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, вважаючи їх протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.
Відповідно до статті 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
У підпункт 14.1.72 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України закріплено, що земельний податок - обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів.
Землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди (підпункт 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).
Згідно з пунктом 269.1 статті 269 Податкового кодексу України платниками податку (плати за землю) є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв), та землекористувачі.
Відповідно до абзацу 1 пункту 286.5 статті 286 Податкового кодексу України нарахування фізичним особам сум податку проводиться органами державної податкової служби, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку визначеному статті 58 цього Кодексу.
Статтею 270 Податкового кодексу України закріплено, що об'єктами оподаткування земельним податком є: земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; земельні частки (паї), які перебувають у власності.
Положеннями підпунктів 271.1.1, 271.1.2 пункту 271.1 статті 271 Податкового кодексу України визначено, що базою оподаткування є: нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.
У відповідності до положень пункту 287.6 статті 287 Податкового кодексу України при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку.
Таким чином, для цілей оподаткування земельним податком особа повинна мати статус землевласника/землекористувача, набутого в порядку, встановленому Земельним кодексом України.
Відповідно до частин першої та другої статті 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.
Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.
Статтями 125, 126 Земельного кодексу України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав, яка оформляється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Питання переходу права власності на земельну ділянку у разі набуття права на житловий будинок, будівлю, споруду, що розміщені на ній, регулюються статтею 120 Земельного кодексу і статтею 377 Цивільного кодексу України.
Цими нормами чітко встановлено, що до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності або право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені.
Тобто, особа - власник нежилого приміщення (його частини) є платником земельного податку з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.
Так, з матеріалів справи вбачається, що позивач був власником нежитлового приміщення, а саме магазину-складу непродовольчих товарів за адресою: м. Дніпро, вул. Героїв Сталінграду, 162, площа земельної ділянки під яким складає 1,4673 га (а.с.59).
При цьому статтею 182 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Положення статті 334 Цивільного кодексу України та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у взаємозв'язку із положеннями статті 182 Цивільного кодексу України необхідно розуміти таким чином, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.
Тобто, незважаючи на те, що позивач не зареєстрував право власності чи користування земельною ділянкою під належними йому на праві власності нежитловими приміщеннями, виходячи із принципу пріоритетності норм Податкового кодексу України над нормами інших актів у разі їх суперечності, який закріплений у пункті 5.2 статті 5 Податкового кодексу України, обов'язок зі сплати земельного податку виник у позивача з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.
Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 12.09.2017 (справа №21-3078а16) та постанові Верховного Суду від 17.05.2018 (справа №П/811/1839/16).
Згідно з частиною п'ятою статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Аналогічні приписи містить у собі частина п'ята статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», де зазначено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.
Згідно до ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Згідно до ст. 76 Кодексу адміністративного судочинства України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Суд погоджується з доводами відповідача про те, що оскільки користування будівлею (спорудою) неможливо без користування земельною ділянкою, на якій вона розташована, а плата за землю справляється саме за користування земельною ділянкою, обов'язок щодо сплати сум податкових зобов'язань зі плати за землю у власника будівлі (споруди) виникає не з дати оформлення права землекористування, а з дати фактичного користування земельною ділянкою.
Отже, оскільки позивач в період, зазначений в податкових повідомленнях-рішеннях, був власником нежитлового приміщення, за земельну ділянку під яким відповідач нарахував земельний податок, обов'язок зі сплати земельного податку у позивача виник з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.
Щодо посилань позивача на невірний розрахунок сум земельного податку за 2015-2016 роки суд зазначає наступне.
Згідно з підпункту 14.1.72 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України земельний податок обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі податок для цілей розділу XIII цього Кодексу); землекористувачі юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди (підпункт 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).
Згідно статті 269 Податкового кодексу України платниками земельного податку є:
- власники земельних ділянок, земельних часток (паїв);
Об'єктами оподаткування земельним податком є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні та земельні частки (паї), які перебувають у власності (стаття 270 Податкового кодексу України).
Відповідно до пунктів 286.5 та 286.6 статті 286 Податкового кодексу України нарахування фізичним особам сум податку проводиться органами державної податкової служби, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку визначеному статтею 58 цього Кодексу.
Положеннями пункту 286.1 статті 286 Податкового кодексу України визначено, що підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру; центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Такий Порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21 грудня 2011 року № 1386.
Відповідно до пункту 4 зазначеного Порядку Держгеокадастр та Мінюст подають щомісяця до 10 числа, а також на запит територіального органу ДФС за місцезнаходженням земельної ділянки або ДФС інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю та єдиного податку, в тому числі:
-Держгеокадастр про земельні ділянки, зокрема про кадастровий номер земельної ділянки, дату реєстрації у Державному земельному кадастрі, дату державної реєстрації земельної ділянки (відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою чи договору оренди), площу відповідно до правовстановлюючих документів, цільове призначення та місце розташування земельної ділянки, дату та значення нормативної грошової оцінки, частку кожного із співвласників земельної ділянки (у разі коли земельна ділянка перебуває у спільній частковій власності), а також про землевласників або землекористувачів, зокрема найменування та місцезнаходження або прізвище, імя, по батькові та місце проживання землевласника або землекористувача;
-Мінюст про землевласників або землекористувачів, зокрема про найменування та місцезнаходження або прізвище, імя, по батькові та місце проживання землевласника або землекористувача (у разі наявності такої інформації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно), назву, номер та дату правовстановлюючого документа, кадастровий номер земельної ділянки, площу відповідно до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, дату державної реєстрації речового права, цільове призначення, місцезнаходження земельної ділянки (у разі наявності такої інформації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно), розмір частки у праві спільної власності на земельну ділянку (у разі коли майно належить на праві спільної часткової власності), а також про обєкти незавершеного будівництва.
Відповідно до пункту 289.1 статті 289 Податкового кодексу України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.
Правові засади проведення оцінки земель, професійної оціночної діяльності у сфері оцінки земель в Україні, відносини, пов'язані з процесом оцінки земель, забезпечення проведення оцінки земель, інформаційного забезпечення оподаткування та ринку земель врегульовані Законом України Про оцінку земель.
Відповідно до ст. 1 Закону № 1378 нормативна грошова оцінка земельних ділянок капіталізований рентний дохід із земельної ділянки, визначений за встановленими і затвердженими нормативами.
За приписами частини 5 статті 5 Закону № 1378 нормативна грошова оцінка земельних ділянок використовується для визначення розміру земельного податку.
Згідно з ч. 1 ст. 13 Закону № 1378 проведення нормативної грошової оцінки земельних ділянок у разі визначення розміру земельного податку є обовязковим.
Відповідно до ст. 20 Закону № 1378 за результатами нормативної грошової оцінки земельних ділянок складається технічна документація.
Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.
Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин (ч. 3 ст. 23 Закону № 1378).
З розрахунку податкових зобовязань за оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями судом встановлено, що обчислення податкового зобовязання здійснено на підставі листа Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області відділ у м. Дніпро від 24.04.2017 року № 4-038-195/107-17, в якому повідомлено, що нормативна грошова оцінка одного квадратного метра земельної ділянки за адресою: м. Дніпро, вул. Г. Сталінграда, 162 землі склала у 2015 році: за землі промисловості 783,25 грн./кв.м; за землі комерційного використання 1631,83 грн./кв.м., у 2016 - за землі промисловості 1443,92 грн./кв.м; за землі комерційного використання 3008,17 грн./кв.м.
Крім того, Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській областіповідомило відповідача, що право власності або користування земельною ділянкою, яка розташована за адресою м. Дніпро, вул. Г. Сталінграда, 162 у Державному реєстрі земель м. Дніпропетровська станом на 01.01.2013 не зареєстровано, тому надати нормативну грошову оцінку зазначеної земельної ділянки не вбачається можливим.
На підставі отриманої інформації податковим органом було здійснено розрахунок земельного податку з фізичних осіб за земельну ділянку площею 1,4673 га, розташовану за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Героїв Сталінграду, 162 за 2015 рік:
А також розрахунок земельного податку з фізичних осіб за земельну ділянку площею 1,4673 газа 2016 рік:
1324166,35/2=662083,18 грн.
662083,18/366*322=582488,48 грн.
662083,18/366*321=580679,51 грн.
582488,48+580679,51=1163167,99 грн.
З огляду те що, користування будівлею (спорудою) неможливо без користування земельною ділянкою, на якій вона розташована, плата за користування земельною ділянкою є обовязком позивача, який використовував земельну для здійснення комерційної діяльності, а відсутність можливості надання нормативної грошової оцінки зазначеної земельної ділянки є наслідком порушення позивачем обовязку щодо державної реєстрації прав на земельну ділянку, суд приходить до висновку, що підстави для скасування податкових повідомлень-рішень №985889- 1309-0462 від 31.05.2018 року та №985890- 1309-0462 від 31.05.2018 року відсутні, а тому в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, слід відмовити.
Згідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України в разі відмови в задоволенні позову судові витрати не присуджуються на користь сторони за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень.
Керуючись ст. ст. 244, 245, 255, 295 , Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень- відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тесту судового рішення.
Рішення суду набуває законної сили у відповідності до положень ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в порядку та у строки, встановлені ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 03 жовтня 2018 року.

Суддя (підпис) ОСОБА_5