Справа № 448/265/18
Суддя: Білоус Ю. Б.
Дата ухвалення: 2018-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Єдиний унікальний номер: 448/265/18
Провадження № 2-а/448/101/18
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

20.09.2018 року м. Мостиська

Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючий суддя Білоус Ю.Б.,

за участю: секретаря судового засідання Кривяк О.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1,

відповідач ОСОБА_2 митниця ДФС ,

представник відповідача не зявився,

третя особа заступник начальника ОСОБА_2 митниці ДФС - начальник Управління ПМП та МВ ОСОБА_3, не зявився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Мостиська справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 митниці ДФС, третя особа заступник начальника ОСОБА_2 митниці ДФС - начальник Управління ПМП та МВ ОСОБА_3, про скасування постанови в справі про порушення митних правил,

В С Т А Н О В И В:

Позивач 09.03.2018 року звернувся до суду із зазначеною позовною заявою, в якій просить суд скасувати постанову заступника начальника ОСОБА_2 митниці ДФС ОСОБА_3 від 27.02.2018року у справі про порушення митних правил №1076/20900/18 про притягнення його (ОСОБА_1С.) до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.470 МК України та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу на суму 8500 гривень, оскільки вважає таку незаконною.

В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що 20.11.2017 року він з дочкою ОСОБА_4 вїхав на митну територію України через пункт пропуску «Шегині» митного поста «Мостиська» ОСОБА_2 митниці ДФС із ОСОБА_5 автомобілем марки «VOLKSWAGEN PASSAT», реєстраційний номер RP39293, кузов № НОМЕР_1, власником якого є його дочка.

Стверджує, що в даному автомобілі він їхав як пасажир, за кермом була дочка ОСОБА_6. Через втому вона залишилась в автомобілі за кермом, а до інспектора митниці для оформлення транзиту підійшов він (позивач) та вручив інспектору документи дочки ОСОБА_4 на машину, її паспорт громадянина Польщі ЕМ 0287870, а також і свій паспорт громадянина України ES 069853 як пасажира даного автомобіля.

Вказує, що 13 лютого 2018 року державний інспектор відділу митного оформлення №3 МП «Мостиська» ОСОБА_2 ДФС ОСОБА_7 в ході митного контролю мені повідомив, що він (позивач) 20.11.2017 року ввіз через митний пост «Мостиська» ОСОБА_2 митниці ДФС із ОСОБА_5 автомобіль марки «VOLKSWAGEN PASSAT», реєстраційний номер RP39293, кузов № НОМЕР_1. Не зважаючи на його (позивача) заперечення та усні пояснення, інспектор склав щодо нього протокол про порушення митних правил.

Також зазначає, що заступник начальника ОСОБА_2 митниці ДФС ОСОБА_3 27 лютого 2018 року також безпричинно не взяв його доводи до уваги, хоч він приходив у ОСОБА_2 митницю, надав документи, які підтверджують приналежність вищевказаного автомобіля його дочці ОСОБА_4, а також документи, які підтверджують її польське громадянство. Також він давав пояснення, але вони не відображені в постанові в справі про порушення митних правил.

Також він при розгляді справи надавав договір дарування від 20.11.2018 року і пояснював, що інспектор помилково записав автомобіль на нього, а не на його дочку, оскільки попередні рази часто цим автомобілем перетинав кордон саме він (позивач).

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача - ОСОБА_2 митниці ДФС в судове засідання не зявився, проте подав до суду відзив на позовну заяву в якому, зокрема, зазначає, що згідно інформації, яка міститься в єдиній автоматизованій інформаційній системі (ЄАІС) Департаменту митної справи ДФС України вищевказаний транспортний засіб ввіз на митну територію України саме громадянин ОСОБА_1 Зазначає, що згідно п. 7 «Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України» затверджених Наказом Державної митної служби України від 17.11.2005 року № 1118. власник транспортного засобу або вповноважена особа, який переміщує транспортний засіб через митний кордон України, предявляє його митному органу для проведення митного огляду іі подає оригінали та ксерокопії таких документів, що підтверджують право власності на транспортний засіб або користування ним (у чому числі г правом розпорядження). Стверджує, що оскільки на момент ввезення позивачем вище зазначеного транспортного засобу митні органи не перевіряли документи у пасажирів транспортного засобу, а лише у водія, за умови не подання позивачем документів у якості водія транспортного засобу, у посадової особи митниці була б відсутня фізична можливість внести таку інформацію, яка є достовірною. Позивач не надав ні митниці, ні до суду жодних документів на підтвердження того, що ним не ввозився вищевказаний транспортний засіб на митну територію України. У зв'язку з цим вважає, що посадовою особою було правомірно прийнято рішення про наявність у позивача складу правопорушення та винесено постанову про порушення митних правил, а тому просить відмовити у позові в повному обсязі.

Третя особа заступник начальника ОСОБА_2 митниці ДФС - начальник Управління ПМП та МВ ОСОБА_3 був своєчасно та належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, однак в судове засідання не зявився, не повідомив про причини своєї неявки та не надіслав клопотання про відкладення розгляду справи чи розгляду справи у його відсутності.

Заслухавши пояснення позивача, показання свідка, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що адміністративний позов слід задовольнити з таких підстав.

Кожна особа, як вказується у ч.1 ст.24 МК України, має право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів доходів і зборів, їх посадових осіб та інших працівників, якщо вважає, що цими рішеннями, діями або бездіяльністю порушено її права, свободи чи інтереси.

Відповідно до ст.529 МК України постанова митниці у справі про порушення митних правил може бути оскаржена до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, або до місцевого загального суду як адміністративного суду в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України.

У ч.6 ст.530 МК України зазначається, що перевірка законності та обґрунтованості постанови у справі про порушення митних правил судом здійснюється у порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України.

Виходячи з вимог ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на зазначену норму суд під час розгляду справи щодо оскаржень рішень, дій чи бездіяльність субєктів владних повноважень незалежно від підстав, наведених у позовній заяві, повинен перевірити їх відповідність усім зазначеним вимогам.

Судом встановлено, що 13.02.2018 року державним інспектором ВМО №3 м/п «Мостиська» ОСОБА_2 митниці ДФС ОСОБА_7 складено протокол про порушення митних правил №1076/20900/18, відповідно до якого встановлено, що 13.02.2018 року о 09 год. 05 хв. громадянин України ОСОБА_1 слідував з України в ОСОБА_5 через пункт пропуску «Шегині» митного поста «Мостиська» ОСОБА_2 митниці ДФС в пішому порядку смугою руху митного контролю «зелений коридор». В ході митного контролю та внесення даних про громадянина в АСМО «Інспектор» та ЄАІС ДМС України виявилось, що гр. ОСОБА_1 20.11.2017року о 14.26 год. ввіз на митну територію України автомобіль «VOLKSWAGEN PASSAT», р.н RP39293, кузов № НОМЕР_1, через митний пост «Мостиська» ОСОБА_2 митниці ДФС смугою руху спрощеного митного контролю «зелений коридор» в митному режимі «транзит» без письмового декларування та сплати всіх митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті транспортних засобів, на строк, передбачений нормами ст. 95 МК України. Одночасно було встановлено відсутність в АСМО «Інспектор» та ЄАІС ДМС України інформації щодо вивезення за межі митної території України вказаного автомобіля станом на 13.02.2018року.

Даним протоколом констатовано, що гр.ОСОБА_1 перевищив встановлений статтею 95 МК України строк доставки товарів, транспортних засобів, що перебувають під митним контролем до митного органу призначення більше ніж на 10 діб і його дії кваліфіковано за ч.3 ст.470 МК України.

На підставі вищевказаного протоколу, 27.02.2018 року заступником начальника ОСОБА_2 митниці ДФС - начальник Управління ПМП та МВ ОСОБА_3 (третьою особою у справі) винесено оскаржувану постанову у справі про порушення митних правил №1076/20900/18, якою позивача ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч.3 ст.470 Митного кодексу України та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу розміром 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, на суму 8500 гривень.

Не погоджуючись з вказаною постановою, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Правовідносини у справі регулюються Митним Кодексом України.

Згідно із ч. 1 ст. 90 Митного кодексу України, транзит - це митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома органами доходів і зборів України або в межах зони діяльності одного органу доходів і зборів без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

У відповідності до п.1 ч.1 ст. 95 МК України встановлюються такі строки транзитних перевезень залежно від виду транспорту: для автомобільного транспорту - 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності одного митного органу - 5 діб).

Відповідно до ч. 1 та ч. 4 ст. 102 Митного кодексу України, митний режим транзиту завершується вивезенням товарів, транспортних засобів комерційного призначення, поміщених у цей митний режим, за межі митної території України. Таке вивезення здійснюється під контролем митного органу призначення. Митний режим транзиту також завершується поміщенням товарів, транспортних засобів комерційного призначення в інший митний режим при дотриманні вимог, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.3 ст.470 Митного кодексу України перевищення встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше ніж на десять діб, а так само втрата цих товарів, транспортних засобів, документів чи видача їх без дозволу органу доходів і зборів, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Частина 1 ст.458 Митного кодексу України визначає, що порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред'явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Перш за все слід зазначити, що справа про порушення митних правил може бути заведена тільки в тому випадку, коли є достатні дані, які свідчать про наявність ознак правопорушення. Недопустимим є заведення справи про порушення митних правил на підставі припущень або відомостей про правопорушення, достовірність яких викликає сумніви. Коли порушується справа про порушення митних правил, слід також переконатися у відсутності обставин, які виключають провадження у справі. До таких обставин належать, зокрема, відсутність події та складу порушення митних правил. За наявності зазначених обставин протокол про порушення митних правил не складається. У випадках, коли провадження у справі все ж було розпочате, названі обставини є підставою для припинення провадження у справі.

Згідно ст.495 МК України доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються:

1) протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів;

2) поясненнями свідків;

3) поясненнями особи, яка притягується до відповідальності;

4) висновком експерта;

5) іншими документами (належним чином завіреними їх копіями або витягами з них) та інформацією, у тому числі тими, що перебувають в електронному вигляді, а також товарами - безпосередніми предметами порушення митних правил, товарами із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для приховування безпосередніх предметів порушення митних правил від митного контролю, транспортними засобами, що використовувалися для переміщення безпосередніх предметів порушення митних правил через митний кордон України.

Як вбачається із матеріалів справи, спірна постанова про порушення митних правил була винесена лише на підставі відомостей взятих з баз даних АСМО «Інспектор» та ЄАІС ДМС України, а саме щодо ввезення 20.11.2017року позивачем вищевказаного автомобіля на митну територію України та відсутності інформації про вивезення ним за межі митної території України вищевказаного автомобіля станом на 13.02.2018року. Інші докази, передбачені ст.495 МК України, на основі яких встановлено вину позивача у вчиненні інкримінованого йому порушення митних правил, передбачених ч.3 ст.470 МК України, відсутні.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 пояснив, що вищевказаний транспортний засіб а саме автомобіль марки «VOLKSWAGEN PASSAT», р.н RP39293, кузов № НОМЕР_1, ним не ввозився 20.11.2017року на територію України, а такий було ввезено його дочкою громадянкою ОСОБА_5 ОСОБА_4, яка є власником даного автомобіля та згідно закону (ст.380 МК України) має право на тимчасове ввезення на митну територію України транспортного засобу особистого користування на строк до одного року. Зазначив, що до 20.11.2017року вказаним автомобілем неодноразово перетинав державний кордон саме він (що також підтверджується долученим до відзиву витягом з бази даних «Інспектор» про перетин кордону транспортним засобом), проте 20.11.2017року за кермом даного автомобіля була його дочка, вже як власниця, а він знаходився разом із нею в якості пасажира.

В підтвердження вказаних обставин, позивач надав суду копію Угоди про дарування транспортного засобу від 20.11.2017року, укладеної в м. Перемишль Республіки Польща (переклад з польської мови), з якої відомо, що вищевказаний транспортний засіб, а саме автомобіль марки «VOLKSWAGEN PASSAT», р.н RP39293, кузов № НОМЕР_1, позивач ОСОБА_1 дійсно 20.11.2017року подарував своїй дочці громадянці ОСОБА_5 ОСОБА_4.

Крім того, згідно даних реєстраційного свідоцтва серії DR/BAN 4843532, виданого Президентом міста Перемишля Республіки Польща, копія якого міститься в матеріалах справи (переклад з польської мови), підтверджується те, що власником (співвласником) даного автомобіля є ОСОБА_4 (дочка позивача).

Крім того, наявний в матеріалах справи витяг з Електронного журналу пасажирського ПП підтверджує факт вїзду до України позивачем ОСОБА_1 в одному автомобілі марки «VOLKSWAGEN PASSAT», реєстраційний номер RP39293, разом з дочкою громадянкою ОСОБА_8 ОСОБА_4 (кількість осіб в автомобілі 2).

Також вказані обставини підтвердила в судовому засіданні свідок ОСОБА_4, дочка позивача, яка пояснила, що дійсно вона є власником автомобіля марки «VOLKSWAGEN PASSAT», реєстраційний номер RP39293, який 20.11.2017року був подарований їй батьком та цього ж дня вона будучи за кермом даного автомобіля, разом з батьком ОСОБА_1 як пасажиром, вїхала на митну територію України через пункт пропуску «Шегині» митного поста «Мостиська» ОСОБА_2 митниці ДФС із ОСОБА_5.

Слід зазначити, що у протоколі про порушення митних правил №1076/20900/18 від 13.02.2018року позивач ОСОБА_1 у своїх поясненнях вказав, що не згідний з даним протоколом.

Крім того, із змісту оскаржуваної постанови слідує, що така була винесена у присутності особи, що притягується до адміністративної відповідальності - позивача ОСОБА_1, який, як стверджує, під час розгляду справи надавав посадовій особі митниці вищенаведені пояснення про те, що вищевказаний транспортний засіб ним не ввозився 20.11.2017року на територію України, а такий було ввезено його дочкою громадянкою ОСОБА_5 ОСОБА_4, в підтвердження чого ним надавались також відповідні документи.

Однак, при розгляді справи про порушення митних правил та винесенні спірної постанови жодним чином не було враховано дані пояснення позивача. Надані позивачем пояснення, як особою, що притягається до адміністративної відповідальності, не відображено в оскаржуваній постанові в справі про порушення митних правил.

Посадові особи ОСОБА_2 митниці ДФС не надали належної оцінки доводам позивача про не ввезення ним вищевказаного автомобіля на митну територію України та не перевірили вищенаведені обставини. Отже, при винесенні оскаржуваної постанови не було враховано всі обставини, що мали значення для прийняття рішення в справі про порушення митних правил, чим порушено вимоги ст. 489 МКУ.

Відповідно до вимог ст. 489 МК України посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов'язана з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно вимог ч.2 ст.495 МК України посадова особа органу доходів і зборів, яка здійснює провадження у справі про порушення митних правил, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Враховуючи наведені положення закону, суд вважає, що заступник начальника ОСОБА_2 митниці ДФС ОСОБА_3 при розгляді справи про порушення митних правил №1076/20900/18 зобовязаний був, на підставі доказів передбачених ст.495 МК України, належними чином зясувати усі обставини справи, зокрема, зясувати факт ввезення саме позивачем вищевказаного транспортного засобу на територію України, вжити заходів для отримання детальних пояснень у позивача, перевірити обставини, на які вказує позивач у своїх поясненнях, врахувати вищенаведене та відповідно до встановлених фактів дати правильну юридичну оцінку діям позивача. Однак, вказаних обставин у порушення вимог ст.489 МК України посадовою особою ОСОБА_2 митниці не враховано, тобто оскаржувана постанова винесена без урахування усіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частина 2 статті 2. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Пункт 19 стаття 4 КАС, індивідуальний акт - акт (рішення) суб'єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Стаття 5 КАС, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Стаття 19 КАС, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Таким чином, в порушення вимог ч. 2 ст. 77 КАС України, відповідачем в ході розгляду даної справи не представлено достатніх та належних доказів в підтвердження правомірності оскаржуваної постанови та доказів, які б спростовували обставини, на які покликається позивач. Отже, протиправність дій позивача та наявність в його діях складу порушення митних правил, передбаченого ч.3 ст.470 МК України, відповідачем не доведені.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб'єкт владних повноважень зобов'язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (ст.55 Конституції України).

Відповідно до ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з ч. 4 ст. 3 Митного кодексу України, у разі якщо норми законів України чи інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи допускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків підприємств і громадян, які переміщують товари, транспортні засоби комерційного призначення через митний кордон України або здійснюють операції з товарами, що перебувають під митним контролем, чи прав та обов'язків посадових осіб органів доходів і зборів, внаслідок чого є можливість прийняття рішення як на користь таких підприємств та громадян, так і на користь органу доходів і зборів, рішення повинно прийматися на користь зазначених підприємств і громадян.

Стаття 8 Митного кодексу України визначає принципи здійснення державної митної справи. Так, відповідно до п. 3 та п.7 ч.1 цієї статті державна митна справа здійснюється на основі принципів законності та презумпції невинуватості, а також додержання прав та охоронюваних законом інтересів осіб.

Згідно ст. 531 Митного кодексу України підставами для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил або про припинення провадження у справі про порушення митних правил є:

1) відсутність у діях особи, яка притягується до відповідальності, ознак порушення митних правил;

2) необ'єктивність або неповнота провадження у справі або необ'єктивність її розгляду;

3) невідповідність викладених у постанові висновків фактичним обставинам справи;

4) винесення постанови неправомочною особою, безпідставне недопущення до участі в розгляді справи особи, притягнутої до відповідальності, або її представника, а також інше обмеження прав учасників провадження у справі про порушення митних правил та її розгляду;

5) неправильна або неповна кваліфікація вчиненого правопорушення;

6) накладення стягнення, не передбаченого цим Кодексом.

Підставами для скасування чи зміни постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил або про припинення провадження у справі про порушення митних правил можуть бути визнані й інші визначені законами обставини.

Приймаючи до уваги усе вищенаведене, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що протиправність дій позивача та наявність в його діях складу порушення митних правил, передбаченого ч.3 ст.470 МК України, відповідачем не доведені.

Оскаржувана постанова винесена без повного та всебічного з'ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, без доведення складу даного правопорушення, а також із порушенням принципів законності та презумпції невинуватості, передбачених п. 3 ч.1 ст.8 МК України. В порушення вимог ч. 2 ст. 77 КАС України, відповідачами в ході розгляду даної справи не представлено достатніх та належних доказів в підтвердження правомірності оскаржуваної постанови, доводи позивача не спростовано, а відтак прийняте рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності суд вважає передчасним та необґрунтованим.

Наведені обставини відповідно до ст.531 МК України є підставами для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, а тому вимоги позивача слід задовольнити, оскаржувану постанову необхідно скасувати.

Крім того, відповідно до положень ч.2 ст.9 КАС України суд вважає за необхідне для ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача вийти за межі позовних вимог та визнати протиправною оскаржувану постанову.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 9, 72-77, 241, 243 - 246, 250 КАС України, суд -

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову заступника начальника ОСОБА_2 митниці ДФС начальника Управління ПМП та МВ Скоромного ОСОБА_9 від 27.02.2018року в справі про порушення митних правил №1076/20900/18 про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч.3 ст.470 МК України та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу розміром 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян на суму 8500 гривень.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Мостиський районний суд Львівської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ю.Б. Білоус

Рішення набрало законної сили: «___»___________ 20 р.

Суддя Ю.Б. Білоус

Повний текст рішення складено 25.09.2018року