Справа № 826/15100/17
Суддя: Пащенко К.С.
Дата ухвалення: 2018-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

27 вересня 2018 року № 826/15100/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Пащенка К.С., за участю секретаря судового засідання Легейди Я.А., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
до Головного управління ДФС у Київській області
про представники сторін: у судовому засіданні також приймали участь:визнання протиправним та скасування податкового-повідомлення рішення позивача - не прибув; відповідача - Федотова К.О.; свідок - ОСОБА_3; представник свідка ОСОБА_3 - ОСОБА_4; свідки: ОСОБА_5, ОСОБА_6 - не з'явилися,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (надалі - позивач або ФОП ОСОБА_1 або Суб'єкт перевірки) подала на розгляд Окружному адміністративному суду м. Києва позов до Головного управління ДФС у Київській області (далі - відповідач або Контролюючий орган або ДФС), в якому просить суд:

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 21.07.2017 про застосування суми штрафних (фінансових) санкцій та/або пені в розмірі 1 957 392,85 грн. (один мільйон дев'ятсот п'ятдесят сім тисяч триста дев'яносто дві гривні 85 копійок).

Позовні вимоги мотивовані прийняттям податкового повідомлення-рішення № від 21.07.2017 (в тексті - Податкове повідомлення або Спірне рішення або Оспорюване рішення) не обґрунтовано, без урахуванням всіх обставин, що мали значення для його прийняття, що є підставою для визнання його протиправним та скасування.

Ухвалами Окружного адміністративного суду м. Києва від 27.11.2017 (суддя Пащенко К.С.) відкрито провадження у даній адміністративній справі; постановлено провести підготовку в адміністративній справі до судового розгляду; закінчено підготовче провадження та призначено справу до розгляду у судове засідання на 26.02.2018.

В судових засіданнях 26.02.2018 та 28.03.2018 судом оголошувалась перерва.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 17.05.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 14.06.2018; судом викликано в судове засідання свідків: ОСОБА_1; ОСОБА_5; ОСОБА_6; ОСОБА_3.

14.06.2018 та 09.07.2018 в судових засіданнях було оголошено перерву.

В судове засідання 31.07.2018 позивач не з'явився. Про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

У судовому засіданні 31.07.2018 представник відповідача проти задоволення позову заперечив, за обставин, викладених у відзиві на позов. Зокрема відповідач вказує, що при прийнятті Податкового повідомлення Контролюючий орган діяв в межах повноважень та з дотриманням вимог чинного законодавства.

Разом з цим, представник ДФС звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи в порядку письмового провадження.

У відповідності до ч. 3 ст. 194 Кодексу адміністративного судочинства України (по тексту - КАС України), учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Згідно ч. 1 ст. 205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), незалежно від причин неявки (п. 2 ч. 3 ст. 205 КАС України).

Суд відмічає, що представник позивача в судове засідання 31.07.2018 повторно не з'явився. Про час та місце розгляду справи позивач був повідомлений належним чином.

За ч. 5 ст. 205 КАС України, у разі неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду, якщо неявка перешкоджає розгляду справи. Якщо відповідач наполягає на розгляді справи по суті, справа розглядається на підставі наявних у ній доказів.

Враховуючи повторну неявку позивача в судове засідання без поважних причин та неповідомлення ним про причини неявки, приймаючи до уваги, що неявка позивача не перешкоджає розгляду справи, зважаючи на подачу представником відповідача клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження та наполяганні останнім на розгляді справи по суті, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності позивача, що, відповідно, не перешкоджає розгляду справи по суті у порядку письмового провадження згідно ч.ч. 1, 3, 5 ст. 205 КАС України та ч. 3 ст. 194 КАС України.

Щодо інших процесуальних дій, вчинених судом, слід вказати, що під час перебування справи на розгляді, в порядку ст. 91 КАС України, в судових засіданнях 14.06.2018 та 31.07.2018 були допитані в якості свідків ОСОБА_1 та ОСОБА_3 відповідно, які надали суду пояснення про відомі їм по справі обставини, обсяг яких буде відображено у мотивувальній частині рішення.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як свідчать матеріали справи, Контролюючим органом, відповідно до статті 80 Податкового кодексу України, в період з 15.06.2017 по 23.06.2017 проведено фактичну перевірку господарської одиниці - магазин «Буклє», суб'єкта господарської діяльності ОСОБА_1, за наслідками якої складено акт № 1624/1000/14/НОМЕР_2 від 23.06.2017 (в рішенні - Акт або Акт перевірки).

Згідно висновків Акту, перевіркою встановлено порушення Суб'єктом перевірки п. 2.6. «Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні», ст. 168 Податкового кодексу України та ст. 24 Кодексу законів про працю України.

Не погоджуючись з висновками Акту, ФОП ОСОБА_1 подала до ДФС заперечення б/н від 07.07.2017, в яких просила скасувати Акт перевірки.

За результатами розгляду вказаних заперечень, Контролюючим органом надано відповідь № 1963/ФОП/10-36-14-06-24 від 19.07.2017 «Про розгляд заперечень», згідно якої висновки Акту - залишено без змін.

На підставі Акту перевірки, відповідачем прийнято Податкове повідомлення, зі змісту якого випливає про порушення позивачем законодавства про патентування, нормативного регулювання обігу готівки та застосування реєстраторів, у зв'язку із чим ДФС застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) або пені в розмірі - 1 957 392,85 грн.

У серпні 2017 року Суб'єктом перевірки подано скаргу № 11082017 від 11.08.2017 на Спірне рішення до Державної фіскальної служби України, в якій викладено вимоги про його скасування.

Державною фіскальною службою України прийнято рішення № 13610/Р/99-99-11-03-01-25 від 13.10.2017, яким Оспорюване рішення - залишено без змін, а скаргу - без задоволення.

Позивач стверджує, що, по-перше, зазначені в Акті перевірки грошові кошти не було обліковано, оскільки фактичної передачі їх ФОП ОСОБА_1 не відбулось. Крім того, інспекторами не перевірено не лише наявність повноважень, а й безпосередньо існування та фактична участь у господарській операції осіб, що зазначені в Акті.

По-друге, інспекторами не здійснювалась перевірка факту належного оформлення трудових відносин (не затребувались та не досліджувались необхідні документи, пояснення, накази тощо) із ОСОБА_5 та ОСОБА_6 Також інспекторами: не було проведено розмову із відповідними особам, а саме: ОСОБА_5, ОСОБА_6, які, як вказано в Акті, приймали оплату товару згідно замовлень, не отримано пояснення ні від ФОП ОСОБА_1 ні від вказаних вище осіб щодо характеру (підробка підпису, стажування, робота за цивільно-правовим договором тощо) та причин зазначення їх прізвищ на замовленні. Як зазначає позивач, вина суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, а саме - не оприбуткування у книзі обліку доходів та витрат готівкових коштів була констатована на підставі поданих до ДФС скаржником (ОСОБА_3) документів, що не відповідають ознакам первинних документів, не містять підпису ФОП ОСОБА_1, містять реквізити іншої компанії, що не пов'язана із ФОП ОСОБА_1, а також - підписи та розшифрування підписів, здійснені невідомими особами. При цьому, під час здійснення перевірки уповноваженими працівниками не було здійснено належних дій як по встановленню осіб, що фактично підписали документи, на підставі яких відповідачем здійснено висновки про надходження грошових коштів, так і по встановленню факту надходження грошових коштів.

По-третє, в порушення вимог п. 85.7 ст. 85. Податкового кодексу України, посадова (службова) особа контролюючого органу не склала опис отриманих документів та не вручила його під підпис ФОП ОСОБА_1, незважаючи на надання останньою інспекторам ДФС затребуваних документів.

З викладеними позивачем в позові обставинами відповідач не погоджується та у своєму відзиві відмітив, що перевіркою встановлено не оприбуткування у книзі обліку доходів та витрат готівкових коштів у сумі 391 478, 57 грн., а саме: готівкові кошти у сумі 105 963, 10 грн., отриманих згідно з замовленням покупця ОСОБА_3 від 16.03.2016 № 16458; готівкові кошти у сумі 278 858, 95 грн., отриманих згідно з замовленням покупця ОСОБА_3 від 10.06.2016 № 16767; готівкові кошти у сумі 278 858, 95 грн., отриманих згідно з замовленням покупця ОСОБА_3 від 10.06.2016 № 16767. У відповідних замовленнях визначений постачальник товару ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2) та зроблені записи про сплату вартості товару у розмірі 100% у день здійснення замовлення. Також матеріали справи містять пояснення ОСОБА_3, у яких зазначено, що вона особисто сплачувала готівкові кошти за товар.

У своїй відповіді на відзив позивач зауважив, що на поставку відповідного товару видаткові накладні не виписувалися, що й підтвердилося під час позапланової перевірки ДФС. Також позивач звертає увагу про відсутність документів, які б свідчили про отримання позивачем грошових коштів.

Розглядаючи спір по суті, суд виходить із такого.

Спірні правовідносини, які виникли між сторонами регулюються Податковим кодексом України (надалі - ПК України), Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (в рішенні - Закон), «Положенням про ведення касових операцій у національній валюті в Україні», затв. Постановою Правління Національного банку України 15.12.2004 № 637, «Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку», затв. Наказом Міністерства фінансів України 24.05.1995 № 88 та іншими нормативно-правовими актами (тут і по тексту відповідні нормативно-правові акти наведено в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20. ПК України, органи державної податкової служби мають право проводити перевірки платників податків (крім Національного банку України) в порядку, встановленому цим кодексом України.

Контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки (п. 75.1 ст. 75. ПК України).

Фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності підстави, зокрема, письмового звернення покупця (споживача), оформленого відповідно до закону, про порушення платником податків установленого порядку проведення розрахункових операцій, касових операцій, патентування або ліцензування (п.п. 80.1., 80.2., 80.2.3. ст. 80. ПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, в травні 2017 року ОСОБА_3 подано до Києво-Святошинської Об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області заяву б/н від 05.05.2017, в якій викладено прохання, серед інших, перевірити законність незастосування реєстраторів розрахункових операцій СПД ОСОБА_1

У своєму листі від 13.06.2017 ДФС повідомлено ОСОБА_3 про проведення фактичної перевірки діяльності ФОП ОСОБА_1 у відповідності до вимог чинного законодавства.

Раніше, 31.05.2017 Контролюючим органом видано наказ № 956 про проведення фактичних перевірок, в тому числі, ОСОБА_1 (ідентифікаційний код - НОМЕР_2). Зі змісту наказу видно, що мета проведення перевірки: дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

На підставі вказаного наказу, заступником начальника ДФС - Гришко Р.Ю., посадовим (службовим) особам: Двірко О.М. та Семенову С.Л., видано накази №№ 3173 та 3174 відповідно на проведення фактичної перевірки суб'єкта господарювання ОСОБА_1

Так, в період з 15.06.2017 по 23.06.2017 відповідними інспекторами ДФС проведено фактичну перевірку суб'єкта господарської діяльності ОСОБА_1, за наслідками якої складено Акт.

Зі змісту акту видно, що: «В ході перевірки встановлено факт не оприбуткування готівкових коштів в книзі обліку прибутку та витрат ФОП ОСОБА_1 на загальну суму 391 478,57 грн., а саме: згідно наданих до перевірки та наявних у зверненні заявника замовлень покупця, даних книг обліку прибутку та витрат ФОП ОСОБА_1, 16.03.2016 покупцем було оплачено готівкою замовлення шпалер в сумі 105 963,10 грн., при цьому вищевказані готівкові в день їх надходження не були оприбутковані у книзі обліку прибутку та витрат. Крім того, 10.06.2016 покупцем було оплачено готівкою замовлення товарів згідно замовлення № 16767 на суму 278 858,95 грн. та № 16794 на суму 6 656,52 грн. при чому вищевказані готівкові кошти в день їх надходження не були оприбутковані у книзі обліку прибутку та витрат. Оплату товару згідно замовлення № 16767 та № 16794 приймала - ОСОБА_5, а згідно замовлення № 16458 - ОСОБА_6 Перевіркою встановлено, що останні 16.03.2016 та 10.06.2016 виконували функції продавців (приймали оплату за товари) ФОП ОСОБА_1 без оформлення належним чином трудових відносин».

За таких обставин, з мотивувальної частини Акту слідує про встановлення як обставин не оприбуткування ФОП ОСОБА_1 грошових коштів у книзі обліку прибутку та витрат, так і обставин виконання 16.03.2016 та 10.06.2016 ОСОБА_5 та ОСОБА_6 функцій продавців без оформлення належним чином трудових відносин з ФОП ОСОБА_1 При цьому, зазначені в Акті перевірки особи ОСОБА_5 та ОСОБА_6, за висновками інспекторів ДФС, приймали кошти за товари.

Щодо обставин трудових відносин ФОП ОСОБА_1 з ОСОБА_5 та ОСОБА_6, в контексті викладених в Акті висновків про перебування останніх на посаді продавців, слід вказати наступне.

За п.п. 80.6., ст. 80. ПК України, під час проведення фактичної перевірки в частині дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами), в тому числі тим, яким установлено випробування, перевіряється наявність належного оформлення трудових відносин, з'ясовуються питання щодо ведення обліку роботи, виконаної працівником, обліку витрат на оплату праці, відомості про оплату праці працівника. Для з'ясування факту належного оформлення трудових відносин з працівником, який здійснює трудову діяльність, можуть використовуватися документи, що посвідчують особу, або інші документи, які дають змогу її ідентифікувати (посадове посвідчення, посвідчення водія, санітарна книжка тощо).

Платник податків зобов'язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов'язані з предметом перевірки. Такий обов'язок виникає у платника податків після початку перевірки (п.п. 85.2. ст. 85. ПК України).

З правових конструкцій норм п.п. 80.6. ст. 80. ПК України та п.п. 85.2. ст. 85. ПК України випливає, що під час проведення фактичної перевірки в частині дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами), перевіряється наявність: а) належного оформлення трудових відносин, б) з'ясовуються питання щодо ведення обліку роботи, виконаної працівником, обліку витрат на оплату праці, в) з'ясовуються відомості про оплату праці працівника. Окрім того, для з'ясування факту належного оформлення трудових відносин з працівником, який здійснює трудову діяльність, можуть використовуватися документи, що посвідчують особу, або інші документи, які дають змогу її ідентифікувати (посадове посвідчення, посвідчення водія, санітарна книжка тощо). Слід при цьому вказати, що перевірка наявності оформлення трудових відносин, з'ясування інших питань, пов'язаних з належним оформленням трудових відносин, здійснюється шляхом використання всіх документів, що належать або пов'язані з предметом перевірки, і такі документи мають бути витребувані посадовим (службовим) особам контролюючих органів, які платник податків зобов'язаний надати у повному обсязі.

Матеріали справи свідчать, що під час проведення фактичної перевірки, інспектором Двірко О.М. надано до ФОП ОСОБА_1 запит № 1 від 15.06.2017, в якому витребовувалися копії: книги обліку доходів за 2016-2017рр.; замовлення гр. ОСОБА_3 за №№: 16767, 17372, 17371, 16852, 16458, 16794, 17000.

Запитувані документи надано позивачем відповідачу, що підтверджується відомостями з п. 2.1.11. Акту.

Варто відмітити, що ДФС, всупереч встановленого п.п. 80.6. ст. 80. ПК України та п.п. 85.2. ст. 85. ПК України порядку, не перевірено та не з'ясовано, шляхом витребування відповідних документів: обставин належного оформлення трудових відносин ФОП ОСОБА_1 з ОСОБА_5 та ОСОБА_6; питання щодо ведення обліку роботи, виконаної працівниками, обліку витрат на оплату праці; відомостей про оплату праці працівників.

До акту не долучено доказів витребування ДФС у Суб'єкта перевірки документів, що належать або пов'язані з предметом перевірки, а також не долучено пояснень, тощо ОСОБА_5 та ОСОБА_6

З огляду на викладене, приймаючи також до уваги, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 перебувають у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_1 починаючи з серпня та жовтня 2016 року відповідно, що підтверджується: наказами про призначення №№: 12, 14, відомостями про нарахування заробітної плати застрахованим особам за звітний період - 3-го та 4-го кварталів 2016 року, податковими розрахунками сум доходів, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку за вказаний період, обставини чого, в свою чергу, підтверджено показаннями ОСОБА_1, з урахуванням того, що факт з'ясування оформлення трудових відносин з працівниками ОСОБА_5 та ОСОБА_6, в аспекті вимог п.п. 80.6. ст. 80. ПК України та п.п. 85.2. ст. 85. ПК України, належним чином інспекторами ДФС не з'ясований, а до Акту не долучено документів, що належать або пов'язані з предметом перевірки в частині відповідних питань, що свідчить про неповноту мети проведення перевірки визначеної згідно наказу № 956 від 31.05.2017, суд вважає, що необґрунтованими є викладені ДФС в Акті висновки щодо виконання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 функцій продавців, і, як наслідок, про порушення ФОП ОСОБА_1 статті 24 «Укладення трудового договору» Кодексу законів про працю України.

Додатково суд відмічає, що за п. 85.7 ст. 85. ПК України, отримання копій документів оформляється описом. Копія опису, складеного посадовими (службовими) особами контролюючого органу, вручається під підпис платнику податків або його законному представнику.

До матеріалів справи не подано доказів складання посадовими (службовими) особами Контролюючого органу опису затребуваних у ФОП ОСОБА_1 документів, а також доказів вручення ФОП ОСОБА_1 такого опису під її підпис, що є недотриманням ДФС п. 85.7 ст. 85. ПК України під час проведення фактичної перевірки.

Окремо, зважаючи на подані ОСОБА_3 показання в частині того, що між нею та ФОП ОСОБА_1 вирішений цивільний спір у справі № 369/7002/17, що розглядався Києво-Святошинським районним судом Київської області, за наслідками розгляду якого прийнято рішення від 21.02.2018, яке залишене без змін постановою Апеляційного суду Київської області від 30.05.2018, про стягнення з ФОП ОСОБА_1 грошових коштів за договором купівлі-продажу від 10.06.2016 в сумі 69 018,28 грн., під час якого судом встановлені обставини, зокрема, оплати вартості товару в сумі 278 858,95 грн. згідно замовлення № 16767, на що також наголошено і представником ОСОБА_3, який також зауважив, що відповідні обставини не потребують доказування при розгляді справи № 826/15100/17 в силу ч. 4 ст. 78 КАС України, суд зазначає таке.

За ч. 7 ст. 78 КАС України, правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов'язковою для суду.

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників (ч. 1 ст. 78 КАС України).

З правових норм ч.ч. 1, 7 ст. 78 КАС України вбачається, по-перше, що для суду, який розглядає справу, не є обов'язковою для врахування правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, а по-друге, обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Відповідно до п. 3.1. ст. 3 ПК України, податкове законодавство України складається з Конституції України; цього Кодексу; Митного кодексу України та інших законів з питань митної справи у частині регулювання правовідносин, що виникають у зв'язку з оподаткуванням митом операцій з переміщення товарів через митний кордон України (далі - законами з питань митної справи); чинних міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України і якими регулюються питання оподаткування; нормативно-правових актів, прийнятих на підставі та на виконання цього Кодексу та законів з питань митної справи; рішень Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з питань місцевих податків та зборів, прийнятих за правилами, встановленими цим Кодексом.

Поняття, правила та положення, установлені цим Кодексом та законами з питань митної справи, застосовуються виключно для регулювання відносин, передбачених статтею 1 цього Кодексу. У разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу. Інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами (п. 5.1. ст. 5 ПК України).

Таким чином приймаючи до уваги, що правила та положення, установлені ПК України застосовуються виключно для регулювання відносин, що виникають у сфері справляння податків і зборів, який зокрема визначає вичерпний перелік платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, з огляду на те, що у межах справи № 369/7002/17 судом надавалася правова оцінка в межах застосування цивільного законодавства, а у справі № 826/15100/17 підлягають застосування положення податкового законодавства, з урахуванням того, що в межах даної справи учасниками справи до суду не подано заяв по суті справи, пояснень учасників справи, їх представників, в яких визнаються обставини по справі, які, в розрізі цивільних правовідносин, зачіпалися під час розгляду справи № 369/7002/17, суд дійшов висновку, що відсутні підстави для врахування правової оцінки, наданої судом певним фактам при розгляді справи № 369/7002/17, а відтак така оцінка не є обов'язковою для суду при розгляді справи № 826/15100/17, що, за такого, не є підставами для звільнення сторін від доказування в межах даної справи.

Окрім того, суд звертає увагу, що в мотивувальній частині постанови Апеляційного суду Київської області від 30.05.2018 зазначено: «Про проведення Головним управлінням ДВС у Київській області перевірки магазину «Буклє» та встановлено порушення п 2.6. Положення про ведення касових операцій у національній валюті України, затвердженого постановою НБУ № 637 від 15 грудня 2004 року; ст. 637 Податкового Кодексу України, ст. 24 Кодексу законів про працю. Складено акт фактичної перевірки від 15 червня 2017 року. Під час проведення перевірки встановлено, що 10 червня 2016 року покупцем було оплачено готівкою замовлення товарів згідно замовлення № 16767 на суму 278 858,95 грн. та № 16794 на суму 6 656,52 грн., вказані кошти в день їх надходження не було оприбутковано у книзі обліку прибутку та витрат. Разом з тим, відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування проведених оплат ОСОБА_3.».

Відштовхуючись від наведеного, враховуючи встановлені ст.ст. 72-78 КАС України принципи основних положень про доказування в адміністративному судочинстві, суд вважає, що встановлення обставин у даній справі у спорі про визнання протиправного та скасування Податкового повідомлення, не обмежує суд здійснити правову оцінку фактам у справі № 826/15100/17 в контексті застосування положень податкового законодавства, яке, між іншим, не було застосовано судами при розгляді справи № 369/7002/17.

Щодо прийняття ФОП ОСОБА_1 грошових коштів та складення первинних документів зазначених в Акті перевірки, суд вказує на таке.

За п. 2.6. «Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні», уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися.

Виходячи з припису п. 2.6. Положення, необхідним є встановлення обставин надходження готівки до кас.

В наданих суду показах ОСОБА_1 стверджено, що не заперечувалося у показаннях ОСОБА_3, про неотримання нею від ОСОБА_3 грошових коштів за товар.

Дані обставини також не встановлено ДФС під час проведення фактичної перевірки.

У відповідності до п. 44.1. ст. 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Так, Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначаються правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні.

Статтею 2 Закону визначено сферу його дії, яка поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, а також на представництва іноземних суб'єктів господарської діяльності, які зобов'язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством. Суб'єкти підприємницької діяльності, яким відповідно до законодавства надано дозвіл на ведення спрощеного обліку доходів і витрат, ведуть бухгалтерський облік і подають фінансову звітність у порядку, встановленому законодавством про спрощену систему обліку і звітності.

Положення статті 1 Закону надає визначення термінів, а саме: бухгалтерського обліку - процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень; господарської операції - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства; фінансової звітності - бухгалтерська звітність, що містить інформацію про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства за звітний період.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (ч.ч. 1, 2 ст. 9 Закону).

Аналогічні положення щодо підстави для бухгалтерського обліку господарських операцій, як то первинних документів, а також їх обов'язкових реквізитів, відображено в «Положенні про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку», яке встановлює порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами, їх об'єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності, установ та організацій, основна діяльність яких фінансується за рахунок коштів бюджету.

Згідно п. 2.2. «Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку», первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (п. 2.4. «Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку»).

Повноваження на здійснення господарської операції особи, яка в інтересах юридичної особи або фізичної особи - підприємця одержує основні засоби, запаси, нематеріальні активи, грошові документи, цінні папери та інші товарно-матеріальні цінності згідно з договором, підтверджуються відповідно до законодавства. Такі повноваження можуть бути підтверджені, зокрема, письмовим договором, довіреністю, актом органу юридичної особи тощо. Відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів та недостовірність відображених у них даних несуть особи, які склали та підписали ці первинні документи. Первинні документи підлягають обов'язковій перевірці (в межах компетенції) працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто перевіряється наявність у документі обов'язкових реквізитів та відповідність господарської операції чинному законодавству у сфері бухгалтерського обліку, логічна ув'язка окремих показників. У разі виявлення невідповідності первинного документа вимогам законодавства у сфері бухгалтерського обліку такі документи з письмовим обґрунтуванням передаються керівнику підприємства, установи. До окремого письмового рішення керівника такі документи не приймаються до виконання (п.п. 2.5., 2.14. - 2.16. «Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку»).

З вказаних приписів ст. 9 Закону та п.п. 2.2., 2.4., 2.14. - 2.16. «Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку» випливає, що первинні документи, обов'язковим реквізитом яких, в тому числі, є посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції, у випадку їх невідповідності вимогам законодавства у сфері бухгалтерського обліку з письмовим обґрунтуванням передаються керівнику підприємства, і до письмового рішення керівника такі документи не приймаються до виконання.

Суд зазначає, що вказані в Акті перевірки замовлення, не містять обов'язкових реквізитів первинних документів, зокрема щодо посад осіб, відповідальних за здійснення господарських операцій та посилань на документи, що підтверджували б їх повноваження на здійснення господарських операцій, які в інтересах фізичної особи - підприємця одержували грошові документи. Окрім цього, матеріали фактичної перевірки не несуть дані про письмові рішення керівника ФОП ОСОБА_1 про прийняття відповідних документів до виконання з боку ОСОБА_5 та ОСОБА_6

З огляду на викладене, з урахуванням необґрунтованості висновків Акту перевірки стосовно виконання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 функцій продавців, приймаючи до уваги не прийняття ОСОБА_1 від ОСОБА_3 грошових коштів, суд вважає, що вказані в Акті документи не відповідають вимогам первинних документів в контексті п. 44.1. ст. 44 ПК України, ст. 9 Закону та «Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку», відповідно вони не підтверджують інформацію про отримання (участь у здійсненні операцій) ОСОБА_5 та ОСОБА_6 грошових коштів від ОСОБА_3 у розмірі 100% за товар згідно замовлень №№: 16767, 16794 та 16458.

Зважаючи на викладене, невмотивованими є зазначені в Акті твердження про порушення ФОП ОСОБА_1 п. 2.6. «Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні» та ст. 168 ПК України, у зв'язку із чим відсутніми є правові підстави для застосування до Суб'єкта перевірки штрафних санкцій згідно абзацу третього пункту 1 Указу Президента України від 12 червня 1995 року № 436/95 «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки».

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

За ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (за ч. 2 ст. 77 КАС України).

За переконанням суду, всупереч наведеним вимогам, відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не довів правомірності прийнятого Податкового повідомлення.

Статтею 79 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, виходячи з наведених судом висновків в цілому, суд вважає, що позовні вимоги позивача, за викладених в позові підстав, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки в даному випадку суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, то судові витрати підлягають відшкодуванню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, як то відповідача у справі.

На підставі викладеного, керуючись статтями 6, 72-77, 241-246, 250, 255 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ФОП ОСОБА_1 задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 21.07.2017 про застосування суми штрафних (фінансових) санкцій та/або пені в розмірі 1 957 392,85 грн. (один мільйон дев'ятсот п'ятдесят сім тисяч триста дев'яносто дві гривні 85 копійок).

3. Стягнути на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_2, адреса: АДРЕСА_1), на будь-який рахунок, виявлений державним виконавцем під час виконання рішення суду, за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Київській області (ідентифікаційний код 39393260, адреса: 03680, м. Київ, вул. Народного ополчення, буд. 5-А) понесені Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 8 000,00 грн. (вісім тисяч гривень).

Рішення, відповідно до ст. 255 КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження.

Суддя К.С. Пащенко