Справа № 283/1219/18
Суддя: Саланда О. М.
Дата ухвалення: 2018-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 283/1219/18
Провадження № 2-а/283/28/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

11 вересня 2018 року м. Малин

Малинський районний суд Житомирської області в складі головуючого судді Саланди О.М., з секретарем судових засідань ОСОБА_1, розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до поліцейського роти №4 батальйону управління патрульної поліції у м. Житомирі ОСОБА_3 про визнання дій протиправними та скасування постанови по справі про накладення адміністративного стягнення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 13.06.2018 року звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просить визнати протиправними дії поліцейського роти №4 батальйону управління патрульної поліції у м. Житомирі ОСОБА_3 щодо притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 Кодексу України про адміністративні правопорушення; скасувати постанову інспектора патрульної поліції ОСОБА_3 серії ВР №346642 від 05.06.2018 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП; провадження у справі закрити.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 05.06.2018 року він рухався своїм автомобілем в напрямку с. Баранівка Малинського району та був зупинений інспектором патрульної поліції роти №4 УПП ОСОБА_4 Причиною зупинки поліцейський зазначив, як проведення спецоперації, і вимагав надати документи на авто та водійські права, однак жодного підтвердження щодо дійсності проведення спецоперації останній не надав. Після деяких сперечань інспектор виніс відносно позивача постанову, а ОСОБА_2 рушив по своїм справам.

09.06.2018 року ОСОБА_2 по пошті отримав постанову щодо притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, тобто за непристебнутий пасок безпеки та відсутність страхового полісу.

ОСОБА_2 зазначив, що будь які пояснення у нього, як у порушника, поліцейським не відбиралися, будь-які документи в його присутності не складалися та не надавалися. Поліс обовязкового страхування працівник поліції не вимагав.

Позивач вважає, що його притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, зазначену постанову складено безпідставно, з порушенням норм матеріального та процесуального права, виходячи з наступного: справа була розглянута на місці зупинки транспортного засобу, а не за місцем знаходження органу, який уповноважений розглядати такі справи; поліцейський ОСОБА_3 позбавив позивача можливості скористатися у повному обсязі своїми правами, передбаченими ст. 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення; поліцейський ОСОБА_3 порушив вимоги щодо процедури розгляду справи, а саме проігнорував порядок, встановлений ст.ст. 278,279 КУпАП; ОСОБА_3 порушив вимоги ч.5 ст.285 КУпАП в частині вручення копії постанови уповноваженої посадової особи у справі про адміністративне правопорушення особі, щодо якої її винесено на місці вчинення правопорушення. Зміст постанови у справі про адміністративне правопорушення має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283,284 КУпАП, зокрема, у постанові мають бути наведені докази, на яких ґрунтується висновок щодо вчинення особою адміністративного правопорушення, та мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів, однак постанова №346642 від 05.06.2018 року не відповідає зазначеним вимогам.

На підставі вищевикладеного ОСОБА_2 просив позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання не зявився, однак подав до суду відзив на позовну заяву про скасування постанови, у якому просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог за безпідставністю.

У відзиві відповідач зазначив, що позивач не долучив до матеріалів справи копію страхового полісу, а також відповідно до інформації з Централізованої бази даних МТСБУ, станом на 05.06.2018 року поліс на транспортний засіб з номерним знаком АМ 6175 АВ відсутній. Крім того, відповідач зазначає, що після зупинки транспортного засобу під керуванням водія ОСОБА_2 він представився та озвучив причину зупинки, розяснив позивачу його права, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Також позивач відповідно до ст.268 КУпАП мав можливість на місці ознайомитись з усіма наявними матеріалами справи, надати пояснення, докази, заявити клопотання та отримати правову допомогу, однак жодних клопотань не заявив. Позивача було ознайомлено зі змістом винесеної постанови та розяснено порядок оскарження постанови та сплати штрафу. Постанова виносилася у присутності ОСОБА_2 на місці зупинки транспортного засобу. На думку відповідача, особа, яка вчинила адміністративний проступок повинна нести адміністративну відповідальність, враховуючи принцип невідворотності, який передбачає неминучість настання адміністративної відповідальності для особи, яка вчинила адміністративний проступок.

Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши наявні докази у їх сукупності, вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 05 червня 2018 року інспектором патрульної поліції роти №4 Управління патрульної поліції, лейтенантом ОСОБА_3 було винесено постанову серії ВР №346642 про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 гривень.

Згідно змісту постанови серії ВР №346642, 05 червня 2018 року о 15 год. 05 хв. на 105 км автодороги Київ Ковель Ягодин, ОСОБА_2, керував автомобілем «VOLKSWAGEN POLO», державний номерний знак НОМЕР_1, без паска безпеки та не мав при собі страхового полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Закон України «Про дорожній рух» регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов'язки і відповідальність суб'єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об'єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання.

Відповідно до статті 14 зазначеного Закону, учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів.

До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, велосипедисти, погоничі тварин.

Учасники дорожнього руху зобов'язані, у тому числі, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 затверджено Правила дорожнього руху.

У відповідності до п. п. ґ п. 2.1 Правил дорожнього руху, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до абзацу другого частини другої статті 16 Закону України «Про дорожній рух» водій зобов'язаний мати при собі та на вимогу поліцейського пред'являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно з ч. 1ст. 126 КУпАП України, керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»), - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, під час винесення постанови про притягнення позивача до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 126 КпАП України, відповідач діяв відповідно до вимог закону та з урахуванням встановлених обставин вчиненого правопорушення.

Частина друга статті 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до приписів ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення можуть бути будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото-і кінозйомки, відеозапису, які використовуються під час нагляду за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Імперативними нормами ч. 1 ст. 126 КпАП України передбачено, що керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»), - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів на спростування факту вчинення адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 1 ст. 126 КпАП України, а тому суд вважає, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ВР № 346642 від 05.06.2018 року є правомірною.

У судовому засіданні на запитання суду щодо наявності у позивача договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, позивач однозначної відповіді не надав. Таким чином поліс на огляд суду так і не було надано.

Окрім цього, як вбачається з даних Централізованої бази даних МТСБУ, поліс на транспортний засіб з номерним знаком АМ 6175 АВ відсутній.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07.11.2015 року затверджено Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі. Наказ зареєстровано в Міністерстві юстиції 10 листопада 2015 року за № 1408/27853.

Відповідно до п. 4 Інструкції у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п'ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128,129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.

Частиною 1, 2 розділу ІІІ Інструкції визначено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Постанови у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п'ятою і шостою статті121, статтями 121--1, 121--2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124--1, статтями125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132--1, частинами шостою і одинадцятою статті133--1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Отже, поліцейський роти №4 батальйону управління патрульної поліції у м.Житомирі ОСОБА_3 при винесенні постанови на місці вчинення адміністративного правопорушення відносно позивача, діяв у рамках чинного законодавства України, у спосіб визначений законом та з урахуванням встановлених ним обставин і доказів щодо вчиненого адміністративного правопорушення.

Щодо пояснення позивача у судовому засіданні, що поліцейський не мав права вимагати для огляду договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, то слід зазначити наступне.

Так, пунктом 21.2 статті 21 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що контроль за наявністю договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється:

- відповідними підрозділами Національної поліції при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод;

- органами Державної прикордонної служби України під час перетинання транспортними засобами державного кордону України.

В той же час, пунктом 21.3 статті 21 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що при використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов'язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред'являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті, на їх вимогу.

Тобто, вказаною нормою права визначено обов'язок водія мати при собі страховий поліс і такий страховий поліс має бути пред'явлений посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті, на їх вимогу. При цьому, п.21.3 ст21 Закону не вказує на те, що поліс страхування може бути пред'явлений на вимогу повноважної особи лише у випадку складання нею протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформлення матеріалів дорожньо-транспортних пригод.

Аналізуючи норми Закону України "Про дорожній рух", Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", Правил дорожнього руху, які визначають повноваження посадових осіб поліції та обов'язки водіїв транспортних засобів, суд приходить до висновку про те, що визначені пунктом 21.2 статті 21 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" підстави контролю за наявністю договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, не є вичерпними, оскільки вказаний Закон не є спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері безпеки руху та визначає повноваження підрозділів Національної поліції в цих правовідносинах. На думку суду п.21.2 ст.21 Закону, як закону, що регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, визначено додаткові повноваження підрозділів Національної поліції щодо контролю за наявністю полісу обов'язкового страхування у такому випадку, як складання протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформлення матеріалів дорожньо-транспортних пригод.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Наявні у справі докази, зокрема, постанова, рапорт поліцейського ОСОБА_3, пояснення позивача, дають суду підстав зробити висновок про те, що позивач вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Статтями 245-246 КУпАП України встановлено, що завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин справи, вирішення її з точною відповідністю з законом.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства по справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху і експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283 і 284 КУпАП. В ньому повинні бути докази, на яких базується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, і вказати мотиви не взяття до уваги інших доказів, на які посилається правопорушник чи висловлені останнім доводи.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що постанова по справі про адміністративне правопорушення відповідає нормам КУпАП. При розгляді справи були з'ясовані і доведені обставини, які б свідчили, що в діях позивача є ознаки проступку, за який законом встановлено адміністративну відповідальність.

Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню, постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ВР № 346642 від 05.06.2018 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення скасуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 5,6, 9,20, 246,262,286 КАС України, ст.ст. 126 ч.1, 288,293 КУпАП-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_2 до поліцейського роти №4 батальйону управління патрульної поліції у м. Житомирі ОСОБА_3 про визнання дій протиправними та скасування постанови по справі про накладення адміністративного стягнення залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції через Малинський районний суд Житомирської області протягом 10 днів з дня проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: ОСОБА_5