Справа № 826/13229/16
Суддя: Катющенко В.П.
Дата ухвалення: 2018-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

19 вересня 2018 року № 826/13229/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Катющенка В.П., суддів: Кармазіна О.А., Скочок Т.О., за участю секретаря судового засідання Скидан С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4
до треті особи Державної архітектурно-будівельної інспекції України Громадська організація "Солом'янський голос"; Товариство з обмеженою відповідальністю "КийБуд"; Акціонерне товариство "Завод залізобетонних конструкцій ім. С. Ковальської"
про зобов'язати вчинити дії

за участю:

позивача - ОСОБА_1;

позивача - ОСОБА_2;

від позивачів - ОСОБА_5

від відповідача - Вернигора М.С.;

від третьої особи (ГО "Солом'янський голос") - Горбасенко І.М.;

від третіх осіб - Прокопенко Т.Ю.

В С Т А Н О В И В:

23.08.2016 ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулись до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом, у якому просять суд визнати протиправним та скасувати дозвіл на виконання будівельних робіт з будівництва житлового комплексу на АДРЕСА_1 від 29.10.2010 № 2249-Сл/С, виданий Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві.

В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначили, що будівництво за адресою: АДРЕСА_1 здійснюється на зсувонебезпечній ділянці, ділянці, яка підтоплюється та на якій розташований колектор, що не був перенесений з забудови і ці всі фактори є прямою загрозою підтоплення та руйнування прилеглих до будівництва як приватних, так, і особливо, багатоквартирних житлових будинків. До початку будівництва не виконані жодні заходи щодо унеможливлення руйнації будинків внаслідок будівництва.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.09.2016 відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд справи.

Відповідно до ухвали суду від 22.11.2017 адміністративну справу № 826/13229/16 прийнято до провадження судді Катющенка В.П., встановлено позивачем строк для приведення позовної заяви у відповідність до вимог статті 106 Кодексу адміністративного судочинства України, призначено справу до судового розгляду у судове засіданні на 19.12.2017 та запропоновано позивачам подати суду письмові пояснення із зазначенням причин пропуску строку звернення до суду.

Ухвалою суду, постановленою без виходу до нарадчої кімнати у судовому засіданні 19.12.2017, продовжено позивачам строк виконання ухвали суду від 22.11.2017 та відкладено розгляд справи на 14.02.2018.

16.01.2018 позивачами подано суду письмові пояснення щодо строків звернення до адміністративного суду, у якому останні зазначили, що про існування дозвільних документів їм стало відомо після отримання відповіді від Державної архітектурно-будівельної інспекції України, а саме - 30.03.2016, тому вважають, що звернулись до суду у межах встановленого шестимісячного строку звернення до суду.

Також, 16.01.2018 позивачами на виконання ухвали суду від 22.11.2017 подано до суду позовну заяву, оформлену з дотриманням вимог статей 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України, у якій останні просять суд зобов'язати Держану архітектурно-будівельну інспекцію України анулювати дозвіл на виконання будівельних робіт із будівництва житлового комплексу на АДРЕСА_1 від 29.10.2010 № 2249-Сл/С, виданий Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві.

В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначили, що спірний дозвіл був виданий всупереч вимогам Порядку надання дозволу на виконання будівельних робіт, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.09.2009 № 1104. Вважають, що у Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві були підстави для відмови у наданні дозволу на виконання будівельних робіт, позаяк на момент видачі останнього був відсутній договір між замовником будівництва та ТОВ "КийБуд"; всі експертні висновки були видані не замовнику будівництва, а зовсім іншій організації; були відсутні дані про наявність у ТОВ "КийБуд" ліцензії на провадження діяльності з надання фінансових послуг, засвідченої в установленому порядку (в разі здійснення будівництва, що передбачає пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб). Зазначають, що з 31.10.2010 замовник будівництва був ліквідований, а отже і земельна ділянка, що перебувала у його користуванні не могла бути передана будь-якій іншій юридичній особі, оскільки належала територіальній громаді міста Києва.

09.02.2018 представником Публічного акціонерного товариства "Завод залізобетонних конструкцій ім. С. Ковальської" Прокопенко Т.Ю. подано до суду клопотання про залишення позовної заяви без розгляду на підставі статей 122, 123 Кодексу адміністративного судочинства України.

У зв'язку з перебуванням судді Катющенка В.П. на лікарняному, 14.02.2018 судовий розгляд справи не відбувся, наступне судове засідання було призначено на 25.04.2018.

У судовому засіданні 25.04.2018 оголошено перерву до 27.06.2018 та зобов'язано відповідача надати інформації про проведені перевірки об'єкта будівництва.

18.05.2018 представником відповідача Вернигора М.С. подано суду пояснення по справі та витребувані судом документи. У поясненнях представник відповідача акцентував увагу на пропуску позивачем строку звернення до суду з даним позовом.

13.06.2018 представник Акціонерного товариства "Завод залізобетонних конструкцій ім. С. Ковальської" Прокопенко Т.Ю. подано до суду заяву, у якій остання повідомила суд про зміну найменування третьої особи, а саме: з Публічного акціонерного товариства "Завод залізобетонних конструкцій ім. С. Ковальської" на Акціонерне товариство "Завод залізобетонних конструкцій ім. С. Ковальської".

Одночасно з вказаною заявою представником Акціонерного товариства "Завод залізобетонних конструкцій ім. С. Ковальської" Прокопенко Т.Ю. подано до суду доповнення до клопотання про залишення без розгляду.

Ухвалами суду, постановленими без виходу до нарадчої кімнати у судовому засіданні 27.06.2018:

- допущено заміну третьої особи з Публічного акціонерного товариства "Завод залізобетонних конструкцій ім. С. Ковальської" на Акціонерне товариство "Завод залізобетонних конструкцій ім. С. Ковальської";

- відмовлено у задоволенні клопотання представника Акціонерного товариства "Завод залізобетонних конструкцій ім. С. Ковальської" про залишення позовної заяви без розгляду та відкладено судовий розгляд справи на 19.09.2018.

16.07.2018 ОСОБА_2 подано до суду пояснення, у яких останній наполягав на протиправності спірного дозволу.

Позивачі - ОСОБА_1, ОСОБА_2, їх представник та цей же представник інших позивачів у судовому засіданні 19.09.2018 позовні вимоги підтримали та просили суд задовольнити позов.

Представник відповідача у судовому засіданні 19.09.2018 заперечував проти позовних вимог та просив суд відмовити у задоволенні позову з підстав відсутності порушення прав позивачів спірним дозволом.

Представник третьої особи - ГО "Солом'янський голос" у судовому засіданні 19.09.2018 позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд позов задовольнити.

Представник третіх осіб АТ "Завод залізобетонних конструкцій ім. С. Ковальської" та ТОВ "КийБуд" у судовому засіданні 19.09.2018 просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав їх необґрунтованості та безпідставності. Наголошувала на тому, що спірний дозвіл не порушує права позивачів, є актом індивідуальної дії та створює правові наслідки виключно для замовника будівництва та підрядника.

Заяви про забезпечення позову та доказів, які містилися у матеріалах справи, судом не розглядались, оскільки не були прийняті до розгляду іншим складом суду.

На підставі частини третьої статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України у судовому засіданні 19.09.2018 проголошено вступну та резолютивну частину судового рішення.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

29.10.2010 Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві було видано замовнику будівництва - Солом'янській районній у місті Києві раді та підряднику - ТОВ "КийБуд" дозвіл № 2249-Сл/С на виконання будівельних робіт із будівництва житлового комплексу на АДРЕСА_1.

Зібравши та вивчивши матеріали, що стали підставою для видачі вказаного дозволу, позивачі дійшли висновку про відсутність підстав для видачі останнього, що стало наслідком звернення до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно з частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси

Таким чином, завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи у публічно-правових відносинах.

У справі за конституційним поданням щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) Конституційний Суд України в Рішенні від 1 грудня 2004 року N 18-рп/2004 дав визначення поняттю "охоронюваний законом інтерес", який вживається в ряді законів України, у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "право" (інтерес у вузькому розумінні цього слова), який розуміє як правовий феномен, що: а) виходить за межі змісту суб'єктивного права; б) є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб'єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

&?и;...&?н; поняття "охоронюваний законом інтерес" у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "право" має один і той же зміст.

Отже, обов'язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб'єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

З наведеного слідує, що суд під час розгляду справи повинен встановити факт або обставини, які б свідчили про порушення прав, свобод чи інтересів позивача з боку відповідача - суб'єкта владних повноважень, створення перешкод для їх реалізації або мають місце інші порушення прав та свобод позивача.

Так, на момент видачі спірного дозволу правові та організаційні основи планування, забудови та іншого використання територій і спрямований на забезпечення сталого розвитку населених пунктів з урахуванням громадських і приватних інтересів визначав Закон України "Про планування і забудову територій", який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин (далі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно з частинами першою - третьою статті 29 Закону України "Про планування і забудову територій" дозвіл на виконання будівельних робіт - документ, що засвідчує право замовника та підрядника на виконання підготовчих (якщо підготовчі роботи не були виконані раніше відповідно до дозволу на виконання підготовчих робіт) і будівельних робіт, підключення об'єкта будівництва до інженерних мереж та споруд.

Дозвіл на виконання будівельних робіт надається інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю.

Замовник та підрядник для одержання дозволу на виконання будівельних робіт подають до відповідної інспекції державного архітектурно-будівельного контролю письмову заяву, до якої додаються:

1) документи від замовника будівництва: документ, що засвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, або договір суперфіцію; проектна документація на будівництво, погоджена та затверджена в порядку, визначеному законодавством; відомості про здійснення авторського і технічного нагляду; копія документа, що посвідчує право власності на будинок чи споруду, або письмової згоди його власника на проведення зазначених робіт (у разі здійснення реконструкції, реставрації, капітального ремонту об'єктів містобудування); фінансова звітність, що складається відповідно до статті 11 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", та копія ліцензії на здійснення діяльності з надання фінансових послуг, засвідчена в установленому законом порядку (у разі здійснення будівництва, що передбачає пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб);

2) документи від підрядника будівництва: копії установчих документів та свідоцтва про державну реєстрацію; копія ліцензії на виконання функцій генпідрядника будівництва об'єкта, засвідчена в установленому законом порядку; договір (контракт) підряду на будівництво об'єкта; документ про призначення відповідальних виконавців робіт; відомості про кваліфікацію та досвід спеціалістів, які братимуть участь у виконанні замовлення; пропозиції щодо залучення субпідрядників.

Наведена норма кореспондує положенням пункту 4 Порядку надання дозволу на виконання будівельних робіт, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.09.2009 N 1104 (чинного, на момент виникнення спірних правовідносин), якими передбачено, що для одержання дозволу на виконання будівельних робіт замовник та підрядник або уповноважена ними особа (далі - заявник) подають інспекції державного архітектурно-будівельного контролю заяву (додаток 2).

До заяви додаються:

1) замовником будівництва: документ, що засвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, або договір суперфіцію; проектна документація на будівництво, погоджена та затверджена в установленому законодавством порядку; відомості про здійснення авторського і технічного нагляду; копія документа, що посвідчує право власності на будинок чи споруду, або письмова згода його власника на проведення будівельних робіт (у разі реконструкції, реставрації, капітального ремонту об'єкта містобудування); фінансова звітність, що складається відповідно до статті 11 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", та копія ліцензії на провадження діяльності з надання фінансових послуг, засвідчена в установленому законом порядку (в разі здійснення будівництва, що передбачає пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб); копія зареєстрованої проектної декларації та документ, що підтверджує її опублікування (у разі спорудження об'єктів житлового будівництва, фінансування спорудження яких здійснюється з використанням недержавних коштів, залучених від фізичних та юридичних осіб);

2) підрядником будівництва: копії установчого документа та свідоцтва про державну реєстрацію; копія ліцензії на виконання функцій генерального підрядника будівництва об'єкта, засвідчена в установленому законом порядку; договір (контракт) підряду на будівництво об'єкта; документ про призначення відповідальних виконавців робіт; відомості про кваліфікацію та досвід спеціалістів, які братимуть участь у виконанні замовлення; пропозиції щодо залучення субпідрядників.

Позивачі у позовній заяві стверджують про те, що подані замовником та підрядником документи містили недостовірну інформацію та мали очевидні ознаки підробки.

З даного приводу суд зазначає наступне.

Відповідно до частини тринадцятої статті 29 Закону України "Про планування і забудову територій" дозвіл на виконання будівельних робіт може бути скасовано (анульовано) за рішенням інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у разі:

подання замовником заяви про скасування (анулювання) дозволу на виконання будівельних робіт;

видачі та перереєстрації дозволу на виконання будівельних робіт з порушенням вимог законодавства;

наявності відомостей про припинення юридичної особи або підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем (замовником, генпроектувальником, генпідрядником);

систематичного порушення законодавства у сфері будівництва та архітектури під час проведення будівельних робіт;

перешкоджання проведенню перевірок посадовими особами інспекцій державного архітектурно-будівельного контролю;

якщо протягом трьох місяців з дня видачі дозволу на виконання будівельних робіт не розпочато будівельні роботи.

З 12.03.2011 набрав чинності Закон України "Про регулювання містобудівної діяльності", пунктом 8 Прикінцевих положень якого встановлено, що дозволи на виконання будівельних робіт, отримані до набрання чинності цим Законом, є чинними до завершення будівництва об'єкта.

Під час судового розгляду справи з'ясовано, що у 2015 році Державною архітектурно-будівельною інспекцією України було зареєстровано повідомлення про зміну даних в дозволі на виконання будівельних робіт із будівництва житлового комплексу за адресою: АДРЕСА_1 № ІV58, а саме: змінено замовника на ТОВ "КийБуд", змінено генпідрядника та відповідального виконавця робіт на ОСОБА_9 відповідно до наказу ПАТ "ЗЗБК ім. С. Ковальської" від 17.12.2015 № 259, змінено особу, відповідальну за авторський нагляд на ОСОБА_10, змінено особу, відповідальну за технічний нагляд ОСОБА_11

Частиною шостою статті 37 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" (у редакції, чинній на час вирішення даної справи) встановлено, що дозвіл на виконання будівельних робіт може бути анульовано органом державного архітектурно-будівельного контролю у разі:

1) подання замовником заяви про анулювання дозволу на виконання будівельних робіт;

2) наявності відомостей про ліквідацію юридичної особи, що є замовником;

3) встановлення під час перевірки порушень вимог містобудівної документації, містобудівних умов та обмежень, невідповідності об'єкта будівництва проектній документації на будівництво такого об'єкта, вимогам будівельних норм, стандартів і правил, порушень містобудівного законодавства у разі невиконання вимог приписів посадових осіб органів державного архітектурно-будівельного контролю;

4) скасування містобудівних умов та обмежень;

5) систематичного (два і більше разів підряд) перешкоджання проведенню перевірки посадовими особами органу державного архітектурно-будівельного контролю.

З аналізу наведених правових норм вбачається, що анулювання дозволу на виконання будівельних робіт віднесена до виключної компетенції відповідача - Державної архітектурно-будівельної інспекції України.

При цьому, правові наслідки у разі прийняття органом державного архітектурно-будівельного контролю рішення про анулювання дозволу на виконання будівельних робіт виникають лише для замовника будівництва та підрядника.

Таким чином, дозвіл про виконання будівельних робіт є актом індивідуальної дії, відповідно, відсутність у будь-кого, крім Товариства з обмеженою відповідальністю "КийБуд" та Акціонерне товариство "Завод залізобетонних конструкцій ім. С. Ковальської", в тому числі і позивачів, прав чи обов'язків у зв'язку з оскарженим рішенням, не породжує для останніх і права на звернення з цим адміністративним позовом, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Суд звертає увагу позивачів, що ними невірно обрано захист свого порушеного права в частині недотримання, на їх думку замовником будівництва та підрядником вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності та зазначає, що реалізація такого права можлива у порядку, встановленому статтею 41 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" та пунктом 7 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 N 553.

Крім того, судом враховано, що позивачами не надано жодного звернення до відповідача у порядку, визначеному статтею 41 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" та пунктом 7 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 N 553, яке б передувало їх зверненню до суду з даним позовом. Звернення ж, які були надані до відповідача після подання позову до суду, судом до уваги в межах розгляду даної справи не беруться, оскільки захисту підлягає порушене право саме на час звернення до суду з позовом. З даним позовом до суду, як уже зазначалось, позивачі звернулись 23.08.2016.

Згідно частин першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Враховуючи наведене та встановлені обставини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 5 - 11, 19, 72 - 77, 90, 139, 241 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням п.п. 15.5 п. 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону № 2147-VIII.

Головуючий суддя СуддіВ.П. Катющенко О.А. Кармазін Т.О. Скочок

Повний текст рішення складено та підписано 28 вересня 2018 року.