Справа № 265/7459/18
Суддя: Шиян В. В.
Дата ухвалення: 2018-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №265/7459/18
Провадження №2-а/265/228/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2018 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі

головуючого судді Шиян В.В.,

за участю секретаря - Себко Г.Л,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Донецький області про визнання дій неправомірними та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

за участю сторін адміністративного провадження:

позивача ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - Хейлік Б.В.

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до інспектора 1 батальйону 1 роти Управління патрульної поліції в Донецький області про визнання дій неправомірними та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення. В обґрунтування позову посилався на ті обставини, що 24 серпня 2018 року поліцейським Хейлік Б.В. було прийнято постанову ЕАВ № 556046 про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст. 132 -1 КпАП України, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 510 гривень. Вважає зазначену постанову незаконною та не обґрунтованою, у зв'язку з чим просить суд її скасувати.

В судовому засіданні позивач повністю підтримав свої позовні вимоги, при цьому пояснив, що він працює водієм в Комунальному Комерційному підприємстві «Маріупольавтодор», яке є власником транспортного засобу МАЗ, державний номер НОМЕР_1, та будучи на робочому місці, перевозив крупно габаритний вантаж, у зв'язку з чим нібито порушив п.22.5 Правил дорожнього руху, оскільки не мав дозвільного документу на перевезення крупно габаритного вантажу. Вважає що ним не було порушено вимог п.22.5 ПДР України, у зв'язку з чим, просить суд визнати дії поліцейського 1 батальйону 1 роти УПП в Донецький області Хейлік Б.В. неправомірними та скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення ЕАВ № 556046 від 24 серпня 2018 року, у зв'язку з тим, що він не є суб'єктом правопорушення, оскільки дозвіл на перевезення крупно габаритного вантажу, повинен отримувати не він а його безпосередній начальник.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні повністю підтримав пояснення позивача, пояснив, що дійсно відповідно до посадової інструкції механіка дільниці механізації ККП «Маріупольавтодор», саме він є відповідальним за отримання дозволу на перевезення крупногабаритних вантажів. Дозвіл підприємством було отримано 31 серпня 2018 року , строк його дії по 28 листопада 2018 року. Водій ОСОБА_1 виконуючи свою роботу, не міг відмовитися перевозити вантаж, навидь за відсутністю дозволу. Просить суд позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача - Хейлік Б.В. в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог. На підтвердження законності прийняття постанови ЕАВ № 556046 від 24 серпня 2018 року, відносно ОСОБА_1 надав суду відеозапис з камер нагрудних відеореєстраторів, та наполягав на тому, що відповідальність за перевезення вантажу несе саме водій автотранспортного засобу. Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

Суд, вислухав пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оглянувши відеозапис, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається із постанови по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАВ № 556046 від 24 серпня 2018 року, 24 серпня 2018 року о 16 годині 31 хвилин, ОСОБА_1 керуючи автомобілем МАЗ 5440 С9, державний номер НОМЕР_1, рухаючись по проспекту Ілліча ( Бойко) ( Нікопольський), 145 в Кальміуському районі міста Маріуполя, перевозив вантаж шириною 2,70 метри, без дозвільних документів, чим порушив п.22.5 ПДР України, а саме перевезення небезпечних вантажів, правила проїзду великогабаритних і великих вагових транспортних засобів дорогами без отримання дозвільних документів, за що передбачена відповідальність ст. 132 - 1 КпАП України.

Згідно постанови серії ЕАВ № 556046 від 24 серпня 2018 року, прийнятої інспектором поліції, на водія ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 510 гривень.

Відповідно до п. 22.5 ПДР України, за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Так, ст. 132 -1 КпАП України передбачена адміністративна відповідальність за порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів, правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами.

Згідно ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 р. № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови у справі про адміністративне правопорушення має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. Зокрема, у ній мають бути наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

У відповідності до ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Частиною 2 статті 258 КУпАП органи Національної поліції України звільнено від обов'язку складати протокол про адміністративне правопорушення а посилання на належні докази, які свідчать про вчинення особою адміністративного правопорушення, перелік яких визначено у статтею 251 КУпАП, повинні міститися в постанові про адміністративне правопорушення.

Згідно вимог ст.ст. 33, 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

В судовому засіданні позивачем було звернуто увагу суду, що відео з нагрудних камер працівників поліції не є належним доказом, а тому його не можливо брати до уваги під час розгляду адміністративної справи, оскільки під час складання постанови, поліцейським не вимірювалася ширина вантажу що перевозиться, та не фіксувалася в будь якому документі .

Суд розглядаючи зазначене питання не погоджується з позицією позивача, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 52 Закону України «Про дорожній рух», контроль у сфері безпеки дорожнього руху здійснюється Кабінетом Міністрів України, місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, Національною поліцією, іншими спеціально уповноваженими на те державними органами (державний контроль), а також міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади (відомчий контроль).

Згідно пункту 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Статтею 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що органи Національної поліції розглядають справи, в тому числі: про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (зокрема, частини перша, друга, третя, п'ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, …. 132-1 КпАП України).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до частини 3 статті 254 КУпАП, протокол не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.

Згідно частини 2,4 статті 258 КУпАП, протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 35 Закону України Про Національну поліцію, поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Відповідно до пп. а п. 2.4 Правил дорожнього руху України, на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред'явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Згідно з ч. 1 ст. 40 Закону України Про Національну поліцію, поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Законом України Про Національну поліцію та Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі (надалі - Інструкція), затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року N 1395, передбачена можливість застосовувати відеофіксацію обставин правопорушення, в тому числі використовувати відеорегістратори.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно частини 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Крім того, відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Таким чином суд вважає відео з нагрудних камер працівника поліції належним та допустимим доказом під час розгляду адміністративної справи.

Згідно відео з нагрудних камер працівника поліції, яке міститься на відео диску долученому до матеріалів справи, можливо встановити, що вантаж, який розташовано на автомобілі МАЗ, яким керував ОСОБА_1, виходить за габарити автомобілю, і сам водій ОСОБА_1, на місці зупинки, визнає, що вантаж перевищує допустимі розміри. В подальшому в судовому засіданні взагалі не оспорює цей факт.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник, наголошують на тому, що водій ОСОБА_1 не є суб'єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 132 -1 КпАП України, оскільки він особисто не отримує дозвіл на перевезення крупно габаритного вантажу, він тільки водій, який цей вантаж перевозить.

Суд не погоджується с таким твердження позивача.

У відповідності до ст. 33 Закону України «Про автомобільні дороги» рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30 березня 1994 року №198 затверджено Єдині правила ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правила користування ними та охорони, відповідно до п.16 яких перевезення небезпечних, великогабаритних і великовагових вантажів автомобільним транспортом по дорожніх об'єктах допускається за окремим дозволом в порядку і за плату, що визначається окремими актами законодавства.

Правила проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 року № 30, згідно п. 3, яких транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.

В судовому засіданні було вже встановлено, що вантаж який перевозив ОСОБА_1 є великогабаритним, а тому, для його перевезення потрібно отримувати дозвіл.

Позивачем в судовому засіданні було надано дозвіл № 5 НГ, строком дії з 31 серпня 2018 року по 28 листопада 2018 року ( а.с.24), однак постанову було складено 24 серпня 2018 року, тоб то до дня дії зазначеного дозволу. Інших документів підтверджуючих наявність дозволу на перевезення великовагових та великогабаритних вантажів позивачем надано не було.

Відповідно до п. 2.1. ПДР України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: на маршрутних транспортних засобах - схему маршруту та розклад руху; на великовагових і великогабаритних транспортних засобах та транспортних засобах, що здійснюють дорожнє перевезення небезпечних вантажів, - документацію відповідно до вимог спеціальних правил.

Об'єктом даного адміністративного проступку є суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху .

Об'єктивна сторона правопорушення виражається у формі порушення правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами.

Суб'єкт адміністративного проступку - спеціальний а саме: водії транспортних засобів, посадові особи відповідальні за технічний стан, обладнання, експлуатацію транспортних засобів, уповноважені з питань безпеки перевезення небезпечних вантажів, громадяни - суб'єкти підприємницької діяльності.

Суб'єктивна сторона визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу або необережності.

Таким чином, правилами дорожнього руху України, саме за водієм закріплено обов'язок мати при собі всі необхідні дозвільні документи на перевезення великогабаритного та великовагового вантажу, а тому твердження позивача, що він не є суб'єктом адміністративного правопорушення не знайшло свого підтвердження.

Згідно з п.1 ст. 247 КУпАП України обов'язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Проаналізувавши всі надані сторонами докази, вислухав пояснення сторін, проаналізувавши положення ПДР України, суд прийшов до переконання що обставини вчинення даного правопорушення викладені у постанові про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАВ № 556046 від 24 серпня 2018 року, знайшли своє підтвердження, і вони вказують на вчинення адміністративного правопорушення позивачем ОСОБА_1 Посилання водія ОСОБА_1 що він не є суб'єктом адміністративного правопорушення, теж не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи. Тому суд вважає їх надуманими та такими, що спрямовані на уникнення адміністративної відповідальності, та вбачає дану постанову в частині визнання винним позивача у вчиненні адміністративного правопорушення законною.

Керуючись ст.ст. 2-15, 19-21, 72-79, 121, 122, 159-164, 192-194, 224-228, 241-247, 255, 293-295 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Донецький області про визнання дій неправомірними та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п.15.5 Перехідних положень КАС України від 15 грудня 2017 року, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Повний текст рішення було складено та підписано 2 жовтня 2018 року.

Суддя________________________ Шиян В.В.