Справа № 816/353/18
Суддя: І.С. Шевяков
Дата ухвалення: 2018-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2018 року м. ПолтаваСправа № 816/353/18

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Шевякова І.С.,

за участю:

секретаря судового засідання Голубенко В.В.

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення ,зобов'язання вчинити певні дії.

Позовні вимоги:

визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 26 травня 2016 року № Д про стягнення сум пенсії, виплачених надміру;

зобов'язання відповідача повернути кошти, утримані з пенсії позивача на підставі рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 26 травня 2016 року № Д про стягнення сум пенсії, виплачених надміру.

Під час розгляду справи суд

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 (надалі також - відповідач, ОСОБА_3П.) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 26 травня 2016 року № Д про стягнення сум пенсії, виплачених надміру; зобов'язання відповідача повернути кошти, утримані з пенсії позивача на підставі рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 26 травня 2016 року № Д про стягнення сум пенсії, виплачених надміру.

14 березня 2018 року Полтавський окружний адміністративний суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження в адміністративній справі, ухвалив розглядати справу за правилами загального позовного провадження, призначивши підготовче судове засідання.

24 квітня 2018 року Полтавський окружний адміністративний суд своєю ухвалою залишив позовну заяву без розгляду.

Харківський апеляційний адміністративний суд постановою від 20 червня 2018 року скасував ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2018 року, справу направив до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Справа надійшла до суду 14 серпня 2018 року, що підтверджується даними реєстрації на вхідному штампі. У зв`язку з неможливістю передати справу раніше визначеному у справі судді, справа була направлена для повторного автоматизованого розподілу, за наслідками якого була розподілена для розгляду судді Шевякову І.С.

17 серпня 2018 року відповідна адміністративна справа прийнята до провадження судді Шевякова І.С., ухвалено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою від 04 вересня 2018 року Полтавський окружний адміністративний суд закрив підготовче провадження, призначив справу до судового розгляду по суті.

Аргументи учасників справи

В обґрунтування адміністративного позову позивачем вказано на протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 26 травня 2016 року № Д про стягнення сум пенсії, виплачених надміру.

На його думку, відповідач прийшов невірного висновку про необхідність повернення переплати пенсії в розмірі 23158,98 грн, яка сплачувалася безпідставно внаслідок неповідомлення відповідача про працевлаштування.

Відповідно до статті 1215 ЦК України, не підлягають поверненню безпідставно набуті пенсії, якщо їх виплата проведена фізичною чи юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недостовірності з боку набувача.

Позивач стверджував про своє законне право на отримання пенсії у період з 07 листопада 2015 року по 29 лютого 2016 року, оскільки посада, на якій він працював у зазначений період, не давала права на призначення пенсії відповідно до приписів Закону України Про державну службу. Отже виплачена сума пенсії не є безпідставно отриманою.

06 квітня 2018 року відповідач надав до суду відзив на адміністративний позов /а.с. 59-62/, в якому просив у задоволенні адміністративного позову відмовити з огляду на наступне.

З 01 квітня 2015 року набрали чинності зміни до частини 1 статті 54 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби від 09 квітня 1992 року №2262- XII, внесені Законом України № 213-VІІІ від 02.03.2015 року Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення, яким статтю 54 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб викладено в такій редакції: Тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, особам, яким пенсія призначена відповідно до цього Закону (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України "Про статус народного депутата України, Про державну службу, Про прокуратуру, Про судоустрій і статус суддів, пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

Відповідно до пункту 2 Прикінцевих положень Закону № 213-VIII, порядок виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) працюючим пенсіонерам, встановлений цим Законом, поширюється на пенсіонерів (отримувачів щомісячного довічного грошового утримання) незалежно від часу призначення пенсії.

При цьому Закон 213-VІII не скасовано, його положення не визнано неконституційними, а на 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, в тому числі спеціальних, на спеціальних підставах, прийнято не було.

В подальшому, 01 січня 2016 року набрав чинності Закон України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України № 911-VIII від 24.12.2015, яким передбачалось, що тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, особам (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи, ветеранів військової служби та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України Про державну службу, Про прокуратуру, Про судоустрій і статут суддів, призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

Оскільки 20 грудня 2016 року рішенням Конституційного суду України від 20 грудня 2016 року визнано неконституційним, таке перше речення частини 1 статті 54 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, а деяких інших осіб, то й обовязок щодо відновлення нарахування та виплати позивачу пенсії виникає саме з 20 грудня 2016 року, що і було виконано відповідачем. Отже у період з 07 листопада 2015 року по 29 лютого 2016 року позивачем отримано пенсію на суму 23 158 грн 58 коп. без достатніх на те правових підстав. З огляду на це, відповідачем і прийняте оскаржуване рішення.

10 квітня 2018 року позивач надав до суду відповідь на відзив /а.с. 94-99/, в якій зазначив, що він мав право на отримання пенсії у період з 07 листопада 2015 року по 29 лютого 2016 року, оскільки посада, на якій він працював у зазначений період, не давала права на призначення пенсії відповідно до норм Закону України Про державну службу, виплачені суми пенсії не є безпідставно отриманими.

У своїх додаткових поясненнях від 31 серпня 2018 року /а.с. 163/ представник відповідача акцентував увагу на тому, що оскільки позивач по справі-пенсіонер, працює на посаді та на умовах, передбачених Законом України "Про державну службу", то дія Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" від 09.04.1992 року на нього не розповсюджується, а відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" на нього поширювалося обмеження щодо отримання пенсії у період служби в органах державної влади. Отже, права на отримання пенсії відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" позивач у спірний не мав, у зв`язку з чим відповідачем правомірно винесене рішення про стягнення сум пенсії, виплачених надміру.

В судове засідання, призначене на 19 вересня 2018 року з`явились представники сторін.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення адміністративного позову заперечував.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне.

Обставини справи, встановлені судом

ОСОБА_3 з 07 червня 1982 року по 27 листопада 2009 року проходив службу в органах внутрішніх справ України.

З 28 листопада 2009 року позивач звільнений з органів внутрішніх справ за віком у відставку.

З 2009 року позивач отримує довічну пенсію відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Полтавській області.

У подальшому, з 31 грудня 2009 року по 06 листопада 2015 року працював у органах внутрішніх справ на вільнонайманих посадах.

З 07 листопада 2015 року наказом позивач ГУ НП в Полтавській області №3 призначений на посаду начальника управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУ НП в Полтавській області /а.с. 70/.

ГУ ПФУ у Полтавській області 12 березня 2016 року за №1632/03-24/1 надіслано письмове повідомлення ОСОБА_3 про повернення на рахунок відповідача переплати зайво виплаченої пенсії за період з 07 листопада 2015 року по 29 лютого 2016 року у сумі 25708,86 грн /а.с. 73/.

Пізніше ГУ ПФУ у Полтавській області уточнено розмір переплати пенсії, яка підлягає поверненню, остаточний розмір визначений у сумі 23 158,98 грн, обґрунтованість стягнення якого оскаржується позивачем /а.с. 75/.

Листом від 09 лютого 2017 року за №48/71-03 ОСОБА_3 повідомлено про поновлення виплати пенсії в повному обсязі з 20 грудня 2016 року. Після відновлення виплати пенсії ГУ ПФУ прийнято рішення про утримання переплати в розмірі 20% пенсії щомісячно до повного відшкодування /а.с. 78-79/.

Висновок про те, що ОСОБА_3 безпідставно виплачено пенсію, відповідачем викладений у рішенні від 26 травня 2016 року № Д про стягнення сум пенсії, виплачених надміру, за період з 07.11.2015 року по 29.02.2016 року в розмірі 23 158 грн 98 коп.

Позивач, вважаючи, що відповідним рішенням від 26.05.2016 року № Д про стягнення сум пенсії, виплачених надміру, порушені його права, звернувся до суду з даним позовом.

Норми права, які підлягають застосуванню

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до Закону України від 02.03.2015, № 213-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" статтю 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" викладено у наступній редакції:

Тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, особам, яким пенсія призначена відповідно до цього Закону (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України "Про статус народного депутата України", "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

Згідно з пунктом 2 Прикінцевих положень вказаного Закону, порядок виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) працюючим пенсіонерам, встановлений цим Законом, поширюється на пенсіонерів (отримувачів щомісячного довічного грошового утримання) незалежно від часу призначення пенсії.

В подальшому, 01 січня 2016 року набули чинності норми Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" № 911-VII, відповідно до яких перше речення частини першої статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" викладено в такій редакції: "Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи, ветеранів військової служби та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", призначені пенсії / щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються".

Відповідно до Рішення Конституційного суду України від 20.12.2016 року № 7-рп/2016 у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень другого речення частини сьомої статті 43, першого речення частини першої статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційними), положення Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 9 квітня 1992 року N 2262-XII зі змінами, а саме: перше речення частини першої статті 54, відповідно до якого тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи, ветеранів військової служби та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", призначені пенсії / щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються.

Відповідно до частини 2 статті 152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Надаючи правову оцінку вимогам позивача, суд виходить з наступного.

Висновки щодо правозастосування

З матеріалів справи вбачається, що позивач з 07 листопада 2015 року працює в ГУ Національної поліції в Полтавській області.

Статтею 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" в її редакції від 02 березня 2015 року передбачалось, що у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених, зокрема, законом України "Про державну службу" пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються.

Необхідно зазначити, що дана редакція статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 02 березня 2015 року не була скасована та не була визнана неконституційною.

В подальшому частина 1 статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" зазнала зміни відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" № 911-VII в частині періоду часу, на який вона застосовується: з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року.

Оскільки рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 року визнано неконституційним положення першого речення частини 1 статті 54 "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" в редакції відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" №911-VII, то виплата пенсії позивачу повинна відновитись з дня ухвалення відповідного рішення.

Отже, у проміжок часу, коли діяли норми статті 54 "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" в редакції відповідно до Закону України від 02.03.2015 № 213-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" й в редакції згідно з Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" № 911-VII до часу ухвалення Конституційним Судом України рішення про неконституційність положень речення першого частини 1 статті 54 "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", працюючий пенсіонер, на якого розповсюджується Закон України "Про державну службу" відповідно до таких норм не мав права на отримання пенсії/щомісячного довічного грошового утримання. Таке право відновилось у позивача з дати ухвалення Конституційним Судом України вищезазначеного рішення.

Такі висновки суду узгоджуються з висновками, викладеними Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 31 липня 2018 року за наслідками розгляду справи № 127/4952/17.

Отже, безпідставно сплачена пенсія за період з 07 листопада 2015 року по 29 лютого 2016 року в загальній сумі 23 158 грн 98 коп. підлягає поверненню пенсіонером в повному обсязі.

Таким чином, рішення № Д від 26 травня 2018 року Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області в частині необхідності стягнення з ОСОБА_3 сум пенсії, виплачених надміру, є правомірним.

Оцінюючи розмір відрахувань з пенсії ОСОБА_3 на повернення в ГУ ПФУ в Полтавській області надміру сплачених коштів, що встановлений оскаржуваним рішенням, і який дорівнює 20 % пенсії позивача щомісячно до повного погашення переплати, суд виходить з наступного.

Статтею 50 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" встановлений максимальний розмір відрахувань, що можуть бути здійснені з пенсії, який дорівнює 50 % пенсії.

Умовами застосування саме 50-відсоткового розміру утримання надміру сплаченої пенсії, згідно ст. 50 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", є стягнення з пенсії, що здійснюється на утримання членів сім'ї (аліменти), на відшкодування збитків від розкрадання майна підприємств і організацій, на відшкодування пенсіонером шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також у зв'язку зі смертю потерпілого, на повернення переплачених сум заробітної плати в передбачених законом випадках.

З усіх інших видів стягнень може бути відраховано не більш як 20 відсотків пенсії.

З огляду на це, та враховуючи наявний обов`язок у позивача повернути надміру сплачену пенсію, рішення про стягнення з ОСОБА_3 пенсії у розмірі 20% щомісячно до повного погашення переплати є правомірним.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, іпн НОМЕР_1) до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (м.Полтава вул. Соборності, 66, ) залишити без задоволення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 03.10.2017 року.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення.

Повне рішення складено 01 жовтня 2018 року.

Головуючий суддя ОСОБА_4