Справа № 826/16561/16
Суддя: Донець В.А.
Дата ухвалення: 2018-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

04 квітня 2018 року № 826/16561/16

Окружний адміністративний суд міста Києва в складі колегії: головуючого судді Донця В.А.; суддів: Костенка Д.А., Шрамко Ю.Т., секретар судового засідання Махинько Ю.О., розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України про стягнення 5.090,94 грн.,

за участю представника відповідача - Кавунця В.В.

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом про стягнення з Державної фіскальної служби України на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки проведення розрахунку в сумі 5.090,94 грн.

Ухвалою суду від 26.10.2018 - відкрито провадження у справі, від - 13.12.2016 закінчено підготовче провадження та призначено судовий розгляд справи. На підставі розпорядження керівника апарату та протоколу автоматичного розподілу - справу передано судді Донцю В.А. Ухвалою від 09.02.2018 призначено судове засідання на 04.04.2018, під час якого проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Позов обґрунтовано тим, що відповідно до наказу Державної фіскальної служби України від 13.09.2016 №3156-о позивача звільнено 19.09.2016, проте розрахунок з позивачем було проведено 30.09.2016, фактично через 9 днів після звільнення.

Позивач у судове засідання не прибула, про дату, час та місце судового розгляду повідомлена належним чином. У матеріалах справи наявне клопотання про розгляд справи без її участі.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримав заперечення, зазначивши, що з позивачем проведено повний розрахунок відповідно до наказу ДФС від 13.09.2016 №3156-о "Про звільнення ОСОБА_1", виплата заробітної плати 30.09.2016 зумовлена особливостями перерахування органом державної казначейської служби коштів на рахунки ДФС України для виплати заробітної плати.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши письмові докази, судом встановлено.

Наказом Державної фіскальної служби України від 13.09.2016 №3156-о ОСОБА_1 звільнено з 19.09.2016 з посади завідувача сектору досудового розгляду скарг з питань оподаткування митними платежами управління досудового врегулювання спорів з окремих питань Департаменту адміністративного оскарження та судового супроводження Державної фіскальної служби України за власним бажанням, стаття 38 Кодексу законів про працю України, частини першої статті 86 Закону України "Про державну службу".

Обставина щодо виплати позивачу належних їй коштів 30.09.2016 представником відповідача визнана.

Вирішуючи спір, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум (частина перша). В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму (частина друга).

Судом встановлено відсутність спору між позивачем та відповідачем щодо належних сум під час звільнення.

Статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Як уже зазначалось судом, позивача звільнено з посади 19.09.2016, розрахунок здійснено 30.09.2016.

Згідно з довідкою від 22.09.2016 №1208, виданої ДФС України, середньоденний заробіток ОСОБА_1 становив 565,66 грн. Сторонами не висловлено заперечень стосовно вказаної суми.

Отже, середній заробіток за 9 робочих днів затримки з вини ДФС України заробітної плати позивачу в зв'язку зі звільненням становить 5090,94 грн.

З огляду на викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню, відповідно з відповідача слід стягнути 5090,94 грн. При цьому суд вважає необґрунтованими доводи представника відповідача щодо наявності об'єктивних причин, які перешкоджали вчасному розрахунку відповідачем - особливості перерахування органом державної казначейської служби коштів на рахунки ДФС України для виплати заробітної плати, оскільки не надано доказів на підтвердження відмови органу казначейської служби в задоволенні відповідної вимоги ДФС України списати кошти.

Щодо строків звернення до суду, то суд вважає, що позивачем дотримано тримісячного строку, встановленого частиною першою статті 233 КЗпП України, оскільки про порушене право позивач могла дізнатись 30.09.2016, коли було здійснено повний розрахунок, водночас подано 24.10.2016, тобто в межах строку.

Позивач просила стягнути з відповідача на її користь судові витрати в розмірі 3190,00 грн.

Статтею 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (частина перша). Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (частина сьома).

До матеріалів справи додано договір про надання правової допомоги від 20.09.2016 №09/16ТОВ, укладений між фізичною особою-підприємцем, фахівцем в галузі права ОСОБА_3 та ОСОБА_1, акт передачі-прийняття послуг з надання правової допомоги від 31.10.2016 №1 та квитанції до прибуткового касового ордеру від 31.10.2016 №8, за якими позивачем за отримані послуг сплачено 3190,00 грн. Зі змісту акту передачі-приймання послуг з надання правничої допомоги вбачається, що фахівцем надано послуги: вивчення матеріалів, підготовка, друк, подання позову - 2320,00 грн.; подання заяви про відсутність спору, клопотань про розгляд справи без участі позивача та розподіл судових витрат - 870,00 грн.

Відповідно до статті 134 КАС України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (частина перша). За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (частина друга).

Перш за все суд констатує, що правнича допомога надана не адвокатом - фахівцем у галузі права (диплом від 30.06.2004 НОМЕР_2). Однак, частиною четвертою статті 4 КАС України передбачено, що закон, який встановлює нові обов'язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі. Станом на час подання позову статтею 90 КАС України (в редакції, чинній на час відкриття провадження у справі) встановлювалось, що витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом. За такого правового регулювання та встановлених обставин, суд вважає, що наявні підстави для розгляду питання розподілу витрати, пов'язаних з правничою допомогою, наданих фахівцем в галузі права.

На думку суду, додані до справи докази понесення позивачем витрат, пов'язаних з правничою допомогою відповідають вимогам, встановленим частиною четвертою статті 134 КАС України. Щодо розміру та співмірності, то відповідачем жодних заперечень з приводу судових витрат не висловлено, клопотань про зменшення судових витрат не заявлено, доводів стосовно неспівмірності не висловлено.

З урахуванням того, що заявлені до розподілу витрати, пов'язані з правничою допомогою не є очевидно неспівмірними, з відповідача на користь позивача слід присудити 3190,00 грн. понесених судових витрат, пов'язаних з наданням правничої допомоги.

Керуючись статтею 246 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Стягнути на користь ОСОБА_1 з Державної фіскальної служби України 5090,94 грн. (п'ять тисяч дев'яносто гривень 94 коп.)

Стягнути на користь ОСОБА_1 3190,00 грн. (три тисячі сто дев'яносто гривень 00 коп.) судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань Державної фіскальної служби України.

Позивач - ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_1).

Відповідач - Державна фіскальна служба України (ідентифікаційний код 39292197, місцезнаходження: 04053, місто Київ, Львівська площа, будинок 8).

Відповідно до статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно зі статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Підпунктом 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" передбачено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Повний текст рішення складено 28 вересня 2018 року.

Головуючий суддя В.А. Донець

Судді Д.А. Костенко

Ю.Т. Шрамко