Справа № 308/9797/18
Суддя: Затолочний Віталій Семенович
Дата ухвалення: 2018-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2018 рокуЛьвів№ 876/7162/18

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Затолочного В.С.,
суддів: Матковської З.М., Шавеля Р.М.,
з участю секретаря судового засідання Мельничук Б.Б.,
представника позивача Романюк М.Г.
розглянувши в судовому засіданні у місті Львові апеляційну скаргу громадянина Індії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 вересня 2018 року у справі № 308/9797/18 за адміністративним позовом Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 до громадянина Індії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про затримання з метою ідентифікації (рішення суду першої інстанції прийняте суддею Малюк В.М. в м. Ужгороді Закарпатської області, 03.09.2018 року згідно журналу судового засідання о 14:14 год.,), -

ВСТАНОВИВ:

Військова частина № НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 (далі позивач) звернулася з адміністративним позовом до громадянина Індії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - відповідач) про затримання з метою ідентифікації.
Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 вересня 2018 року адміністративний позов задоволено.
Затримано громадянина Індії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою його ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України, з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, на строк достатній для виконання судового рішення, але який не може перевищувати шість місяців, починаючи з часу фактичного затримання.
Не погодившись із вказаним рішенням, його оскаржив відповідач, який покликаючись на те, що вказане рішення є незаконним та прийнятим з порушенням норм матеріального і процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, просить рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 вересня 2018 року скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.
В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що не має наміру ухилятися від виконання рішення про примусове видворення, має родичів на території України, які б надали відповідачу допомогу в поверненні до його країни походження. Також зазначає, що у нього є наявні документи, що дають право на виїзд за межі території України, а саме закордонний паспорт Республіки Індії № НОМЕР_2 від 06.03.2017.
Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що 27 серпня 2018 року громадянин Індії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 незаконно, поза пунктами пропуску, перетнув державний кордон з України в Словацьку Республіку на напрямку 177 п/зн на ділянці відповідальності ВІПС «Новоселиця» відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_4 », однак після незаконного перетину кордону був затриманий представниками прикордонної поліції Словацької Республіки після чого 28 серпня 2018 року в пункті пропуску «Малий Березний» Чопського прикордонного загону на підставі статті 3 Угоди між Україною та Європейським Співтовариством про реадмісію осіб був прийнятий на територію України у встановленому угодою порядку під час проведення прикордонно-представницької зустрічі.
Представлені позивачем докази свідчать про те, що громадянин Індії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 реалізуючи свої права та свободи, міг встановленим порядком іммігрувати в Україну або іншу європейську країну на постійне місце проживання, або тимчасово прибути для працевлаштування на визначений термін, як це передбачено законодавством України, законодавством інших держав та міжнародними документами, не завдавши шкоди національним інтересам України. Але знаючи про можливість легально виїхати до європейських країн, відповідач вибрав більш легкий та незаконний спосіб, знаючи, що для досягнення своєї мети він неодноразово буде порушувати та ігнорувати законодавство країн на своєму шляху, відповідач умисно пішов на вчинення правопорушення.
Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області 03 вересня 2018 року громадянина Індії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.
Приймаючи оскаржене рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач коштів для виїзду з території України не має, працевлаштуватись на території України не має змоги. Будь-які документи, що посвідчують особу, підтверджують законність його перебування на територію України або дають право на виїзд за межі території України, передбачені п.п. 16-19 та 20 ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» у відповідача відсутні. Відповідач не відноситься до осіб, яким надано статут біженця і не є особою, яка потребує додаткового захисту.
Апеляційний суд погоджується з рішенням суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до положень ст.ст. 9, 29 Загальної декларації прав людини ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання. При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина повинна зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві.
У статті 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (із змінами і доповненнями) від 04.11.1950 року, ратифікованою Верховною Радою України 11.09.1997 року, задекларовано право кожного на свободу та особисту недоторканість, за винятком певних випадків, зокрема, законного арешту або затримання з метою запобігання недозволеному в`їзду особи в країну чи особи, щодо якої провадяться процедури депортації або екстрадиції.
Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначається Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».
Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.
Згідно до п. 14 ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.
Частиною 3 статті 29 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що іноземці або особи без громадянства, прийняті відповідно до міжнародного договору про реадмісію, які не мають законних підстав для перебування на території України, підлягають примусовому видворенню у разі, якщо між Україною і країною громадянської належності чи країною попереднього постійного проживання таких іноземців або осіб без громадянства відсутній договір про реадмісію.
Відповідно до ч. 4 ст. 30 цього Закону іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.
Згідно ч. 11 ст. 289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.
В апеляційній скарзі відповідач зазначає що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про те, що відповідач коштів для виїзду з території України не має, будь-які документи, що посвідчують особу, підтверджують законність його перебування на територію України або дають право на виїзд за межі території України у відповідача відсутні, оскільки у нього є наявні документи, що дають право на виїзд за межі території України, а саме закордонний паспорт Республіки Індії № НОМЕР_2 від 06.03.2017, крім того відповідач має родичів на території України, які б надали відповідачу допомогу в поверненні до його країни походження.
Апеляційним судом встановлено, що у громадянина Індії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є закордонний паспорт Республіки Індії № НОМЕР_2 від 06.03.2017 з українською візою № Y05112295, яка дійсна з 03.08.2018 до 17.08.2018 року.
27 серпня 2018 року громадянин Індії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 незаконно, поза пунктами пропуску, перетнув державний кордон з України в Словацьку Республіку на напрямку 177 п/зн на ділянці відповідальності ВІПС «Новоселиця» відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_4 ».
Разом з тим, колегія суддів відкидає покликання апелянта на те, що наявні в нього документи, що дають право на виїзд за межі території України, є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.
Так, на час ухвалення рішення від 03.09.2018 року суд першої інстанції виходив з відсутності належних документів, що ідентифікують особу відповідача, їх наявність на час перегляду справи апеляційним судом може мати лише значення для органів прикордонної та міграційної служби для завершення процедури ідентифікації відповідача.
Крім того, зазначена в оскаржуваному судовому рішенні підстава для затримання необхідність забезпечення видворення відповідача за межі території України не була спростована апелянтом.
Щодо покликань відповідача на те, що у нього є родичі на території України, які б надали відповідачу допомогу в поверненні до його країни походження колегією суддів не беруться до уваги, оскільки такі не знайшли свого підтвердження матеріалами справи.
Частиною 1 статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищенаведене, судом першої інстанції, при вирішенні даного публічно-правового спору, правильно встановлено обставини справи та ухвалено законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.
Керуючись ст. 241, ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 370 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу громадянина Індії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити без задоволення, а рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 вересня 2018 року у справі № 308/9797/18 без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. С. Затолочний
судді З. М. Матковська
Р. М. Шавель