Справа № 0440/5019/18
Суддя: Горбалінський Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2018-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 серпня 2018 року Справа № 0440/5019/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
за участі секретаря судового засіданняОСОБА_2
представника позивача ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Криворізької південної обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення
06.07.2018 року ОСОБА_4 (далі - позивач) звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Криворізької південної обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (далі відповідач), в якому просить суд:
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «Ф» № 1-17 від 30.06.2015 року Криворізької південної обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, яким визначено суму податкового зобовязання за платежем: Транспортний податок з фізичних осіб 18011001, у розмірі 25 000,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Криворізькою південною обєднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Дніпропетровській області безпідставно винесено податкове повідомлення-рішення форми «Ф» № 1-17 від 30.06.2015 року, оскільки позивач вважає, що встановлення податку на майно, зокрема в частині транспортного податку, є безумовним обовязком місцевої ради, який повинен бути виконаний шляхом прийняття відповідного рішення. На думку позивача, незалежно від прийняття або неприйняття відповідного рішення місцевою радою у 2015 році, транспортний податок міг справлятися не раніше 2016 року.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.07.2018 року відкрито провадження у адміністративній справі, та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з призначенням судового засідання на 09.08.2018 року о 09:00 год.
09.08.2018 року відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, в якому він не погоджується з позовними вимогами та вважає, що позов не підлягає задоволенню з підстав того, що транспортний засіб Позивача відповідає критеріям, що визначені ст. 267 Податкового кодексу України, та є обєктом оподаткування транспортним податком у 2015 році.
Разом з відзивом представником відповідача подано клопотання про розгляд справи без участі представника.
Судове засідання було перенесено на 16.08.2018 року о 09:00 год.
У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити позов, посилаюсь на обставини, викладені у позовній заяві.
Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.
ОСОБА_4 є власником транспортного засобу марки TOYOTA, модель LAND CRUSER, тип легковий універсал, 2010 року випуску, обєм циліндра двигуна 4461 куб. см., реєстраційний номер НОМЕР_1, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу номер САА739978.
На підставі зазначених даних, відповідачем було сформовано та направлено позивачу податкове повідомлення-рішення форми «Ф» від 30.06.2015 року № 1-17, яким визначено сума з транспортного податку в розмірі 25 000,00 грн. за 2015 рік.
Зазначене податкове повідомлення-рішення позивачем у відповідності до ст. 56 Податкового кодексу України не оскаржувалось.
З матеріалів справи вбачається, що відповідно квитанції № 032057425 від 07.10.2015 року, позивачем сплачено транспортний податок в сумі 25 000,00 грн.
Оцінюючи обґрунтованість позовних вимог, суд дійшов наступних висновків.
Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Конституцією України, Податковим кодексом України.
Статтею 67 Конституції України передбачено, що кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.
Відповідно до п. п. 16. 1. 4. п. 16. 1 ст. 16 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Відповідно до п. 57. 3 ст. 57 Податкового кодексу України у разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.
Відповідно ч. 1 ст. 60 Податкового кодексу України, якщо: сума податкового боргу самостійно погашається платником податків або органом стягнення; контролюючий орган скасовує раніше прийняте податкове повідомлення-рішення про нарахування суми грошового зобов'язання або податкову вимогу; контролюючий орган зменшує нараховану суму грошового зобов'язання раніше прийнятого податкового повідомлення-рішення або суму податкового боргу, визначену в податковій вимозі; податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними.
З аналізу зазначеної статті вбачається, що відкликання податкового повідомлення-рішення означає втрату чинності податкового повідомлення-рішення. При чому, податкове повідомлення-рішення відкликається не шляхом прийняття окремого рішення про відкликання, в вважається таким в силу настання певних юридичних фактів, встановлених Податковим кодексом України.
Відкликане податкове повідомлення-рішення є таким, яке не створює будь-яких юридичних наслідків для платника податків. Таким чином, у платника податків відсутній обовязок сплатити суму грошового зобовязання, зазначеного у відкликаному повідомленні-рішенні, а отже його не можна оскаржити.
Вирішуючи заявлений спір по суті, суд виходить із наступного.
Судом встановлено, що сума податкового зобовязання 07.10.2015 року самостійно погашена позивачем.
Отже, на час подачі позивачем позову податкове повідомлення-рішення форми «Ф» № 1-17 від 30.06.2015 року, яке оскаржується позивачем, у звязку із фактом сплати податкового зобовязання, вважається відкликаним, оскільки відсутні податкові зобовязання у позивача.
Таким чином, суд вважає вимоги позивача, про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення форми «Ф» № 1-17 від 30.06.2015 року безпідставними та такими що не підлягають задоволенню, оскільки, заявлені про скасування рішення субєкту владних повноважень, яке втратило на момент предявлення позову чинність.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Частинами 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З огляду на зазначене, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_4 про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення форми «Ф» № 1-17 від 30.06.2015 року Криворізької південної обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, яким визначено суму податкового зобовязання за платежем: Транспортний податок з фізичних осіб 18011001, у розмірі 25 000,00 грн.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Згідно ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєктам владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Проте, оскільки суд дійшов висновку про необхідність відмовити у задоволенні позову повністю, судові витрати сплачені позивачем не стягуються за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області.
Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Згідно ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.
Статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, проте, відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.
Повний текст рішення суду складений 21 серпня 2018 року.

Суддя ОСОБА_1