Справа № 805/2677/18-а
Суддя: Блохін Анатолій Андрійович
Дата ухвалення: 2018-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2018 року справа №805/2677/18-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Гаврищук Т.Г., Сухарька М.Г., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 15 червня 2018 року (повний текст складено 15 червня 2018 року в м. Слов'янськ) у справі № 805/2677/18-а (суддя І інстанції - Чучка В.М.) за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Приморського району Маріупольської міської ради про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

17 квітня 2018 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до суду з позовом до Управління соціального захисту населення Приморського району Маріупольської міської ради (надалі - УПСЗН Приморського району, відповідач) про:

1. Визнання протиправними дії відповідача Управління соціального захисту населення Приморського району Маріупольської міської ради щодо відмови позивачу ОСОБА_1 в відновленні допомоги при народженні дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1;

2. Визнання протиправними дії відповідача Управління соціального захисту населення Приморського району Маріупольської міської ради щодо відмови позивачу ОСОБА_1 в призначенні допомоги при народженні дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2;

3. Зобов'язати відповідача Управління соціального захисту населення Приморського району Маріупольської міської ради відновити виплату допомоги при народженні дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, починаючи з серпня 2014 року;

4. Зобов'язати відповідача Управління соціального захисту населення Приморського району Маріупольської міської ради призначити та здійснити виплату позивачу ОСОБА_1 допомоги при народженні дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач разом з двома дітьми, синами ОСОБА_3 та ОСОБА_4, є внутрішньо переміщеними особами, у зв'язку з чим звернулась до відповідача із заявою про призначення та поновлення допомоги при народженні дитини, на що відповідач повідомленням від 24.10.2016 року відмовив у призначенні державної допомоги сім'ям з дітьми з причини відсутності особової справи та довідки-атестату, або електронної особової справи, але з цього повідомлення позивачу не зрозуміло, яку саме заяву розглянуто відповідачем, оскільки вона зверталась до відповідача із заявою про поновлення виплати на першу дитину та з заявою про призначення виплати на другу дитину. Позивач була вимушена звернутись до центру з надання правової допомоги, у зв'язку з чим на адвокатський запит відповідач листом № 07/10910 від 12.10.2017 року повідомив, що оскільки дванадцятимісячний строк для звернення до управління для поновлення та призначення допомоги при народженні дитини сплинув, тому відсутні підстави для поновлення та призначення зазначеної допомоги. Позивач вважає дії відповідача протиправними, такими, що порушують права та інтереси не тільки позивача, а й права та інтереси дитини, тому вимушена звернутись за їх захистом до суду.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 15 червня 2018 року у справі № 805/2677/18-а позов задоволено. Визнано протиправними дії відповідача Управління соціального захисту населення Приморського району Маріупольської міської ради щодо відмови позивачу ОСОБА_1 в відновленні допомоги при народженні дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Визнано протиправними дії відповідача Управління соціального захисту населення Приморського району Маріупольської міської ради щодо відмови позивачу ОСОБА_1 в призначенні допомоги при народженні дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Зобов'язано Управління соціального захисту населення Приморського району Маріупольської міської ради (місцезнаходження: вул. Ад. Луніна, 89, м. Маріуполь, Донецька область, 87510, ідентифікаційний код юридичної особи 25987680) поновити ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3, ІНН НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_1), виплати допомоги при народженні дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, починаючи з серпня 2014 року. Зобов'язано Управління соціального захисту населення Приморського району Маріупольської міської ради (місцезнаходження: вул. Ад. Луніна, 89, м. Маріуполь, Донецька область, 87510, ідентифікаційний код юридичної особи 25987680) призначити та здійснити ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3, ІНН НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_1), виплати допомоги при народженні дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Департаментом соціального захисту населення Маріупольської міської ради, подано апеляційну скаргу на судове рішення суду першої інстанції, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив оскаржене рішення суду скасувати та постановити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначено, що оскільки, дванадцятимісячний термін звернення за призначенням допомоги при народженні дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5 минув, заявниця 12.09.2017 року втратила своє право на призначення зазначеної допомоги.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.

Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що Позивач, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 народила сина ОСОБА_3, на підставі чого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Антрацитівського міськрайонного управління юстиції у Луганській області складено актовий запис № 504 та видано свідоцтво про народження, 12.09.2015 року народила сина ОСОБА_4, на підставі чого Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області складено актовий запис № 174 та видано свідоцтво про народження (а.с. 28, 15-16).

У серпні 2016 року позивач разом з дітьми переїхала до м. Маріуполя та стали на облік як внутрішньо переміщені особи, у зв'язку з чим були отримані довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, видані на ім'я ОСОБА_1, ОСОБА_4 та ОСОБА_3, фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 (а.с. 11).

11.08.2016 року позивач звернулась до відповідача із заявою № 1357/2 про призначення допомоги при народженні дитини (а.с. 21-22).

12.08.2016 року відповідач направив запит № 07/5967 до Донецького центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат щодо надання запиту на електронну справу з Центрального сховища Мінсоцполітики (а.с. 23).

13.10.2016 року Донецький обласний центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат повідомив, що ДП "Інформаційно-обчислювальний центр Мінсоцполітики України" у відповідь на запит від 12.10.2016 року № 463 надав інформацію, що особова справа ОСОБА_1 вже передана в інший регіон до м. Куп'янськ Харківської області 09.12.2014 року (а.с. 24).

Повідомленням від 24.10.2016 року про відмову у призначенні державної допомоги сім'ям з дітьми, позивачу повідомлено, що допомога при народженні дитини не призначена згідно інструкції щодо порядку оформлення і ведення особових справ отримувачів усіх видів соціальної допомоги, відповідно до якої, порядок прийняття на облік отримувача соціальної допомоги, згідно якого підставою для продовження виплати державної допомоги в іншому районі є особова справа та довідка-атестат, або електронна особова справа (а.с. 17).

У серпні 2017 року позивач разом з дітьми вдруге стали на облік як внутрішньо переміщені особи та отримали довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи на ім'я ОСОБА_1, ОСОБА_4 та ОСОБА_3, фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 (а.с. 12-14).

12.10.2017 року відповідач надав інформацію № 07/10910 щодо звернення позивача про призначення допомоги при народженні дитини, в якій зазначив, що позивач звернулась до управління після спливу дванадцяти місяців після припинення виплати допомоги, підстави для подовження виплати допомоги при народженні дитини відсутні, а саме, право на поновлення виплати допомоги при народженні дитини ІНФОРМАЦІЯ_1 заявниця не мала. Щодо права заявниці на призначення допомоги при народженні дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, відповідач повідомив, що відповідно до листа від 24.10.2016 року вх. № 07/12675 ДП "Інформаційно-обчислювальний центр Міністерства соціальної політики України", особова справа позивача вже передана в інший регіон, а саме м. Куп'янськ Харківської області, у зв'язку з чим, відповідачем було зроблено запит до Управління соціального захисту населення м. Куп'янськ Харківської області на отримання особової та електронної справи, довідки-атестату, на що отримав відповідь, що згідно письмової заяви позивача її особову справу було видано 11.03.2016 року особисто заявниці з необхідними документами. 13.04.2017 року позивачем були надані письмові пояснення відповідачу стосовно того, що позивач дійсно отримувала допомогу при народженні на першу дитину в м. Куп'янські, після чого забрала справу до м. Антрацит, де вона і знаходиться по теперішній час, тому, оскільки дванадцятимісячний термін звернення за призначенням допомоги при народженні дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, минув, заявниця 12.09.2017 року втратила своє право на призначення зазначеної допомоги (а.с. 18-20).

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач відмовив позивачу у подовженні виплати допомоги при народженні першої дитини, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та призначення допомоги при народженні другої дитини, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, у зв'язку з пропуском дванадцятимісячного строку, встановленого законодавством для звернення за відповідною державною допомогою.

Таким чином, спірним питанням даної справи є правомірність дій відповідача, щодо відмови в подовженні державної допомоги при народженні дитини та призначенні допомоги при народженні дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до якої громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Статтею 3 Конституції України закріплене визнання найвищою соціальною цінністю в України людини, її життя і здоров'я, честі і гідності, недоторканності і безпеки, відповідальність держави перед людиною за свою діяльність та головний обов'язок держави щодо утвердження і забезпечення прав і свобод людини.

Згідно статті 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Гарантований державою рівень матеріальної підтримки сімей з дітьми шляхом надання державної грошової допомоги встановлює Закон України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" від 21 листопада 1992 року № 2811-XII (далі Закон № 2811-XII).

Даний Закон спрямований на забезпечення пріоритету державної допомоги сім'ям з дітьми у загальній системі соціального захисту населення.

Так, згідно з частиною 1 статті 1 Закону громадяни України, в сім'ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених Законом та іншими законами України.

Згідно з пунктом 2 частиною 1 статті 3 Закону одним із видів державної допомоги сім'ям з дітьми є допомога при народженні дитини. Така допомога призначається і виплачується органами соціального захисту населення; надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною; покриття витрат на її виплату здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України у вигляді субвенцій до місцевих бюджетів (стаття 4, частина 1 статті 5, частина 1 статті 10 Закону), з урахуванням умов, визначених у статті 11 Закону № 2811-XII.

Таким чином, допомога при народженні дитини є різновидом державної допомоги у загальній системі соціального захисту населення і надається з метою забезпечення відповідного рівня матеріальної підтримки сімей, у яких є діти, створення належних умов для утримання та виховання дітей.

За приписами статті 11 Закону № 2811-XII, для призначення допомоги при народженні дитини до органу соціального захисту населення за умови пред'явлення паспорта або іншого документа, що посвідчує особу, та свідоцтва про народження дитини подається одним з батьків (опікуном), з яким постійно проживає дитина, заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, та копія свідоцтва про народження дитини. Даний перелік документів є вичерпним. Допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини. У разі народження мертвої дитини допомога при народженні дитини не призначається.

Вказані норми Закону кореспондуються з положеннями Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1751 від 27 грудня 2001 року (зі змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 59 від 04 лютого 2009 року).

Разом з цим, як зазначив відповідач при наданні інформації від 12.10.2017 року № 07/10910, позивач звернулась до нього із заявою про призначення/поновлення допомоги при народженні дитини на двох дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, 11.08.2016 року, тобто у передбачений Законом дванадцятимісячний строк після народження другої дитини, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Стосовно поновлення виплати допомоги при народженні першої дитини, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, суд першої інстанції зазначити, що позивач пропустила строк для звернення із заявою у зв'язку з довгим розшуком особової справи (понад 12 місяців після припинення виплати допомоги), що не залежало від волі позивача та зумовлено обставинами, які об'єктивно завадили звернутись із заявою про подовження допомоги раніше.

Судом першої інстанції не прийнято посилання відповідача на втрату позивачем особової справи на виплату допомоги при народженні дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у тому числі і на ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, оскільки Інструкцією щодо порядку оформлення і ведення особових справ отримувачів усіх видів соціальної допомоги, затвердженою наказом Мінпраці та соціальної політики від 19.09.2006 року № 345, не встановлено правових наслідків втрати особової справи отримувачем, при цьому відповідач має право скористатися інформацією з електронної справи.

Разом з цим, Закон № 2811-XII не містить такої правової підстави для відмови у призначенні або поновленні зазначеної допомоги як втрата заявником особової справи.

Відповідно ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.1991 №789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують, щоб установи, служби і органи, відповідальні за піклування про дітей або їх захист, відповідали нормам, встановленим компетентними органами, зокрема, в галузі безпеки й охорони здоров'я та з точки зору численності і придатності їх персоналу, а також компетентного нагляду.

Крім того, допомога при народженні дитини за своєю природою є допомогою самій дитині, а не її батькам.

В даному випадку неможливість своєчасного звернення одним з батьків до органу, який здійснює призначення допомоги при народженні дитини, призводить до порушення інтересів дитини.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі №591/610/16, висновок якого суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин (частина 5 статті 242 КАС України).

Беручи до уваги необхідність захисту інтересів малолітніх дітей, враховуючи ту обставину, що позивач всупереч своїй волі не могла звернутись у передбачений Законом строк із заявою про поновлення виплати на першу дитину у зв'язку з довгим розшуком особової справи, виходячи із завдань адміністративного судочинства, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач, без урахування усіх обставин, протиправно відмовив позивачу у поновленні/призначенні виплати допомоги при народженні дитини.

З огляду на викладене, наявні правові підстави для зобов'язання відповідача поновити виплати допомоги та призначити виплату допомогу позивачу при народженні дитини.

Приймаючи до уваги наведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані докази, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позов ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Приморського району Маріупольської міської ради про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, підлягає задоволенню у повному обсязі.

При викладених обставинах, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про задоволення позову.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв'язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 15 червня 2018 року у справі № 805/2677/18-а - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 15 червня 2018 року у справі № 805/2677/18-а - залишити без змін.

Повне судове рішення складено 26 вересня 2018 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий А.А. Блохін

Судді Т.Г. Гаврищук

М.Г. Сухарьок