Справа № 185/7840/17(2-а/185/434/17)
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2018-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

02 серпня 2018 рокусправа № 185/7840/17(2-а/185/434/17)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючий суддя: Сафронова С.В.

судді: Мельник В.В., Чепурнов Д.В.,

за участю секретаря судового засідання: Царьової Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 березня 2018 року

у адміністративній справі № 185/7840/17(2-а/185/434/17) за позовом ОСОБА_1 до Павлоградське об'єднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 березня 2018 року відмовлено у задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 щодо визнання неправомірною відмову Павлоградського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області у призначенні їй пенсії за віком на пільгових умовах та зобов'язання відповідача зарахувати їй до пільгового стажу роботи на посаді «мастера производетвенного участка ПВАД ТНП, ПВАД цеха 02 «Державного підприємства «НВО Павлоградський хімічний завод» періоди її перебування у відпустках без збереження заробітної плати, що було пов'язано з виробничими потрібністю підприємства: з 03.01.1995 по 01.02.1995 рік; з 09.07.1996 по 21.07.1996 рік; з 31.07.1996 по 31.08.1996 рік; з 02.09.1996 по 15.09.1996 рік, що складає 2 місяці 29 днів, та дає їй право на пенсію за вислугою років, і призначення їй пенсії, відповідно до пункту «а» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з часу звернення за призначенням пенсії.

Зазначене рішення оскаржено позивачкою по справі до апеляційної інстанції з підстав порушення судом норм матеріального права та не врахування обставин, які мають суттєве значення для правильного вирішення спору у цій справі, у зв'язку з чим просить його скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга позивачки мотивована протиправністю відмови відповідача у призначенні їй пільгової пенсії при наявності необхідного пільгового стажу, що підтверджується записами трудової книжки та уточнюючою довідкою. Вказує на безпідставність неврахування відповідачем до її пільгового за Списком № 1 стажу - 30 днів за січень 1995 р., 13 днів за липень 1996 р., 32 днів за липень-серпень 1996 рік; і 14 днів за серпень 1996 року, оскільки вказаний час її перебування у відпустах без збереження заробітної плати був пов'язаний з виробничими потребами підприємства, а не з її ініціативи, тому цей період повинен бути зарахований їй до пільгового стажу.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому управління просить апеляційну скаргу позивачки залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, але може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Заслухавши пояснення сторін, що прибули за викликом в судове засідання апеляційної інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи і перевіривши юридичну оцінку обставин справи, повноту їх встановлення та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального права, якими регулюються спірні правовідносини, судова колегія вважає за необхідне задовольнити вимоги апеляційної скарги позивачки, а рішення суду першої інстанції скасувати, виходячи з нижченаведеного.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, позивачка працювала на Державному підприємстві «Науково-виробниче об'єднання «Павлоградський хімічний завод» на посадах передбачених Списком №1, що підтверджується записами в її трудовій книжці та довідкою від 22.12.2014 року за № 152 в якій одночасно зазначено про періоди її знаходження у відпустці без збереження заробітної плати під час перебування на посадах Державного підприємства «Науково-виробниче об'єднання «Павлоградський хімічний завод», які відносяться до Списку № 1 (а.с.8,9), а саме: з 03.01.1995 по 01.02.1995 рік - 30 днів; з 09.07.1996 по 21.07.1996 рік - 13 днів; з 31.07.1996 по 31.08.1996 рік - 32 дня; з 02.09.1996 р. по 15.09.1996 рік - 14 днів, що саме і слугувало відмовою пенсійного органу в призначені за заявою позивачки пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до положень пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». А саме, листом відповідача (а.с.11-12) позивачка була повідомлена про те, що наявного у неї стажу роботи по Списку № 1 - 7 років 3 місяця 13 днів недостатньо для призначення пенсії, з огляду на положення п.«а» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Вирішуючи спір у цій справі по суті, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою не надано доказів того, що її перебування у відпустці без збереження заробітної плати було пов'язано саме з виробничими потребами підприємства, також як і не надано доказів того, що за вказані періоди знаходження позивачки у безоплатній відпустці до Пенсійного фонду України підприємством за позивачку сплачувалися страхові внески, тому спираючись на положення ст.24 Закону України «Про загальнодержавне пенсійне страхування», суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність у позивачки відповідного страхового стажу для призначення їй пенсії на пільгових умовах відповідно до п. "а" ч.1 ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення"

Судова колегія не може погодитися з висновками суду першої інстанції у цій справі про відсутність у пенсійного органу не було правових підстав для призначення ОСОБА_1 пенсії відповідно до п. «а» ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" на час звернення позивачки до 27.09.2017 року з заявою про призначення їй пенсії на пільгових умовах у зв'язку з не підтвердженням (документально) наявності у неї стажу роботи за Списком № 1 не менше 7 років 6 місяців.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, судова колегія виходить із того, що згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Також статтею 46 Конституції України гарантоване право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України "Про пенсійне забезпечення" та Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Статтею 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05 листопада 1991 року № 1788-XII визначено категорії осіб, які мають право на пенсію за віком на пільгових умовах (далі - Закон № 1788-XII).

За змістом пункту "а" статті 13 Закону № 1788-XII на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Відповідно до положень ч.2 ст.24 Закону України «Про загальнодержавне пенсійне страхування» на які посилається суд, чітко визначено, що страховий стаж за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а ч.4 ст.24 цього Закону визначено що, в періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

У відповідності до п. 2 Перехідних положень Закону України «Про загальнообов'язкове державі пенсійне страхування», пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють і підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. Із запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійної віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до ст.100 Закону України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» особам, які працювали до введення в дію цього Закону на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, передбачених раніше діючим законодавством, пенсії за віком призначаються на таких умовах: а) особам, які мають на день введення в дію цього Закону повний стаж на зазначених роботах, що давав право на пенсію на пільгових умовах, пенсії в розмірах, передбачених цим Законом, призначаються відповідно до вимог за віком і стажем, встановлених раніше діючим законодавством;

Також, положеннями статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що до стажу зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. До стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків

Тобто, наведеною нормою закону встановлено, що незалежно від того, коли призначатиметься пенсія, робота до 1 січня 2004 року, як постійна, так і тимчасова, як з повним, так і з неповним робочим днем, незалежно від суми сплачених внесків буде зарахована до страхового стажу в повному обсязі, в тому числі це стосується і випадків якщо працівник перебував у відпустці без збереження заробітної плати, навіть у тривалій, цей період також зараховується до стажу роботи для призначення пенсії.

Передбачене наведеними вище нормами Закону України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» право позивачки на зарахування до стажу роботи при призначенні пільгової пенсії за п."а" статті 13 Закону № 1788-XII періодів її знаходження у відпустці без збереження заробітної плати внаслідок виробничої необхідності підприємства, на якому вона працювала за посадою, що відноситься до Списку № 1, підтверджується приписами ст.113 КЗпП України, яка передбачає, що час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу), а також Довідкою про заробітну плату для обчислення пенсії (а.с.79), виданою на підставі особових рахунків позивачки за період 1992-1998 р.р., відповідно якої за спірні періоди: січня 1995 р., липня і серпня 1996 р., та вересня 1996 р - заробітна плата позивачці виплачувалася у незначних розмірах, але на всі виплати були нараховані страхові внески (єдиний податок).

Взявши до уваги викладене вище, в тому числі і інформації про оплату за час простою позивачці згідно зі ст.113 КЗпП України, а також з огляду на відсутність інформації щодо переведення позивачки на весь час простою на іншу роботу (в періоди з 03.01.1995 по 01.02.1995 рік - 30 днів; з 09.07.1996 по 21.07.1996 рік - 13 днів; з 31.07.1996 по 31.08.1996 рік - 32 дня; з 02.09.1996 р. по 15.09.1996 рік - 14 днів), суд апеляційної інстанції вважає, що періоди роботи позивачки на посаді «мастера производетвенного участка ПВАД ТНП, ПВАД цеха 02 «Державного підприємства «НВО Павлоградський хімічний завод», в тому числі і: з 03.01.1995 по 01.02.1995 рік; з 09.07.1996 по 21.07.1996 рік; з 31.07.1996 по 31.08.1996 рік; з 02.09.1996 по 15.09.1996 рік, що складає 2 місяці 29 днів перебування позивачкиу відпустках без збереження заробітної плати, що було пов'язано з виробничими потрібністю підприємства, є періодами, які включається до спеціального стажу, зараховуються календарно і дають право на пільгову пенсію відповідно до пункту «а» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з часу звернення з заявою про призначення пенсії.

Відповідно до ст. 62 Закону № 1788-XII та ч. 1 ст. 48 Кодексу Законів про працю України основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Пунктом 10 Порядку № 383 встановлено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 року № 637 (далі - Порядок № 637).

Згідно Порядку № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами (п.1 Порядку).

За приписами п.3 Порядку №637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Пунктом 20 Порядку № 637 визначено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток N 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Відповідно до п.23 Порядку №637, документи, що подаються для підтвердження трудової діяльності, повинні бути підписані посадовими особами і засвідчені печаткою.

За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.

Відповідно п.24 Порядку № 637, для підтвердження трудового стажу приймаються лише ті відомості про періоди роботи, які внесені в довідки на підставі документів.

З аналізу зазначених норм вбачається, що для підтвердження трудового стажу можуть буди надані будь-які документи, які містять відомості про періоди роботи, зокрема,довідки архівних установ на зберігання яких переданні первинні документи.

Відповідний стаж роботи позивачки на посаді передбаченій Списком № 1 підтверджено: записами у трудовій книжці та довідками підприємства. Отже, документально підтверджено право позивачки на призначення пільгової пенсії з урахування спірних періодів її роботи на посаді мастера производетвенного участка ПВАД ТНП, ПВАД цеха 02 «Державного підприємства «НВО Павлоградський хімічний завод», яка віднесена до Списку №1, оскільки в означені періоди позивачка підлягала державному соціальному страхуванню, а з виплат позивачці за період простоїв підприємства страхові внески (єдиний податок) нараховані та сплачені.

Доводи відповідача щодо підстав не зарахування позивачці спірного періоду роботи, колегія суддів не приймає, оскільки такі доводи свідчать лише про належне виконання відповідачем вимог законодавства щодо обов'язків належного розгляду заяви позивачки, оскільки в порушення вимог закону відповідачем не було прийнято вмотивованого рішення щодо не зарахування спірних періодів роботи до загального та пільгового стажу позивача та не вчинено дій спрямованих на повний та всебічний розгляд поданої позивачем заяви та документів.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відсутність вмотивованого рішення відповідача за результатами розгляду питання про зарахування спірного періоду роботи позивача до загального та пільгового стажу роботи, при доведені позивачкою в судовому засіданні її права, з метою повного захисту прав та інтересів позивача надає підстави для зобов'язання відповідача зарахувати до пільгового страхового стажу роботи позивачки на посаді «мастера производетвенного участка ПВАД ТНП, ПВАД цеха 02 «Державного підприємства «НВО Павлоградський хімічний завод» періоди її перебування у відпустках без збереження заробітної плати, що було пов'язано з виробничими потрібністю підприємства: з 03.01.1995 по 01.02.1995 рік; з 09.07.1996 по 21.07.1996 рік; з 31.07.1996 по 31.08.1996 рік; з 02.09.1996 по 15.09.1996 рік, що складає 2 місяці 29 днів, та призначити позивачці пенсію відповідно до пункту «а» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з часу її звернення з заявою до пенсійного органу стосовно призначення пільгової пенсії.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не були враховані викладені в рішенні апеляційної інстанції обставини, що мають значення для справи, внаслідок чого були порушенні норми матеріального права, що є підставою для задоволення апеляційної скарги позивачки.

Відповідно до пункту другого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За змістом частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Таким чином апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення у справі про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 242, 315, 317, 322 325, 328 КАС України, суд,-

П о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 березня 2018 року - скасувати, та прийняти нове рішення про задоволення адміністративного позову ОСОБА_1

Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області (правонаступником якого є Павлоградське об'єднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області) у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах

Зобов'язати Павлоградське об'єднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу роботи на посаді «мастера производетвенного участка ПВАД ТНП, ПВАД цеха 02 «Державного підприємства «НВО Павлоградський хімічний завод» періоди її перебування у відпустках пов'язаних з виробничими потрібностями підприємства: з 03.01.1995 року по 01.02.1995 рік; з 09.07.1996 року по 21.07.1996 рік; з 31.07.1996 року по 31.08.1996 рік; з 02.09.1996 року по 15.09.1996 рік, що складає 2 місяці 29 днів та призначити ОСОБА_1 пенсію відповідно до пункту «а» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з часу її звернення за призначенням пенсії - 27 вересня 2017 року.

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: С.В. Сафронова

Суддя: В.В. Мельник

Суддя: Д.В. Чепурнов