Справа № 639/735/18
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2018-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2018 р. м. ХарківСправа № 639/735/18
Харківський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів:

головуючого судді: Русанової В.Б.

суддів: Присяжнюк О.В. , Катунова В.В.

за участю секретаря судового засідання - Патової Д. В.,

представника позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 21.08.2018 року, (суддя Баркова Н.В.), по справі № 639/735/18

за позовом ОСОБА_3

до Інспектора БДР УПП у Харківській області ДПП старший лейтенант поліції ОСОБА_2

про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження у справі,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати незаконною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БР № 507423 від 05.02.2018 року, складену інспектором БДР УПП у Харківській області ДПП старшим лейтенантом поліції ОСОБА_2 відносно ОСОБА_3 та закрити провадження у справі на підставі ч.1 ст. 247 КУпАП у звязку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 21.08.2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Позивач, не погоджуючись з рішенням суду подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, як постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, при не повному з'ясуванні обставин справи та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. В обґрунтування посилається на порушення судом ч. 2 ст. 16 Закону України «Про дорожній рух», п.п.21.2, 21.3 ст. 21 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», п.п. 2.5, 2.6, 3.3, 3.5 Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відео реєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до медіафайлів з них, затвердженої дорученням УПП в Харківській області від 27.02.2018 року № 2026н/41/14/01-2018, ч. 3 ст. 283 КУпАП, ч. 2 ст. 77 КАС України.

Представник позивач в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав, просив рішення суду першої інстанції скасувати та прийняте нове, яким задовольнити позов.

Відповідач в судовому засіданні просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Згідно з ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів , заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним судом, що 05.02.2018 року інспектором БДР УПП у Харківській області ДПП старшим лейтенантом поліції ОСОБА_2 винесено постанову серії БР №507423, якою ОСОБА_4 за порушення п.п. 8.4 в. п.п. 2.1 г Правил дорожнього руху притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122, ч.1 ст.126 КУпАП та застосовано штраф в сумі 425 грн. (а.с. 7).

Згідно постанови 05.02.2018 року о 22:18 год. ОСОБА_4, керуючи транспортним засобом Mercedes-Benz, номерний знак НОМЕР_1 по Нетеченській набережній, 2 м. Харків не виконав вимог дорожнього знаку 3.21 «В'їзд заборонено» та в'їхав на АЗС «SOCAR» смугою зустрічного руху, а також не пред'явив або не мав при собі полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив п.п.8.4. (в) та п.п. 2.1. (ґ) ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122, ч.1 ст. 126 КУпАП.

Позивач, не погоджуючись з постановою по справі про адміністративне правопорушення, оскаржив її в судовому порядку.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що постанова відповідача прийнята на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначений законодавством України.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

По суті зафіксованого в оскаржуваній постанові правопорушення апеляційний суд зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, згідно з п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України Про Національну поліцію поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до ст. 14 Закону України Про дорожній рух учасники дорожнього руху зобов'язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до п. 8.4 "в" Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМ України № 1306 від 10.10.2001 (далі ПДР), дорожні знаки поділяються на групи: в) заборонні знаки. Запроваджують або скасовують певні обмеження в русі.

Відповідно до п. 1.3 ПДР учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Згідно ч. 1 ст. 122 КУпАП порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі пятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно до ст. 251 КУпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

В підтвердження факту не виконання вимог дорожнього знаку 3.21 «В'їзд заборонено» та ч.1 ст.122 КУпАП відповідачем надано суду першої інстанції відеозапис з нагрудної камери поліцейського та постанову.

Відеозаписом зафіксовано факт правопорушення та в'їзду 05.02.2018 року о 22:18 год. транспортного засобу Мercedes-Benz, номерний знак НОМЕР_1 на АЗС «SOCAR» смугою зустрічного руху, в порушення вимог дорожнього знаку 3.21 «В'їзд заборонено». Відеофіксація правопорушення здійснена відеореєстратором поліцейського з моменту руху автомобіля по дорозі до моменту зупинки автомобіля.

Доводи апелянта про неналежність зазначеного доказу, оскільки в постанові не зазначено номер відеореєстратора, а з наданого запису неможливо ідентифікувати автомобіль та особу, яка їм керувала, спростовуються матеріалами справи, оскільки відеозапис факту правопорушення є непреривним з моменту вїзду позивача на АЗС «SOCAR» в порушення вимог дорожнього знаку 3.21 «В'їзд заборонено» та його зупинки, також вбачається номерний знак автомобіля. Крім того інших автомобілів такого кольору та марки на АЗС «SOCAR» в цей час відеозаписом не зафіксовано. Видимість знаку 3.21 «В'їзд заборонено» була достатньо освітлена для учасників дорожнього руху. Також суд зазначає, що постанова від 05.02.2018р. містить запис про додатки до постанови, а саме відео, крім того поліцейським попереджено позивача про здійснення відеозапису, що підтверджується відеозаписом та не спростовується позивачем. Наявність у відповідача 05.02.2018р. відеореєстратора також підтверджується листом Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції у Харківській області від 27.04.2018р. (а.с.75)

Таким чином, відповідачем факт вчинення позивачем правопорушення , передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП доведено належними доказами.

Щодо порушення позивачем ч. 1 ст. 126 КУпАП колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти пяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Судом першої та апеляційної інстанцій встановлено, що позивачем визнається факт не надання страхового полісу на вимогу працівника поліції, з підстав незаконності цієї вимоги, на думку позивача.

Доводи апеляційної скарги позивача щодо недоведеності його вини в скоєному правопорушення суд оцінює критично, як суб'єктивне уявлення позивачем правомірності своїх дій.

Відповідно до п. 21.2 ст.21 Закону України " Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" контроль за наявністю договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних

транспортних засобів здійснюється відповідними підрозділами Національної поліції при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод.

Відповідно до ст.16 Закону України " Про дорожній рух" водій зобов'язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред'являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Доводи позивача щодо незаконної вимоги відповідача надати поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є помилковими, з огляду на те, що пп. «ґ» п. 2.1 ПДР чітко передбачено які документи водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема, поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 31.07.2018 року по справі № 754/16760/15-а.

Також обов'язок надати інспектору відповідний поліс встановлено п.21.3 ст.21 Закону України " Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" , згідно якої при використанні транспортного засобу в дорожньому русі

особа, яка керує ним, зобов'язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред'являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті, на їх вимогу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності діють змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідачем доведено правомірність прийнятого рішення належними та допустимими доказами.

Отже, суд погоджується з висновками суду першої інстанції щодо правомірності постанови від 05.02.2018р. про притягнення позивача до адміністративної відповідальності передбаченої ч.1 ст.122, ч. 1 ст. 126 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі визначеному законом.

Доводи апеляційної скарги висновки суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстави для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи та неправильно застосовано норми матеріального права та процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З підстав вищенаведеного, суд дійшов висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 272, 286, 310, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 21.08.2018 по справі № 639/735/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя ОСОБА_5
Судді ОСОБА_6 ОСОБА_7