Справа № 759/13187/17
Суддя: Миколаєць І. Ю.
Дата ухвалення: 2018-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

пр. № 2-а/759/82/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2018 року суддя Святошинського районного суду міста Києва Миколаєць І.Ю. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (у порядку письмового провадження) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора Управління патрульної поліції ДПП в м. Києві Стеценка Олександра Костянтиновича про скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, у якому просить скасувати постанову інспектора поліції УПП ДПП в м. Києві Стеценка О.К. серії БР № 962282 від 28.08.2017 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та закрити провадження по адміністративній справі.

Свою вимогу позивач обґрунтовує тим, що 28.08.2017 року інспектором УПП Стеценко О.К. було складено адміністративну постанову серії БР № 962282 якою притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП, з накладенням стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн. Вказує, що він дотримувався всіх вимог правил дорожнього руху, не розмовляв по мобільному телефоні, а лише тримав його в руці. В обгрунтування свої вимог позивач посилається на те, що дії інспектора є протиправними; постанова складалась без урахувань зауважень та пояснень; доказів правопорушення не надано; свідки, які могли б підтвердити факт правопорушення відсутні; протокол про адміністративне правопорушення не складався.

Представник відповідача Радей О.А. надав суду пояснення щодо позовної заяви, в яких вважає позовні вимоги безпідставними, необгрунтованимим та такими, що не підлягають задоволеннюю судом, виходячи з наступного.

Відповідно до оскаржуваної постанови водій - ОСОБА_1, керуючи транспортним засобом «Renault Megane», д.н.з. НОМЕР_1, під час руху користувався засобами зв'язку, а саме розмовляв по мобільному телефону, тримаючи його в руках, чим порушив п.п. 2.9. ПДР, отже скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпПА. Сам же позивач не заперечує факту тримання персонального засобу зв'язку під час руху транспортного засобу, при цьому стверджував, що тримання мобільного телефону у руці не є порушенням ПДР. Отже вина позивача є доведеною. В заперечення позовних вимог представник третьої особи також посилається ще на те, що інспектором патрульної служби були роз'яснені права позивача, та останнім не було заявлено жодних клопотань. Відтак представник відповідача вважає, що підстави для задовлення позовних вимог відсутні.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.12 КАС України адміністративне судочинство здійснюється у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). Спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішеня справи.

У відповідності до п.6 ч.6 ст.12 КАС України, справами незначної складності є справи щодо оскарження рішеня суб'єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом встановлено, що відповідно до постанови про адміністративне правопорушення БР № 962282 від 28.08.2017 р., ОСОБА_1, керуючи транспортним засобом «Renault Megane», д.н.з. НОМЕР_1, по пр.-ту Перемоги, 43 в м. Києві, під час руху користувався засобами зв'язку, а саме розмовляв по мобільному телефону, тримаючи його в руках, чим порушив п.п. 2.9. ПДР, отже скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпПА. (а.с. 4).

Суд, зважаючи на обов'язок доказування відповідачем у справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, відповідно до норми ч.2 ст. 71 КАС України та зважаючи на встановлення вказаною нормою презумпції вини відповідача вважає, що презумпція вини не є абсолютною, оскільки не звільняє суд від обов'язку ухвалити справедливе та правосудне рішення, встановивши обставини справи.

Відповідно до ст. 14 ЗУ «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов»язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

П. 1.3 ПДР встановлено, що учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги ПДР.

П. 2.9. (д) ПДР водієві забороняється під час руху транспортного засобу користуватися засобами зв'язку, тримаючи їх у руці (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання).

Згідно ст. 9 КУпПА адміністративним правопорушеням (проступком) визнається протиправна винна (умисна чи необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КУпПА порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз'їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв'язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

При цьому, ст. 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорущшення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушенн, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для првильного вирішення справи.

Суд також виходить з норми ст. 252 КУпАП щодо оцінки доказів посадовою особою, яка оцінює їх за своїм внутрішнім переконанням, керуючись законом і правосвідомістю.

Посилання позивача на те, що інспектор незаконно розглянув справу на місці зупинки автомобілю, є невірне з огляду на наступне.

Відповідно до ч.4 та ч. 5 ст. 258 КупАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 283 цього Кодкексу. Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне праворушеня особа оспорить допущене правопорушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена особа зобов»язана скласти протокол про адміністративне правопорушеня відповідно до вимог ст. 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі.

Так процедура розгляду поліцейськими справи про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху визначається Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні праворушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07.11.2015 р, зареєстрованої у Міністрерстві юстиції України 10.11.2015 р. за № 1408/27853. Згідно п. 4 розділу І Інструкції, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адмінітративне правопорушення без складання відповідного протоколу. У п. 2 розділу ІІІ Інструкції зазначено, що постанова у справі про адміністративне правопорушення, передбачене зокрема ст. 122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративне правопорушення.

Таким чином, інспектор патрульної служби, який уповноважений виносити постанову про притягнення до адмінвідповідальності на місці вчинення адміністративного правопорушення, зокрема, у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, має право розглядати адміністративні справи де було вчинено таке адміністративне правопорушення, а не за місцезнаходженням УПП у м. Києві ДПП.

Отже, суд вважає, що вирішуючи питання про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, інспектором Управління патрульної поліції в м. Києві Стеценко О.К., який є посадовою особою та виконує посадові інструкції, керуючись Правилами дорожнього руху України та своєю правосвідомістю, встановив порушення ОСОБА_1 Правил дорожнього руху України та виніс постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення. Оскаржувана постанова винесена у межах повноважень відповідача в порядку та у спосіб визначений КУпАП із дотриманням встановленої процедури та з урахуванням усіх обставин у справі.

Позивач нічим не довів відсутність у своїх діях порушень Правил дорожнього руху України та не довів, що постанову про накладення адміністративного стягнення було складено з порушенням діючих норм законодавства. Виходячи із вищенаведеного, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 9, 19, 72, 77, 243, 286, 295 Кодексу адміністративного судочинства України суд, ст.ст. 9, 122, 251, 252, 258, ст. 288 Кодексу України про адміністративне правопорушення суд,

ВИРІШИВ:

Залишити рішення суб'єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву ОСОБА_1 до інспектора Управління патрульної поліції в м. Києві Стеценка Олександра Костянтиновича про скасування постанови - без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

Якщо розгляд справи проводився в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судовог орішення.

Учасник справи якому повне рішення не було вручене в день його складання, має право на поновлення пропущенного строку на апеляційне оскарження у відповідний строк від дня вручення рішення суду.

Суддя І.Ю. Миколаєць