Справа № 2340/2924/18
Суддя: А.В. Руденко
Дата ухвалення: 2018-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2018 року справа № 2340/2924/18

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Руденко А.В.,

секретаря Сачинської В.С.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1 (за ордером),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в загальному позовному провадженні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Управління Держпраці у Черкаській області про визнання протиправними та скасування постанов про накладення штрафу,-

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернулась фізична особа-підприємець ОСОБА_2 з позовною заявою до Управління Держпраці у Черкаській області, в якій просить визнати протиправними та скасування постанови №ЧК-406/585/АВ/П/ПТ/ТД/МГ/ІП-ФС-333 від 25.06.2018 та №ЧК-406/585/АВ/П/ПТ/ТД/МГ/ІП-ФС-335 від 25.06.2018.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що у травні 2018 року відповідачем було проведено інспекційне відвідування на предмет дотримання позивачем законодавства про працю, за результатами якого був складений акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю, на підставі якого були винесені оскаржувані постанови про накладення штрафу. Постановою №ЧК-406/585/АВ/П/ПТ/ТД/МГ/ІП-ФС-335 від 25.06.2018 на позивача накладено штраф у сумі 335070 грн. за порушення статті 24 КЗпП України, постанови КМУ 413, а саме: за допуск працівників ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до виконання робіт з 19.05.2018 по 24.05.2018 без укладання з ними трудових договорів, оформлених наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та без повідомлення Державної фіскальної служби про прийняття працівника на роботу. Постановою №ЧК-406/585/АВ/П/ПТ/ТД/МГ/ІП-ФС-333 від 25.06.2018 на позивача накладено штраф у сумі 260610 грн. за порушення статті 95 КЗпП України, а саме: за не проведення індексації заробітної плати працівникам ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_7 з червня по грудень 2017 року, чим порушено вимоги частини 6 статті 95 КЗпП України, статей 12, 33 Закону України Про оплату праці, та допущення при нарахуванні заробітної плати недотримання розміру мінімальної заробітної плати. Чим порушено статтю 95 КЗпП України.

Позивач зазначає, що у період проведення інспекційного відвідування ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 дійсно перебували у приміщенні магазину по вул. О.Дашковича, 34, та вул. Гоголя, 225 у м. Черкаси, проте вони не допускалися до виконання будь-якої роботи, а проходили стажування за відповідними професіями відповідно до наказів №2 від 17.05.2018, №3 від 18.05.2018 та №4 від 18.05.2018. Позивач стверджує, що заробітна плата виплачувалася працівникам відповідно до фактично відпрацьованого часу, а суми індексації заробітної плати окремим працівникам за червень грудень 2017 року були виплачені одним платежем 07 травня 2018 року, відтак позивачем дотримано мінімальні державні гарантії в оплаті праці, що виключає відповідальність за абз. 4 ч. 2 ст. 265 КЗпП України.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити.

20 серпня 2018 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти задоволення позову та зазначає, що під час інспекційного відвідування у ФОП ОСОБА_2 встановлено допуск працівників ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до виконання робіт з 19.05.2018 по 24.05.2018 без укладення з ними трудових договорів, чим порушено вимоги ст. 24 КЗпП України. Зокрема, 21.05.2018 інспекторами праці виявлено та зафіксовано факт перебування в приміщенні магазину та виконання функцій продавця працівниками ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які надавали письмові пояснення, що вони стажуються в магазині 18.05.2018 та 19.05.2018. Позивачем не надано докази того, що вказані особи є студентами вищого чи учнями професійно-технічного навчального закладу, як і відсутні індивідуальні програми стажування та договори про їх стажування. Водночас, чинним законодавством не передбачено можливості роботодавця проводити стажування працівника перед прийняттям його на роботу з метою проведення навчання чи випробування працівника на відповідність його роботі, на яку він претендує.

Також під час інспекційного відвідування встановлено непроведення індексації заробітної плати працівникам ОСОБА_8, ОСОБА_3, ОСОБА_7 з червня 2017 року по грудень 2017 року. Індексацію заробітної плати працівникам ОСОБА_8, ОСОБА_3 та ОСОБА_7 за червень - грудень 2017 року необхідно було розраховувати та виплачувати протягом липня 2017 року січня 2018 року одночасно з виплатою заробітної плати за відповідні періоди. Однак, розрахунок та виплата індексації зазначеним працівникам протягом липня 2017 року січня 2018 року не проводилась, оскільки нарахована та виплачена лише 07.05.2018 одним платежем.

Висновки акта інспекційного відвідування про недотримання мінімального розміру заробітної плати відносно працівників ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_3 та ОСОБА_12 ґрунтуються на відомостях табелів обліку робочого часу за відповідні періоди та розрахункових відомостях, які були досліджені під час проведення заходу державного контролю.

Представник відповідача належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи, в судове засідання не зявився, про причини неявки не повідомив.

Заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши матеріали адміністративної справи, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд встановив таке.

ОСОБА_2 зареєстрована як фізична особа-підприємець 12 вересня 2016 року.

З 21 травня по 25 травня 2018 року посадовими особами Управління Держпраці у Черкаській області проведено інспекційне відвідування фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 за адресами магазинів «Альбіон» в м. Черкаси по вул. Дашкевича, 34, та вул. Гоголя, 255. За наслідками інспекційного відвідування складено акт №ЧК-406/585/АВ від 25.05.2018 (далі акт інспекційного відвідування).

В акті інспекційного відвідування встановлено:

- допуск працівників ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до виконання робіт з 19.05.2018 по 24.05.2018 без укладення з ними трудових договорів, оформлення наказом чи розпорядженнями власника або уповноваженого ним органу, та без повідомлення Державної фіскальної служби про прийняття працівника на роботу, чим порушено вимоги ст. 24 КЗпП України, постанови Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 №413;

- індексація заробітної плати працівникам ОСОБА_8, ОСОБА_3, ОСОБА_7 з червня 2017 року по грудень 2017 року не проводилась, чим порушено вимоги ч. 6 ст. 95 КЗпП України, ст.ст. 12, 33 Закону України «Про оплату праці»;

- при нарахуванні заробітної плати допускаються випадки недотримання розміру мінімальної заробітної плати. Так, у січні 2017 року проведено нарахування та виплата заробітної плати ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_3, в лютому 2017 року працівниці ОСОБА_12, в квітні 2017 року працівникам ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 в розмірі нижче мінімальної заробітної плати. Таким чином, позивачем не дотримано мінімальні державні гарантії в частині нарахування мінімальної заробітної плати працівникам менше гарантованого державою, чим порушено вимоги ст. 95 КЗпП України.

На підставі акта інспекційного відвідування, відповідачем винесено:

- постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ЧК-406/585/АВ/П/ПТ/ТД/МГ/ІП-ФС-333 від 25.06.2018, якою за порушення законодавства про працю, керуючись ст. 259 КЗпП України, на підставі абз. 4 ч. 2 ст. 265 КЗпП України на фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 накладено штраф у розмірі 260610 грн;

- постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ЧК-406/585/АВ/П/ПТ/ТД/МГ/ІП-ФС-335 від 25.06.2018, якою за порушення законодавства про працю, керуючись ст. 259 КЗпП України, на підставі абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України на фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 накладено штраф у розмірі 335070 грн.

Не погоджуючись з вказаними постановами відповідача, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд виходить з наступного.

Згідно з п. 1 Положенням про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №96 (далі - Положення №96) Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов'язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Відповідно до пп. 5 п. 6 Положення №96 Держпраці для виконання покладених на неї завдань має право: безперешкодно проводити відповідно до вимог закону без попереднього повідомлення в будь-яку робочу годину доби перевірки виробничих, службових, адміністративних приміщень та об'єктів виробництва фізичних та юридичних осіб, які використовують найману працю та працю фізичних осіб, експлуатують машини, механізми, устаткування підвищеної небезпеки, та у разі виявлення фіксувати факти порушення законодавства, здійснення нагляду та контролю за додержанням якого віднесено до повноважень Держпраці.

Пунктом 7 Положення №96 передбачено, що Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Відповідно до ст. 259 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Процедура здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю, визначена в Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 №295 Про деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні (далі - Порядок №295).

Відповідно до п. 2 Порядку №295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці: Держпраці та її територіальних органів; виконавчих органів міських рад міст обласного значення та сільських, селищних, міських рад обєднаних територіальних громад (з питань своєчасної та у повному обсязі оплати праці, додержання мінімальних гарантій в оплаті праці, оформлення трудових відносин).

Пунктами 19, 20 Порядку №295 визначено, що за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення. Акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником обєкта відвідування або його уповноваженим представником.

У акті інспекційного відвідування №ЧК-406/585/АВ від 25.05.2018, складеному за результатами інспекційного відвідування позивача, зазначено, що ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 допущені до виконання роботи продавця-консультанта з 19.05.2018 по 24.05.2018 без укладення з ними трудових договорів, оформлення наказом чи розпорядженнями власника або уповноваженого ним органу, та без повідомлення Державної фіскальної служби про прийняття працівника на роботу, чим порушено вимоги ст. 24 КЗпП України, постанови Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 №413.

Відповідно до ст. 21 Кодексу законів про працю України трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, дотримуючись внутрішнього трудового розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно з ч. 3 ст. 24 КЗпП України працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу від 17.06.2015 №413 установлено, що повідомлення про прийняття працівника на роботу подається власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (особою) чи фізичною особою до територіальних органів Державної фіскальної служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за формою згідно з додатком до початку роботи працівника.

Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Аналізуючи наведені вище норми законодавства, суд враховує, що правовою підставою для винесення постанови про накладення штрафу є, зокрема встановлення факту допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору. При цьому такий факт допуску повинен бути належним чином зафіксований у складеному посадовою особою Держпраці чи її територіального органу акті інспекційного відвідування та доведений належними доказами.

Дослідивши акт інспекційного відвідування №ЧК-406/585/АВ від 25.05.2018 суд встановив, що у вказаному акті не зазначено, які саме функції продавця-консультанта виконували ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Не зазначено про це і в письмових поясненнях ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, наданих 21.05.2018 під час перевірки.

Натомість у наданих до суду позивачем копіях наказів про допуск до стажування від 17.05.2018 №2, від 18.05.2018 №№ 3, 4 зазначено, що вказаним особам не надавався допуск до виконання обовязків продавця-консультанта до закінчення терміну стажування.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено, а судом не встановлено, порушення позивачем ст. 24 КЗпП України, а саме: факту допуску працівників ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до роботи продавця-консультанта без оформлення трудового договору.

В акті інспекційного відвідування також зазначено про недотримання позивачем мінімальних державних гарантій в оплаті праці в частині нарахування окремим працівникам заробітної плати в розмірі меншому від мінімальної заробітної плати та невиплати індексації заробітної плати.

Відповідно до абз. 4 ч. 1 ст. 265 КЗпП України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Під час інспекційного відвідування позивача встановлено, що при нарахуванні заробітної плати допускаються випадки недотримання розміру мінімальної заробітної плати. Так, у січні 2017 року проведено нарахування та виплату заробітної плати ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_3, в лютому 2017 року працівниці ОСОБА_12, в квітні 2017 року працівникам ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 в розмірі нижче мінімальної заробітної плати. Таким чином, вказаним працівникам не дотримано мінімальні державні гарантії в частині нарахування мінімальної заробітної плати менше гарантованого державою, чим порушено вимоги ст. 95 КЗпП України.

Відповідно до ст. 95 КЗпП України мінімальна заробітна плата - це встановлений законом мінімальний розмір оплати праці за виконану працівником місячну (годинну) норму праці.

Мінімальна заробітна плата встановлюється одночасно в місячному та погодинному розмірах.

Розмір мінімальної заробітної плати встановлюється і переглядається відповідно до статей 9 і 10 Закону України "Про оплату праці" та не може бути нижчим від розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов'язковою на всій території України для підприємств, установ, організацій усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників, за будь-якою системою оплати праці.

Під час судового розгляду встановлено, що згідно з табелями використання робочого часу та розрахунковими відомостями, наданими позивачем до перевірки, виплата заробітної плати у січні 2017 року працівникам ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_3, в лютому 2017 року працівниці ОСОБА_12, в квітні 2017 року працівникам ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 здійснена відповідно до відпрацьованого часу.

Так, у січні 2017 року ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 відпрацювали по 92 години та їм нараховано по 1655 грн., ОСОБА_3 відпрацювала 10 годин і їй нараховано1345 грн.; у лютому 2017 року ОСОБА_12 відпрацювала 136 годин і їй нараховано 2515 грн.; у квітні 2017 року ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 відпрацювали по 32 години і їм нараховано по 747 грн.

Вирішуючи питання про оплату вказаним працівникам за відпрацьований час у розмірі меншому, ніж мінімальна заробітна плата, суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи вчинені вони на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені конституцією та законами України.

Згідно ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах субєкт владних повноважень не може посилатись на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних причин.

Зі змісту акта перевірки вбачається, що у ньому не наведено жодних розрахунків та правових обгрунтувань щодо неправильності нарахування вказаним працівникам заробітної плати за фактично відпрацьований час, відтак, не доведено порушення позивачем ст. 95 КЗпП України.

Щодо нарахування та виплати індексації заробітної плати працівникам за червень грудень 2017 року суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 6 ст. 95 Кодексу законів про працю України заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.

Стаття 12 Закону України № 108/95-ВР від 24.03.1995 "Про оплату праці" визначає, що норми і гарантії в оплаті праці, передбачені частиною першою цієї статті та Кодексом законів про працю України, є мінімальними державними гарантіями.

Згідно зі ст. 33 вказаного Закону в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством.

Відповідно до ст. 1 Закону України №1282-XII від 03.07.1991 "Про індексацію грошових доходів населення" індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

В акті інспекційного відвідування встановлено, що працівникам ОСОБА_8, ОСОБА_3 та ОСОБА_7 належна індексація заробітної плати у червні грудні 2017 року не проводилась, чим порушено ч. 6 ст. 95 КЗпП України, ст.ст. 12, 33 Закону України «Про оплату праці», п. 5 Порядку проведення індексації грошових доходів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.20103 №1078.

Відповідно до розрахункової відомості від 07.05.2018 індексація заробітної плати за 2017 рік працівникам ОСОБА_8, ОСОБА_3 та ОСОБА_7 за червень грудень 2017 року нарахована та виплачена 07 травня 2018 року одним платежем.

Відтак під час судового розгляду не знайшли свого підтвердження висновки акта інспекційного відвідування про невиплату індексації окремим працівниками за період червень грудень 2017 року. При цьому відповідальність за порушення строків виплати індексації заробітної плати не встановлена.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а вимоги такими, що належить задовольнити.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 14, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, 18000, реєстраційний номер облікової картки НОМЕР_1) задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову Управління Держпраці у Черкаській області (бул. Шевченка, 205, м. Черкаси, 18000, ) №ЧК-406/585/АВ/П/ПТ/ТД/МГ/ІП-ФС-333 від 25.06.2018 про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами у сумі 260 610 гривень на фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, 18000, реєстраційний номер облікової картки НОМЕР_1).

Визнати протиправною та скасувати постанову Управління Держпраці у Черкаській області (бул. Шевченка, 205, м. Черкаси, 18000, ) №ЧК-406/585/АВ/П/ПТ/ТД/МГ/ІП-ФС-335 від 25.06.2018 про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами у сумі 335 070гривень на фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, 18000, реєстраційний номер облікової картки НОМЕР_1).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Держпраці у Черкаській області (бул. Шевченка, 205, м. Черкаси, 18000, ) на користь ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, 18000, реєстраційний номер облікової картки НОМЕР_1)витрати зі сплати судового збору у сумі 5956 (пять тисяч девятсот пятдесят шість) гривень 81 копійки.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлений 26 вересня 2018 року.

Суддя А.В. Руденко