Справа № 804/3159/18
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2018-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

25 вересня 2018 рокусправа № 804/3159/18

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючий суддя: Дурасова Ю.В.

судді: Лукманова О.М., Божко Л.А.,

за участю секретаря судового засідання: Сонник А.В.

представника відповідача: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційні скарги Головного управління ДФС України у Дніпропетровській області, ОСОБА_2

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31.05.2018 (суддя Захарчук-Борисенко Наталія Віталіївна, дата складання повного тексту 11.06.2018)

у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління ДФС України у Дніпропетровській області про скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_2, звернувся з позовом до Головного управління ДФС України у Дніпропетровській області про скасування податкових повідомлень-рішень.

Позов обґрунтовано тим, що позивач вважає оскаржувані податкові повідомлення-рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки ґрунтуються на хибних висновках податкового органу та, на думку позивача, при винесенні оскаржуваних податкових повідомлень-рішень відповідач безпідставно посилається на Закон України №71-VII від 28.12.2014, оскільки останній не може застосовуватись в силу порушення принципу стабільності податкового законодавства України, визначений статтею 4 Податкового кодексу України. Крім того, на думку позивача, оскаржувані податкові повідомлення-рішення мали бути надіслані ОСОБА_2 не пізніше 01.07.2017 року, але не 22.01.2018, що є суттєвим порушенням вимог чинного законодавства.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31.05.2018 позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 22.01.2018 року №463-1158/4, №463-1158/7, №463-610/6, №463-610/3.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції обґрунтована тим, що відповідачем протиправно та з порушенням вимог податкового законодавства були прийняті податкові повідомлення рішення №463-1158/4, №463-1158/7, №463-610/6, №463-610/3 від 22.01.2018 року, якими визначено податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений особами, які є власниками обєктів житлової нерухомості за період 2015 рік, а тому вони підлягають скасуванню. Щодо податкових повідомлень-рішень за 2016 рік, суд першої інстанції не знайшов підстав для скасування їх скасування, оскільки при їх винесенні не порушено принцип стабільності податкового законодавства України, визначений статтею 4 Податкового кодексу України.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем (представником (адвокатом) ОСОБА_3) та відповідачем подані апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі позивача (ОСОБА_2) зазначено, що судом першої інстанції не надано оцінки доводам позивача, а саме:

- податковим повідомленням-рішеннями від 22.01.2018 року № 463-1158/6 нараховані податкові зобовязання за 2016 рік зі сплати податку на нерухоме майно в розмірі 14068,29грн. (квартири в м. Дніпро: вул. Жуковського, 21-а/72, загальна площа 155кв.м; вул. Вернедського, 12/6, загальна площа 199,4кв.м) розраховані не правильно. При цьому, у власності позивача перебуває ще й житловий будинок в Новомосковському районі (с. Піщанка, вул. Садова, 87, загальна площа 526,6 кв.м.).

В обґрунтуванні розрахунку зазначеного ППР відповідачем вказана наступна формула: сумарна загальна площа житлової нерухомості (1037,1кв.м) перемножена на питому вагу площі квартир (27,56 та 0,4922), що дорівнює 14068,29грн. Вважає такий розрахунок помилковим з посиланням на пп. «в» пп. 266.4.1, пп. 266.7.1 ПКУ. Вказує, що правильний розрахунок розміру податку за квартири має дорівнювати 10196,02грн.

- податковим повідомленням-рішеннями від 22.01.2018 року № 463-1158/3 нараховані податкові зобовязання за 2016 рік у сумі 32257,09грн., обєктом оподаткування є житловий будинок в Новомосковському районі (с. Піщанка, вул. Садова, 87, загальна площа 526,6 кв.м.). Розрахунок доданий до цього ППР наступний: 1037,1 х 13,78 х 0,5078 = 7257,09грн. Крім того, посилаючись на пп. 266.7.1 ст. 266 ПКУ податковий орган нарахував додатково позивачу 25000грн. У звязку з цим загальна сума податку склала 32257,09грн. Вважає, що в чинній на 01.01.2016 року редакції ПКУ, а не в редакції ЗУ від 25.12.2015 року, яка в частині зміни елементів податку набрала чинності лише з 01.01.2017 року, не передбачає підстав для додаткового нарахування 25000грн., тому нарахування такого податку є неправомірним. Також зазначає, що Піщанська селищна рада 08.07.2015 року прийняла рішення №6-32/VІ «Про встановлення податку на майно». Тому Піщанською селищною радою не було встановлено на 2016 рік податку на нерухоме майно.

- податковим органом не здійснено зменшення бази оподаткування відповідно до норм ПКУ.

- податковим повідомленням-рішеннями від 22.01.2018 року № 463-610/2 нараховане податкове зобовязання за 2016 рік у сумі 6595,11грн. (нежитлове приміщення загальною площею 957,2кв.м за адресою пров. Озерний, 22 в м. Дніпро). За результатом розгляду заяви, податковим органом видано нове ППР від 10.04.2018 №610-17/3, яким нараховане податкове зобовязання у розмірі 1319,02грн. Погоджуючись з сумою даного ППР за 2016 рік, позивач не погоджується з тим, що на вказаний обєкт ППР винесене лише в квітні 2018 року, оскільки граничним терміном винесення ППР є 01.07.2017 року.

- податковим повідомленням-рішеннями від 22.01.2018 року № 463-610/5 нараховане податкове зобовязання за 2016 рік у сумі 1868,57грн. Обєктом оподаткування є нежитлові приміщення в м. Дніпрі по вул. Вернадського, 12 (площею 54,9кв.м та 38кв.м). Також паркувальні місця в м. Дніпрі по вул. Жуковського 21-а (площею 21,3 кв.м та 21,4 кв.м.). Позивач не має зауважень до розрахунку ППР, однак посилається на пп. 266.7.2 ст. 266 ПКУ та зазначає, що всі вищезазначені ППР мали бути надіслані позивачу не пізніше 0.07.2017 року, але не 22.01.2018 року, що є суттєвим порушенням вимог ПКУ, тому мають бути скасовані.

- Посилається на п. 102.1 ст. 102 ПКУ та зазначає, що винесенню ППР повинна передувати перевірка, проте жодної перевірки не було.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог та прийняти постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідачем (Головним управлінням ДФС України у Дніпропетровській області) подано апеляційну скаргу, згідно якої просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог та прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Вважає, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що відповідач діяв у межах норм податкового законодавства, тому принцип стабільності, визначений статтею 4 Податкового кодексу України не порушено. Посилається на те, що:

- з 01.01.2017 року, згідно ЗУ від 21.12.2016 року № 1797-VІІІ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні», територіальні ДПІ не є контролюючими органами та здійснюють виключно сервісне обслуговування платників податків. Таким чином формування ППР знаходиться поза межами компетенції ДПІ та відноситься до компетенції ГУ ДФС у Дніпропетровській області;

- відповідно до вимог ст. 102 та 266 ПКУ контролюючий орган правомірно визначив суму грошового зобовязання за податком нерухоме майно. За позивачем зареєстровані житлові та нежитлові обєкти нерухомості: квартири, житловий будинок, місця для паркування, нежитлові приміщення та водна станція, загальною площею 957,2 кв.м, яка відноситься до будівель фізкультурно-спортивної спрямованості та розміщена за адресою м. Дніпро, пров. Озерний 22;

- Піщанська сільська рада, рішенням від 29.01.2015 року №4-29/VІ встановила розмір ставки податку для обєктів житлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних осіб 2% розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного року. Тому ставка податку на нерухоме майно для обєкту житлової нерухомості становить 24,36грн. за кв.м в 2015 році оскільки у 2015 році мінімальна заробітна плата на 1 січня становить 1218грн.;

- Відповідно до рішення Дніпропетровської міської ради №7/60 від 28.01.2015 року розмір ставки для обєктів нежитлової нерухомості (яка розташована за межами центральної частини міста) складає 0,25% від розміру мінімальної заробітної плати (у 2015 році 1218грн.) та для центральної частини міста 05%, що відповідно становить 3,05грн. за кв.м (не центральна частина міста) та 6,09грн. за кв.м (центральна частина міста);

- Будівлі фізкультурно-спортивної спрямованості оподатковуються за ставкою 0,1% розміру мінімальної заробітної плати. За водну станцію, загальною площею 957,2кв.м, яка відноситься до будівель фізкультурно-спортивної спрямованості та розташована за адресою: м. Дніпро, пров. Озерний 22, розрахований податок у розмірі: 957,2кв.м х 3,045грн. = 2914,67грн. (3,045грн. ставка податку на нерухоме майно, відповідно до рішення Дніпропетровської міської ради №7/60 від 28.01.2015 року). Винесено ППР від 22.01.2018 року №463-610/3

- За нежитлові приміщення, які розміщені в м. Дніпрі по вул. Вернадського (Дзержинського), 12 (площею 54,9кв.м та 38кв.м) та паркувальні місця в м. Дніпрі по вул. Жуковського 21-а (площею 21,3 кв.м та 21,4 кв.м.) розраховано таким чином: 135,6кв.м х 6,09грн. = 850,80грн. Винесено ППР від 22.01.2018 №463-610/6.

- За квартири, які знаходяться за адресами в м. Дніпро: вул. Жуковського, 21-а/72, загальна площа 155кв.м; вул. Вернедського (Дзержинського), 12/6 - загальна площа 199,4кв.м та житловий будинок в Новомосковському районі (с. Піщанка, вул. Садова, 87, загальна площа 526,6 кв.м., здійснено розрахунок: 1037,1кв.м 285кв.м х 12,18 х 0,4922 питома вага = 4508,84грн. Винесено ППР від 22.01.2018 №463-1158/7.

У судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи своєї апеляційної скарги, просить апеляційну скаргу відповідача задовольнити, рішення суду першої інстанції в частині задоволених вимог скасувати та в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Суду пояснив, що база оподаткування обєктів житлової і нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Загальна площа обєктів нерухомості позивача складає 1037,1кв.м. Пільги з податку, передбачені пп.266.4.1 та 266.4.2 для фізичних осіб не застосовуються до обєктів оподаткування, якщо площа таких обєктів перевищує 5-ти кратний розмір неоподаткованої площі, встановленої пп. 266.4.1. В даному випадку це 900кв.м (180 х 5); та якщо обєкти оподаткування використовуються з метою одержання доходів. Оскільки площа обєктів житлової нерухомості позивача перевищує 5-ти кратний розмір неоподаткованої площі, то пільга з податку на нерухоме майно не застосовується. При цьому у відповідності до ст. 266 ПКУ, база оподаткування (пільга) за нежитлові приміщення не зменшується. Застосування пільги передбачено лише для обєктів житлової нерухомості. Проти апеляційної скарги позивача заперечував.

Інші учасники процесу у судове засідання не зявились. Про час, дату та місце судового засідання повідомленні належним чином.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг, внаслідок наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1) перебуває на податковому обліку в Державній податковій інспекції у Соборному районі м. Дніпра ГУ ДФС у Дніпропетровській області, як платник податку на нерухоме майно.

Відповідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна за ОСОБА_2 зареєстровано наступні об'єкти житлової та нежитлової нерухомості: квартири, які знаходяться за адресами: м. Дніпро, вул. Дзержинського, буд.12/6 (загальна площа 199,4 м2), м. Дніпро, вул. Жуковського, буд.21-а/47 (загальна площа 156,1 м2), м. Дніпро, вул. Жуковського, буд.21-а/72 (загальна площа 155,0 м2); житловий будинок: Новомосковський район, с. Піщанка, вул. Садова, буд.87, (загальна площа 526,6 м2); місця для паркування, що розташовані за адресою: м. Дніпро, вул. Жуковського, буд.21-а (21,3 м2 та 21,4 м2) та нежитлові приміщення: м. Дніпро, вул. Дзержинського, буд.12 (54,9 м2 та 38,0 м2) та водна станція, загальною площею 957,2 м2, яка відноситься до будівель фізкультурно-спортивної спрямованості, розміщена за адресою: м. Дніпро, пров. Озерний 22.

22.01.2018 Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області винесені податкові повідомлення-рішення, якими визначено податкові зобовязання, а саме,

за період оподаткування 2015 рік:

- податкове повідомлення-рішення №463-1158/4, обєкт оподаткування: житловий будинок: Новомосковський район, с. Піщанка, вул. Садова, буд.87, розмір нарахованого податкового зобовязання 12828, 94 грн.;

- податкове повідомлення-рішення №463-1158/7, обєкт оподаткування: квартири, які знаходяться за адресами: м. Дніпро, вул. Дзержинського, буд.12/6, м. Дніпро, вул. Жуковського, буд.21-а/47, м. Дніпро, вул. Жуковського, буд.21-а/72, розмір нарахованого податкового зобовязання 4508,84 грн.;

- податкове повідомлення-рішення №463-610/6, обєкт оподаткування: нежитлові приміщення: м. Дніпро, вул. В.Вернадського, 12, м. Дніпро, вул. В.Вернадського, 12, паркувальні місця: м. Дніпро, вул. Жуковського, 21-а, м. Дніпро, вул. Жуковського, 21-а , розмір нарахованого податкового зобовязання 825,80 грн.;

- податкове повідомлення-рішення №463-610/3, обєкт оподаткування: нежитлове приміщення: м. Дніпро, пров. Озерний, 22, розмір нарахованого податкового зобовязання 2914,67 грн.;

за період оподаткування 2016 рік:

- податкове повідомлення-рішення №463-1158/3 обєкт оподаткування: житловий будинок: Новомосковський район, с. Піщанка, вул. Садова, буд.87, розмір нарахованого податкового зобовязання 32257,09 грн.;

- податкове повідомлення-рішення №463-1158/6, обєкт оподаткування: квартири, які знаходяться за адресами: м. Дніпро, вул. Дзержинського, буд.12/6, м. Дніпро, вул. Жуковського, буд.21-а/47, м. Дніпро, вул. Жуковського, буд.21-а/72, розмір нарахованого податкового зобовязання 14068,29 грн.;

- податкове повідомлення рішення №463-610/5, обєкт оподаткування: нежитлові приміщення: м. Дніпро, вул. В.Вернадського, 12, м. Дніпро, вул. В.Вернадського, 12, паркувальні місця: м. Дніпро, вул. Жуковського, 21-а, м. Дніпро, вул. Жуковського, 21-а , розмір нарахованого податкового зобовязання 1868,57 грн.;

- податкове повідомлення рішення №463-610/2, обєкт оподаткування: нежитлове приміщення: м. Дніпро, пров. Озерний, 22, розмір нарахованого податкового зобовязання 6595,11 грн.;

за період оподаткування 2017 рік:

- податкове повідомлення-рішення №463-1158/2, обєкт оподаткування: житловий будинок: Новомосковський район, с. Піщанка, вул. Садова, буд.87, розмір нарахованого податкового зобовязання 33426,23 грн.;

- податкове повідомлення-рішення №463-1158/5, обєкт оподаткування: квартири, які знаходяться за адресами: м. Дніпро, вул. Дзержинського, буд.12/6, м. Дніпро, вул. Жуковського, буд.21-а/47, м. Дніпро, вул. Жуковського, буд.21-а/72, розмір нарахованого податкового зобовязання 24502, 11 грн.;

- податкове повідомлення-рішення №463-610/4, обєкт оподаткування: нежитлові приміщення: м. Дніпро, вул. В.Вернадського, 12, м. Дніпро, вул. В.Вернадського, 12, паркувальні місця: м. Дніпро, вул. Жуковського, 21-а, м. Дніпро, вул. Жуковського, 21-а , розмір нарахованого податкового зобовязання 4339,20 грн.;

- податкове повідомлення-рішення №463-610/1, обєкт оподаткування: нежитлове приміщення: м. Дніпро, пров. Озерний, 22, розмір нарахованого податкового зобовязання 15315,20 грн.

Матеріалами справи підтверджено, що листом від 05.04.2018 року позивач звернувся до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області із заявою щодо правильності, правомірності формування та вручення податкових повідомлень-рішень по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відповідно до листа Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 16.04.2018 року № 1137/10/04-36-13-10, у відповідь на заяву ОСОБА_2 від 05.04.2018 року вчинено наступне:

1) податкове повідомлення-рішення від 22.01.2018 року № 463-610/2 - відкликано; видано нове податкове повідомлення-рішення від 10.04.2018 року № 610-17/3, яким нараховано податкове зобов'язання у сумі 1319,02 грн.;

2) податкове повідомлення-рішення від 22.01.2018 року № 463-610/1 - відкликано; видано нове податкове повідомлення-рішення від 10.04.2018 року № 610-17/2, яким нараховано податкове зобов'язання у сумі 3063,04 грн.;

3) податкове повідомлення-рішення від 22.01.2018 року № 463-610/4 - відкликано; видано нове податкове повідомлення-рішення від 10.04.2018 року № 610-17/1, яким нараховано податкове зобов'язання у сумі 3977,60 грн.;

4) податкове повідомлення-рішення від 22.01.2018 року № 463-1158/2 - відкликано; видано нове податкове повідомлення-рішення від 10.04.2018 року № 1158-17/4, яким нараховане податкове зобов'язання у сумі 33426,23 грн.;

5) податкове повідомлення-рішення від 22.01.2018 року № 463-1158/5 - відкликано; видано 3 нових податкових-повідомлень рішень: від 10.04.2018 року № 1158-17/1, яким нараховано податкове зобов'язання у сумі 9036,32 грн.; від 10.04.2018 року 1158-17/2, яким нараховано податкове зобов'язання у сумі 7028,77 грн.; від 10.04.2018 року № 1158-17/3, яким нараховано податкове зобов'язання у сумі 7075,79 грн.

Решта податкових повідомлень-рішень від 22.01.2018 року, а саме: №№ 463-1158/4, 463-1158/7, 463-610/3, 463-610/6, 463-1158/6, 463-1158/3, 463-610/5 залишено в силі.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що суд першої інстанції до даних правовідносин правильно застосував норми Податкового кодексу України, Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи", Закону України Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році №909-VIII від 24.12.2015 року.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. При цьому, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч. 2 ст. 19).

Предметом даного спору є правомірність та правильність нарахування позивачу податкового зобовязання з податку на нерухоме майно (житлові та нежитлові приміщення).

Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини.

Так, у відповідності до ст. 265 Податкового кодексу України (далі - ПКУ) податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку та плати за землю.

При цьому, платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи. Зокрема, підпунктом 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 ПК України встановлено, що платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що об'єктом оподаткування є об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (пп.266.2.1п. 266.2 ст.266 ПК України), а базою оподаткування є загальна площа об'єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (пп.266.3.1п.266.3 ст.266 ПК України).

Зазначена норма спростовує довід позивача, щодо можливості незастосування податкових зобовязань відносно нежитлової нерухомості.

При визначенні податкового зобовязання позивачу щодо нерухомості визначальним є наявність у його власності обєктів нерухомості (як житлових так і нежитлових), водночас, враховується загальна площа цих обєктів нерухомості.

Відповідно до п.п. 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 ПК України, база оподаткування об'єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Вищезазначена норма встановлює, що саме контролюючий орган обчислює на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності) базу оподаткування об'єктів житлової та нежитлової нерухомості.

Отже, відповідно до приписів п.п. 266.2.1 п. 266.2 ст.266 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка. Відповідно до п.п. 266.3.1 п. 266.3 ст.266 ПКУ базою оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є загальна площа об'єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що ставки податку для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об'єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 3% розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування ( п.п.266.5.1. ст..266 ПКУ).

Таким чином, для визначення податкового зобовязання фізичної особи щодо нерухомого майна також застосовується ставки податку, що визначається відповідним рішенням (сільської, селищної, міської ради або ради об'єднаних територіальних громад).

Відповідно до п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу, сільські, селищні, міські ради та ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Отже, встановлення податку на майно, зокрема в частині податку на майно, відмінне від земельної ділянки, є безумовним обов'язком місцевої ради, який повинен бути виконаний шляхом прийняття відповідного рішення.

Матеріали справи містять рішення Піщанської селищної ради про встановлення податку на майно, а саме, від 29.01.2015 року №4-29/VІ, №5-29/VІ; (а.с. 153, 158,).

Слід звернути увагу, що пп.12.3.4 п.12.3 ст.12 Податкового кодексу України визначено порядок опублікування та застосування рішень місцевої ради про встановлення місцевих податків. Рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період).

В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Наведеною нормою передбачено обов'язок місцевої ради опублікувати рішення про встановлення місцевого податку, а також наслідки несвоєчасного опублікування відповідного рішення. При цьому, зазначена норма чітко розрізняє період опублікування рішення ради, а саме це саме період у якому планується встановити місцевий податок.

Водночас, згідно приписів пункту 4 розділу II Прикінцеві положення Закону України Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році №909-VIII від 24.12.2015 року, установлено, що в 2016 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів на 2016 рік не застосовуються вимоги, встановлені підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України та Законом України Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції судом першої інстанції правильно визначено, що податкові повідомлення-рішення прийняті за період 2015 року, є такими, що не відповідають нормам податкового законодавства та підлягають скасуванню, оскільки порушують принцип стабільності, встановлений ст. 4 ПКУ.

За період оподаткування 2016 рік відповідачем також винесено податкові повідомлення-рішення.

За нежитлові приміщення, які розміщені за адресою: м. Дніпро, вул. Дзержинського (Вернадського), буд.12, загальною площею 54,9 м2 та 38,0 м2, та місця для паркування загальною площею 21,3 м2 та 21,4 м2 наступним чином: 135,6 м2 х 13,78 грн. = 1 868,57 грн. Винесено податкове повідомлення-рішення від 22.01.2018 №463-610/5.

За водну станцію, загальною площею 957,2 м2, яка відноситься до будівель фізкультурно-спортивної спрямованості, розміщена за адресою: м. Дніпро, пров. Озерний, буд.226: 957,2 м2 х 1,378 грн. = 1 319,02 грн. Винесено податкове повідомлення-рішення від 10.04.2018 №610-17/3.

За квартири, які знаходяться за адресами: м. Дніпро, вул. Дзержинського (Вернадського), буд.12/6 (загальна площа 199,4 м2), м. Дніпро, вул. Жуковського, буд.21-а/47 (загальна площа 156,1 м2), м. Дніпро, вул. Жуковського, буд.21-а/72 (загальна площа 155,0 м2); житловий будинок: Новомосковський район, с. Піщанка, вул. Садова, буд.87, (загальна площа 526,6 м2): 1 037,1 м2 х 27,56 х 0,4922 питома вага = 14 068,29 грн. Винесено податкове повідомлення-рішення від 22.01.2018 №463-1158/6.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно пп.266.7.1 п.266.7 ст.261 ПКУ, за наявності у власності платника податку об'єкта (об'єктів) житлової нерухомості, у тому числі його частки, що перебуває у власності фізичної особи - платника податку, загальна площа якого перевищує 500 квадратних метрів (для будинку), сума податку, розрахована відповідно до підпунктів а - г цього підпункту, збільшується на 25000 гривень на рік за кожен такий об'єкт житлової нерухомості (його частку).

Зазначена норми спростовує довід позивача щодо помилкового нарахування йому 25000грн.

Тож, відповідно до пп.ґ пп.266.7.1 п.266.7 ст.261 Податкового кодексу відповідачем правомірно проведено нарахування позивачу податкових зобов'язань за платежем податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки:

- за квартири, які знаходяться за адресами: м. Дніпро, вул. Дзержинського, буд.12/6 (загальна площа 199,4 м2), м. Дніпро, вул. Жуковського, буд.21-а/47 (загальна площа 156,1 м2), м. Дніпро, вул. Жуковського, буд.21-а/72 (загальна площа 155,0 м2); житловий будинок: Новомосковський район, с. Піщанка, вул. Садова, буд.87, (загальна площа 526,6 м2): 1037,1 х 13,78 х 0,5078 = 7257,09 грн. + 25 000 грн. = 32 257,09 грн. та винесено податкове повідомлення-рішення від 22.01.2018 №463-1158/3.

Пунктом 266.4 статті 266 ПК України, встановлена пільга зі сплати податку, так база оподаткування об'єкта/об'єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи-платника податку, зменшується, зокрема для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів.

Окрім того, абз. "г" п.п.266.7.1 п.266.7 ст.266 встановлено, що за наявності у власності платника податку об'єкта (об'єктів) житлової нерухомості, у тому числі його частки, що перебуває у власності фізичної чи юридичної особи - платника податку, загальна площа якого перевищує 300 квадратних метрів (для квартири) та/або 500 квадратних метрів (для будинку), сума податку, розрахована відповідно до підпунктів "а"-"г" цього підпункту, збільшується на 25000 гривень на рік за кожен такий об'єкт житлової нерухомості (його частку).

Враховуючи наведені положення, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що податковий орган при визначенні позивачу податкового зобов'язання діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначений законодавством України, тому наявні підстави для нарахування позивачу, податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, грошового зобов'язання за 2016 рік.

Аналогічні висновки щодо застосування норм права викладені також у постановах Верховного Суду від 08.05.2018 року у справі № 825/1403/17, від 03.04.2018 року у справі №802/1757/16-а, яка в силу приписів ч. 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" враховуються судом при застосуванні таких норм права.

Таким чином, з огляду на викладене колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що податкові повідомлення-рішення №463-1158/3 від 22.01.2018 року, №463-1158/6 від 22.01.2018 року, №610/5 від 22.01.2018 та №610-17/3 від 10.04.2018 прийняті відповідно до вимог податкового законодавства та не підлягають скасуванню.

Стосовно правомірності податкових повідомлень-рішень Головного управління ДФС у Дніпропетровській області №463-1158/4 від 22.01.2018 року, №463-1158/7 від 22.01.2018, №463-610/6 від 22.01.2018 року, №463-610/3 від 22.01.2018 року слід зазначити наступне.

Підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України визначено порядок опублікування та застосування рішень місцевої ради про встановлення місцевих податків. Рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Наведеною нормою передбачено обов'язок місцевої ради опублікувати рішення про встановлення місцевого податку, а також наслідки несвоєчасного опублікування відповідного рішення. Причому норма розрізняє період опублікування рішення ради (це період, який передує плановому), плановий період (у якому планується встановити місцевий податок) і наступний період, (тобто період, який є наступним за плановим).

Кожен із цих періодів має самостійне правове значення. При цьому такі періоди не можуть співпадати в часі. Зокрема, не може бути плановим період, у якому було прийняте та опубліковане відповідне рішення ради. Плановим у будь-якому разі може бути лише той період, який є наступним після періоду опублікування рішення ради.

Якщо таке рішення не буде опубліковано до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому підлягає застосуванню відповідний податок, таке рішення застосовується з початку наступного бюджетного періоду за тим, у якому планувалося запровадити відповідний податок.

В даному випадку із запровадженням податку на майно, відмінне від земельної ділянки, на 2015 рік відповідні норми Закону № 71-VIII набрали чинності з 1 січня 2015 року.

Отже, лише в 2015 році місцеві ради отримали повноваження щодо встановлення податку на майно, відмінне від земельної ділянки. Відповідно, лише після цієї дати місцеві ради мали юридичні підстави для прийняття рішення про встановлення податку на майно, відмінне від земельної ділянки.

При цьому, виходячи з неможливості збігу між періодом опублікування рішення та плановим періодом, в 2015 році не можна було визначити плановим періодом 2015 рік.

Плановим відповідно до норми підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України є період після того, в якому приймається відповідне рішення ради.

Отже, рішення місцевих рад щодо податку на майно, відмінне від земельної ділянки, прийняті у 2015 році, могли встановлювати плановим лише 2016 рік.

Таким чином, з урахуванням норми підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України рішення місцевих рад стосовно податку на майно, відмінне від земельної ділянки, прийняті та опубліковані протягом 2015 року, не могли бути застосовані в 2015 році. Такі рішення могли передбачати плановим лише 2016 рік, і саме з цього періоду податок на майно, відмінне від земельної ділянки міг вважатися встановленим місцевою радою.

Виходячи із системного аналізу вищевказаних норм права, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що у контролюючого органу були відсутні правові підстави для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень за 2015 р., оскільки запроваджені Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" зобов'язання щодо сплати податку на майно, відмінне від земельної ділянки виникають у платників податків лише після 1 січня 2016 року.

Як наслідок, відповідачем протиправно та з порушенням вимог податкового законодавства були прийняті податкові повідомлення-рішення №463-1158/4 від 22.01.2018 року, №463-1158/7 від 22.01.2018, №463-610/6 від 22.01.2018 року, №463-610/3 від 22.01.2018 року, якими визначено податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений особами, які є власниками обєктів житлової нерухомості за період 2015 рік, а тому вони підлягають скасуванню.

Щодо аргументів позивача відносно податкових повідомлень-рішень, яким нараховані податкові зобовязання, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.

Так, позивач вказує, що правильний розрахунок розміру податку за квартири в м. Дніпро: вул. Жуковського, 21-а/72, загальна площа 155кв.м; вул. Вернедського, 12/6, загальна площа 199,4кв.м (за 2016) за податковим повідомленням-рішеннями від 22.01.2018 року № 463-1158/6 має дорівнювати 10196,02грн., а не 14068,29грн. в силу пп. «в» пп. 266.4.1, пп. 266.7.1 ПКУ.

Дослідимо зазначені норми.

Так, пп. 266.4 ст. 266 ПКУ встановлені пільги із сплати податку. Зокрема, підпунктом 266.4.1 зазначено, що база оподаткування обєкта/обєктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи платника податку, зменшується:

а) для квартири/квартир незалежно від їх кількості на 60 кв. метрів;

б) для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості на 120 кв. метрів;

в) для різних типів обєктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток), на 180 кв. метрів.

Однак, пільги, зазначені в пп. 266.4.1 не застосовуються для фізичних осіб, якщо площа такого обєкта/обєктів перевищує 5-ти кратний розмір неоподаткованої площі (п. 266.4.3). Оскільки загальний розмір площі різних типів обєктів житлової нерухомості, що належить позивачу, перевищує 5-ти кратний розмір неоподаткованої площі (180кв. м.), то пільга, щодо зменшення на 180 кв. метрів не застосовується.

Отже відповідачем правильно нараховане податкове зобовязання без зменшення розміру загальної площі на 180кв.м.

Разом з тим, відповідачем правильно застосовано норму, яка надає можливість з позивача, як власника нерухомості, загальна площа якої перевищує 300 квадратних метрів для квартири та 500 квадратних метрів для приватних будинків, додатково збільшити податкові зобовязання на 25000 гривень на рік (пп. «ґ» п. 266.7.1 ст. 266 ПКУ).

Таким чином, зазначені аргументи позивача, спростовано.

Щодо податкового повідомлення-рішеннями від 22.01.2018 року № 463-610/2, яким нараховане податкове зобовязання за 2016 рік у сумі 6595,11грн. (нежитлове приміщення загальною площею 957,2кв.м за адресою пров. Озерний, 22 в м. Дніпро) та за результатом розгляду заяви, податковим органом видано нове ППР від 10.04.2018 №610-17/3, яким нараховане податкове зобовязання у розмірі 1319,02грн. Погоджуючись з сумою даного ППР за 2016 рік, позивач не погоджується з тим, що на вказаний обєкт ППР винесене лише в квітні 2018 року, оскільки граничним терміном винесення ППР є 01.07.2017 року.

З цього приводу колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що норми ПКУ (пп. 266.7.2), вказуючи на надіслання/вручення платнику податку контролюючим органом до 1 липня року податкового повідомлення-рішення, не встановлюють, що надіслання такого податкового повідомлення-рішення в з порушенням строку (тобто після 1 липня відповідного року), звільняють платника податку від сплати зазначеного податку. Отже, зазначений аргумент, не може бути підставою для скасування податкового повідомлення-рішення.

Щодо посилань позивача на п. 102.1 ст. 102 ПКУ та зазначення, що винесенню ППР повинна передувати перевірка, проте жодної перевірки не було. З цього приводу колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що в даному випадку згідно норм ПКУ, перевірка не провадиться, а контролюючий орган нараховує/обчислює фізичній особі податкові зобовязання з податку на обєкти житлової і нежитлової нерухомості, ґрунтуючись на даних Державного реєстру та відповідної ставки податку.

Отже, виходячи з викладених доводів, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог.

Вищезазначене є мотивом для відхилення судом апеляційної інстанції аргументів, викладених в апеляційних скаргах.

Таким чином, доводи апеляційних скарг не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування.

Керуючись 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС України у Дніпропетровській області та апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31 травня 2018 р. - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31 травня 2018 р. - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили 25.09.2018 та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів в порядку та строки передбачені ст. 328, 329 КАС України.

Вступну та резолютивну частини постанови проголошено 25.09.2018.

В повному обсязі постанова виготовлена 27.09.2018.

Головуючий суддя: Ю.В. Дурасова

Суддя: О.М. Лукманова

Суддя: Л.А. Божко