Справа № 297/1655/18
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2018-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2018 рокуЛьвів№ 876/6982/18

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р.Й.,

суддів Довгополова О.М.,

Святецького В.В.,

з участю секретаря судового засідання Копанишин Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Берегівського районного суду Закарпатської області від 21 серпня 2018 року (прийняте в місті Берегове суддею Галом Л.Л.) в адміністративній справі № 297/1655/18 за позовом Берегівського районного відділу Головного управління ДМС у Закарпатській області до ОСОБА_2 про примусове видворення,

В С Т А Н О В И В :

Берегівський районний відділ Головного управління ДМС у Закарпатській області (далі - Берегівський РВ ГУ ДМС у Закарпатській області, позивач) звернувся до Берегівського районного суду Закарпатської області з адміністративним позовом про примусове видворення громадянина Російської Федерації ОСОБА_2.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач не виконав рішення про примусове повернення з України, а тому він підлягає примусовому видворенню з території України.

Рішенням Берегівського районного суду Закарпатської області від 21 серпня 2018 року позов задоволено.

Не погодившись із зазначеним рішенням, його оскаржив громадянин громадянин Російської Федерації ОСОБА_2, який вважає, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи. Тому просив скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що він прибув в Україну на законних підставах, неодноразово звертався щодо отримання громадянства за батьками та для себе, проте його запевняли, що все гаразд і він може перебувати в Україні. Зазначив, що при складенні протоколу про порушення міграційного законодавства йому не було надано перекладача.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача проти вимог скаржника заперечив, оскільки вважає, що рішення Берегівського районного суду Закарпатської області прийняте з дотриманням матеріального права. Також вказує, що при складенні протоколу ОСОБА_2 зазначив, що перекладача не потребує. Розгляд справи просить здійснити за відсутності представника позивача.

Відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) у зв'язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити.

Як встановлено судом, у ході проведення профілактичних заходів щодо нагляду та контролю за виконанням законодавства у міграційній сфері на території міста Берегове 29 березня 2018 року виявлено громадянина Російської Федерації ОСОБА_2, який перебуває на території України з порушенням правил перебування іноземців, а саме: з перевищенням дозволеного терміну перебування.

За порушення вимог законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а саме: встановлення факту перебування на території України без законних на те підстав, 29 березня 2018 р. відповідача притягнуто до адміністративної відповідальності.

Того ж дня на підставі статті 26 України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» уповноваженою особою Берегівського РВ ГУ ДМС у Закарпатській області винесено рішення про примусове повернення з України громадянина Російської Федерації ОСОБА_2 та роз?яснено відповідачу про зобов?язання покинути територію України у термін до 25.04.2018.

Проте вказане рішення про примусове повернення з України відповідач не виконав, із заявою про набуття статусу біженця до відповідних державних органів влади він не звертався, а відтак іноземець підлягає примусовому видворенню з території України.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції обгрунтовував його тим, що відповідач порушив вимоги законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства та не виконав рішення про примусове повернення з України.

Проте, колегія суддів апеляційного суду вважає такі висновки суду першої інстанції помилковими, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 7 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в'їзду в Україну та виїзду з України визначений Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі - Закон).

Згідно із частиною другою статті 14 Закону іноземці та особи без громадянства в разі незаконного перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України затримуються та в разі, якщо порушення ними законодавства України не передбачає кримінальної відповідальності, повертаються до країни попереднього перебування у встановленому порядку.

Відповідно до частини першої статті 29 Закону передача з України або прийняття в Україну іноземця або особи без громадянства здійснюється відповідно до міжнародного договору про реадмісію.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 158 від 16.02.2015, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.03.2015 за № 260/26705, затверджено Інструкцію про порядок реалізації компетентними та уповноваженими органами України міжнародних угод про реадмісію осіб (далі - Інструкція).

Згідно пунктів 1 - 3 розділу ІІ Інструкції рішення про реадмісію громадян договірних держав, громадян третіх країн та осіб без громадянства, які перебувають на території запитуючої договірної держави з порушенням законодавства цієї держави щодо прибуття, перебування або проживання іноземців та осіб без громадянства, приймається в разі наявності підстав для реадмісії, передбачених для зазначених категорій осіб міжнародними угодами про реадмісію таких держав.

Законом України «Про ратифікацію Угоди між Кабінетом Міністрів України та Урядом Російської Федерації про реадмісію» від 05.06.2013 було ратифіковано Угоду між Кабінетом Міністрів України та Урядом Російської Федерації про реадмісію, підписану 22.10.2012 в м.Москві і яка набрала чинності 08.08.2013.

Відповідно до пункту першого статті 2 цієї Угоди компетентні органи держави запитуваної Сторони на запит компетентних органів держави запитуючої Сторони приймають назад осіб, які в'їхали на територію держави запитуючої Сторони або перебувають там з порушенням законодавства цієї держави з питань в'їзду, виїзду і перебування іноземних громадян та осіб без громадянства, якщо встановлено, що ці особи є громадянами держави запитуваної Сторони або втратили її громадянство після в'їзду на територію держави запитуючої Сторони і не набули громадянства іншої держави, або, якщо по відношенню до цих осіб прийнято рішення про відмову в наданні громадянства держави запитуючої Сторони.

Порядок виконання реадмісії врегульований статтями 4 - 6 цієї Угоди та Виконавчим протоколом про порядок реалізації Угоди між Кабінетом Міністрів України та Урядом Російської Федерації про реадмісію від 22.10.2012.

Враховуючи вищезазначене відповідач підлягає видворенню не за процедурою, передбаченою статтею 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та статтею 288 КАС України, а за процедурою, визначеною статтею 29 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та Угодою між Кабінетом Міністрів України та Урядом Російської Федерації про реадмісію від 22.10.2012.

Проте, позивачем визначена законодавством процедура не застосована.

За результатами аналізу наведених вище норм та встановлених обставин апеляційний суд дійшов висновку, що у суду першої інстанції не було правових підстав для примусового видворення громадянина Російської Федерації ОСОБА_2 за межі території України, оскільки позивачем не застосовувалась до відповідача процедура реадмісії, яка має бути застосована у цьому випадку.

За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Згідно зі статтею 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про порушення судом норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, через що рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмову у задоволенні заявленого позову, з вищевикладених мотивів.

Керуючись ст.ст. 271, 272, 288, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Берегівського районного суду Закарпатської області від 21 серпня 2018 року у справі № 297/1655/18 скасувати.

У задоволенні позову Берегівського районного відділу Головного управління ДМС у Закарпатській області до ОСОБА_2 про примусове видворення відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді О. М. Довгополов
В. В. Святецький