Справа № 826/6648/18
Суддя: Скочок Т.О.
Дата ухвалення: 2018-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

28 вересня 2018 року № 826/6648/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Скочок Т.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу
за позовом Головного управління ДФС у м. Києві
до Товариства з обмеженою відповідальністю «МОРЕЛІО»
про стягнення заборгованості у сумі 260 852,98 грн., -
В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулось Головне управління ДФС у м. Києві (далі також - позивач, ГУ ДФС у м. Києві) з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «МОРЕЛІО» (далі також - відповідач, ТОВ «МОРЕЛІО»), в якому просить стягнути з відповідача податковий борг у сумі 260 852,98 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані наявністю у відповідача податкового боргу з податку на додану вартість всього на загальну суму 260 852,98 грн., який виник у зв'язку з несплатою та несвоєчасною сплатою Товариством самостійно узгоджених сум податкових зобов'язань, задекларованих ним у поданій податковій звітності, а також узгоджених у досудовому порядку грошових зобов'язань, визначених контролюючим органом (позивачем) в порядку ст. 54 Податкового кодексу України згідно податкових повідомлень-рішень від 15.09.2017 №, від 14.11.2017 № та від 27.12.2017 №.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 15.05.2018 відкрито провадження у справі №826/6648/18 за вказаним позовом ГУ ДФС у м. Києві та дану справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Надіслана на адресу ТОВ «МОРЕЛІО», що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, рекомендованим листом №808 копія вказаної ухвали була повернута до суду разом поштовим відправленням з причини відсутності адресата за вказаною адресою. В силу положень ч. 4 ст. 124, ч. 1 ст. 127 та ч. 6 ст. 251 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції чинній станом на день вчинення відповідної процесуальної дії), остання вважається врученою відповідачу.

Таким чином, вважається, що відповідач належним чином повідомлений про відкриття провадження в адміністративній справі, а також про його права та обов'язки, зокрема, про право надати свій відзив на позов або заяву про визнання позову.

Однак у встановлений судом строк відповідач відзив на позов та жодні додаткові документи до суду не подав.

За змістом норм ст. 12 Кодексу адміністративного судочинства України справи у спорах про стягнення грошових сум, що ґрунтуються на рішеннях суб'єкта владних повноважень, щодо яких завершився встановлений цим Кодексом строк оскарження, а також інші справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, відносяться до незначної складності, які розглядаються в порядку спрощеного провадження відповідно правил гл. 10 розд. ІІ цього Кодексу.

Зокрема, ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

З огляду на викладене вище та відсутність клопотань сторін про розгляду справи у судовому засіданні, справа розглядається в порядку спрощеного провадження без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі, на підставі наявних у справі матеріалів.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини є достатніми для розгляду справи в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи та прийняття рішення у справі по суті з огляду на наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю «МОРЕЛІО» (, місцезнаходження: 04078, м. Київ, вул. Сергія Данченка, буд. 8) перебуває на обліку в ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві, як платник податків за основним місцем обліку.

З тексту позовної заяви, розрахунку суми податкового боргу, витягів з інтегрованої картки платника податку на додану вартість та довідки від 14.02.2018 №8296/9/26-15-17-02-39 вбачається, що загальний розмір податкового боргу відповідача перед бюджетом по податку на додану вартість станом на день звернення позивача із цим позовом до суду становить 260 852,98 грн. (з них недоїмки - 259 066 грн., пеня - 1 786,98 грн.).

За даними контролюючого органу заявлена до стягнення податкова заборгованість у розмірі 260 852,98 грн. виникла у зв'язку з несплатою ТОВ «МОРЕЛІО» сум самостійно узгоджених податкових зобов'язань, задекларованих платником в уточнюючому розрахунку податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок (реєстр. № від 01.09.2017), а також узгоджених у досудовому порядку грошових зобов'язань, визначених контролюючим органом (позивачем) в порядку ст. 54 Податкового кодексу України згідно податкових повідомлень-рішень від 15.09.2017 № на суму 83 604 грн., від 14.11.2017 № на суму 8 349 грн. та 27.12.2017 № на суму 170 грн. Вказані податкові повідомлення-рішення були направлені за адресою місцезнаходження платника та повернулися не врученими з причин незалежних від контролюючого органу, що підтверджується наявними матеріалами справи.

08.11.2017 ГУ ДФС у м. Києві сформувало та виставило ТОВ «МОРЕЛІО» податкову вимогу за №92184-17, згідно якої станом на 07.11.2017 сума податкового боргу відповідача за узгодженим грошовим зобов'язанням за платежем: код бюджетної класифікації « 14010100» становила 252 333,90 грн. (недоїмка). Дана Вимога від 08.11.2017 разом з рішенням №92184-17 про опис майна у податкову заставу від 08.11.2017 була надіслана контролюючим органом за адресою місцезнаходження товариства та повернулася не врученою з причини незалежної від контролюючого органу, що підтверджується наявними матеріалами справи.

Жодні документальні докази оскарження платником податків вказаних податкових повідомлень-рішень та податкової вимоги у судовому порядку, скасування їх у досудовому/судовому порядку сторони до суду не подали.

Оцінивши за правилами ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Пунктами 54.1, 54.3 і 54.5 ст. 54 Податкового кодексу України (далі за текстом - ПК України) передбачено, що крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, зокрема, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов'язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Якщо згідно з нормами цієї статті сума грошового зобов'язання розраховується контролюючим органом, платник податків не несе відповідальності за своєчасність, достовірність і повноту нарахування такої суми, проте несе відповідальність за своєчасне та повне погашення нарахованого узгодженого грошового зобов'язання і має право оскаржити зазначену суму в порядку, встановленому цим Кодексом.

У відповідності до пп. 14.1.39 п. 14.1 ст. 14 ПК України, грошове зобов'язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

В розумінні пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України «податковий борг» - це сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

В свою чергу у відповідності до норм абз. 1 п. 57.1, п. 57.3 ст. 57 ПК України платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Згідно з п. 59.1 ст. 59 ПК України, у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Також податкова вимога надсилається (вручається) коли платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов'язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення (пункт 59.4 статті 59 цього Кодексу).

Підпунктом 14.1.153 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначено, що «податкова вимога» - це письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.

В силу норми п. 59.3 ст. 59 ПК України податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов'язання. Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов'язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов'язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.

Також, у відповідності до п. 1 розд. ІІІ Порядку направлення контролюючими органами податкових вимог платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.06.2017 №610, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 24.07.2017 за №902/30770, податкові вимоги формуються автоматично на підставі даних інформаційно-телекомунікаційних систем (далі - ІТС) контролюючих органів.

Згідно з п. 59.5 ст. 59 ПК України у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Відтак, з аналізу вищенаведених норм вбачається, що право на формування податкової вимоги виникає у контролюючого органу у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання.

Одночасно нормами п. 95.1 і 95.2 ст. 95 ПК України визначено, що контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі, однак не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

Доказів сплати суми грошових зобов'язань, визначених у податковій звітності (уточнюючому розрахунку реєстр. № від 01.09.2017) та у податкових повідомленнях-рішеннях податкових повідомлень-рішень від 15.09.2017 №, від 14.11.2017 № та від 27.12.2017 №, у встановлені ПК України строки відповідач до суду не подав.

Таким чином, з огляду на вищевикладене та з урахуванням наявних у справі матеріалів, суд приходить до висновку, що суми самостійно узгоджених платником (відповідачем) та узгоджених у досудовому порядку грошових зобов'язань з податку на додану вартість, а саме таких, що були: задекларовані ТОВ «МОРЕЛІО» в уточнюючому розрахунку реєстр. № від 01.09.2017, а також визначені контролюючим органом у податкових повідомлень-рішень від 15.09.2017 №, від 14.11.2017 № та від 27.12.2017 №, - набули статусу податкового боргу, та відповідно про наявність у позивача правових підстав для виставлення податкової вимоги та нарахування сум пені в порядку ст. 129 ПК України за несвоєчасну сплату таких грошових зобов'язань.

Станом на день розгляду справи в суді доказів сплати заявленої до стягнення суми податкового боргу у розмірі 260 852,98 грн. сторонами суду не надано.

Згідно з п. 41.2 ст. 41 ПК України органами стягнення є виключно контролюючі органи, уповноважені здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску у межах повноважень, а також державні виконавці у межах своїх повноважень.

Отже, беручи до уваги те, що податкову заборгованість в сумі 260 852,98 грн. відповідач у встановлені законодавством строки не сплатив, та наявність у нього вказаної заборгованості підтверджується матеріалами справи, доказів погашення відповідачем зазначеної заборгованості станом на день розгляду цього спору не надано, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог контролюючого органу.

Відповідно до положень ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати з відповідача стягненню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 2, 5 - 11, 12, 72 - 77, 90, 241-246, 250, 255, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов Головного управління ДФС у м. Києві (, місцезнаходження: 04655, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19) задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «МОРЕЛІО» (місцезнаходження: 04078, м. Київ, вул. Сергія Данченка, буд. 8, ) суму податкового боргу з податку на додану вартість у розмірі 260 852,98 грн. (двісті шістдесят тисяч вісімсот п'ятдесят дві гривні 98 копійок).

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням положень п. 15.5 ч. 1 розд. VII «Перехідні положення» цього Кодексу.

Суддя Т.О. Скочок