Справа № 815/762/18
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2018-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2018 р.м.ОдесаСправа № 815/762/18

Категорія: 5.2.2 Головуючий в 1 інстанції: Самойлюк Г. П.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Осіпова Ю.В.,

суддів Бойка А.В., Скрипченка В.О.,

при секретарі Іщенко В.О.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 та представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу Одеської митниці ДФС на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2018 року (м. Одеса, дата складання повного тексту рішення 03.04.2018р.) по справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю « 100 ШИН+» до Одеської митниці ДФС про визнання протиправним дій, зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

26.02.2018 року ТОВ «100 ШИН+» звернулось до Одеського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Одеської митниці ДФС, в якому просило суд:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у застосуванні митної вартості, заявленої ним за першим методом митної оцінки за ціною договору щодо товарів, які імпортуються;

- визнати протиправною та скасувати картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA 500030/2018/00013;

- визнати протиправним та скасувати рішення Одеської митниці ДФС про коригування митної вартості №UA500030/2018/000004/2 від 24.01.2018р.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що, як зазначає позивач, ним при розмитненні товару, було надано усі передбачені митним законодавством обов'язкові документи, які не містили розбіжностей. Наведені ж митним органом підстави щодо коригування митної вартості є необґрунтованими та безпідставними, у звязку з чим митницею неправомірно застосовано другорядний метод визначення митної вартості товарів.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2018 року адміністративний позов ТОВ « 100 ШИН+» задоволено. Визнано протиправними дії Одеської митниці ДФС щодо відмови у застосуванні митної вартості, заявленої ТОВ « 100 ШИН+» за першим методом митної оцінки за ціною договору щодо товарів, які імпортуються, за митною декларацією №UA500030/2018/001140 від 23.01.2018р. Визнано протиправною та скасовано картку відмови Одеської митниці ДФС у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA 500030/2018/00013. Визнано протиправним та скасовано рішення Одеської митниці ДФС про коригування митної вартості №UA500030/2018/000004/2 від 24.01.2018р.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішення суду 1-ї інстанції, представник Одеської митниці ДФС 24.04.2018 року подав апеляційну скаргу, в якій значив що судом, при винесенні оскаржуваного рішення порушено норми матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03.04.2018 року та прийняти нове, яким у задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, виступи сторін та перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність усіх належних підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

25.05.2017р. між ТОВ « 100 ШИН+» (покупець) та «GINGDAO GM ROVER TIRE CO., LTD» Китай (продавець) укладено зовнішньоекономічний договір №100Т-GM, відповідно до умов якого, продавець відвантажує, а покупець приймає та оплачує вантажні та легкові шини в асортименті (виробник «GINGDAO GM ROVER TIRE CO., LTD») у кількості та за цінами, вказаними у комерційному інвойсі, що є невідємною частиною договору. Сума контракту визначається згідно Інвойсу, а умови поставки визначається згідно Інкотермс 2010.

Згідно базових умов поставки, визначених вищезазначеним договором закупки імпортного товару №100Т-GM від 25.05.2017р., базовими умовами поставки за даним договором визначаються умови зазначені в комерційному інвойсі. Умови поставки мають відповідати правилам «Інкотермс 2010». Термін поставки товару зі складу продавця в порт відвантаження Квингдао (Qingdao) обмежується 30 календарними днями з дати виконання пункту 5.1 зазначеного договору.

Так, згідно п.5.1. та п.5.2 Договору закупки імпортного товару №100Т-GM від 25.05.2017р., покупець здійснює оплату за товар продавцю банківським перерахунком на розрахунковий рахунок продавця. Порядок оплати товару визначений в рахунку-проформі на кожну поставку товару.

На виконання умов вищевказаного договору №100Т-GM від 25.05.2017р. «GINGDAO GM ROVER TIRE CO., LTD» (продавець) було поставлено на адресу ТОВ « 100 ШИН+» (покупець) товар: 1) «авто-шини» 12.00R20-20, бренд «TRACMAX» у кількості 107 од., ціна за одиницю на умовах CFR (Одеса) 155,6 дол. США, вартість 16649,2 дол. США; 2) авто-шини 12.00R20-20, бренд «GM ROVER» у кількості 53 од., ціна за одиницю на умовах CFR (Одеса) 155,59 дол. США, вартість 8246,27 дол. США; 3) авто-шини 11.00R20-20 бренд «DOUPRO» у кількості 78 од., ціна за одиницю на умовах CFR (Одеса) 144,68 дол. США; вартість 11285,04 дол. США.

Загальна кількість товару складає 238 од., а загальна вартість - становить 36180,51 дол. США.

Далі, з метою здійснення митного оформлення вказаного товару та підтвердження митної вартості товару, декларантом - ТОВ « 100 ШИН+», разом з митною декларацією №UA500030/2018/001140 від 23.01.2018р. ,до Одеської митниці ДФС було подано:

- пакувальний лист (Packing list) № TBR17JWWSHI09 від 08.12.2017р.;

- рахунок-проформу (Proforma invoice) № TBR17JWWSHI09 від 17.11.2017р.;

- рахунок-фактуру (інвойс) (Commercial invoice) № TBR17JWWSHI09 від 17.11.2017р.;

- коносамент (Bill of lading) №EGLV80 від 12.12.2017р.;

- навантажувальний документ (Bordereau) №17 від 23.01.2018р.;

- сертифікат про походження товару (Certifнcate of origin) №17C3702S0080/50003 від 14.12.2017р.;

- банківські платіжні документи, що стосуються товару від 27.11.2017р. та від 05.01.2018р.;

- прейскурант (прайс-лист) виробника товару від 17.11.2017р.;

- розрахунок ціни (калькуляція) №TBR17JWWSH109 від 17.11.2017р., зовнішньоекономічний договір (контракт) №100Т-GM від 25.05.2017р.;

- копію митної декларації країни відправлення №00083338 від 10.12.2017р.

Проте, в ході перевірки наданих декларантом ТОВ « 100 ШИН+» на підтвердження митної вартості товару документів посадовими особами Одеської митниці ДФС було встановлено деякі розбіжності, а також зазначено, що надані товариством документи не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, та всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за дані товари, а саме:

- в копії митної декларації країни відправлення №0008338 від 10.12.2017р. не зазначені реквізити зовнішньоекономічного договору (контракту) та/або інвойсу, що унеможливлює ідентифікації даного документа з партією товарів, що оцінюється;

- в наданих до митного оформлення банківських платіжних документах відсутні підписи та печатки посадових осіб банку.

Для підтвердження заявленої митної вартості, митним органом, у відповідності до ст.53 МК України, було зобовязано декларанта (за наявності) надати протягом 10 календарних днів такі додаткові документи: виписку з бухгалтерської документації; каталоги виробника товару; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями та (або) інформацію біржових організацій про вартість товару або сировини, а також повідомлено про можливість надати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості.

24.01.2018р. на вказану вище вимогу митного органу представником підприємства було надано додаткові документи: переклад митної декларації країни відправлення, лист-пояснення TOB « 100 ШИН+» та зазначено про надання у повному обсязі документів, необхідних для здійснення митного оформлення товару.

Однак, за результатами розгляду питання щодо митного оформлення, зазначеного у митній декларації №UA500030/2018/001140 від 23.01.2018р. товару, Одеською митницею ДФС прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA500030/2018/000004/2 від 24.01.2018р. та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України № UA 500030/2018/00013.

При чому, ця скоригована митна вартість товару базується на митній вартості раніше імпортованих товарів, випущених у вільних обіг згідно митних декларацій: №UA125220/2018/700076 від 03.01.2018р.; №UA401050/2017/005898 від 01.08.2017р.; №UA100050/2018/279580 від 22.01.2018 р.

Не погоджуюсь з зазначеними вище діями та рішеннями відповідача, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Вирішуючи справу по суті та повністю задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог та, відповідно, з неправомірності дій та рішень відповідача.

Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, погоджується з такими висновками суду 1-ї інстанції і вважає їх обгрунтованими, з огляду на наступне.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

Як слідує зі змісту вимог ст.49 Митного кодексу України, «митною вартістю» товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно із ч.1 ст.52 МК України, заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VІІІ цього Кодексу та цією главою.

Так, за приписами ч.2 ст.52 МКУ, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Крім того, як визначено в ч.1 ст.53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Згідно з ч.1 ст.54 вказаного кодексу, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

У відповідності до ч.4 ст.54 МК України, орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов'язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

Так, згідно із ч.5 ст.54 Митного кодексу України, орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право:

1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості;

2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені ст.53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості;

3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів;

4) проводити в порядку, визначеному статтями 345 - 354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску;

5) звертатися до органів доходів і зборів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості;

6) застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.

Дійсно, відповідно до вимог ч.6 ст.54 МК України, орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:

1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;

2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у ч.ч.2-4 ст.53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;

4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Відповідно до ч.1 ст.55 МК України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених ч.6 ст.54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Відповідно до ст.57 Митного кодексу України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

При чому, кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 (визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів) і 60 (визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів) Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 (визначення митної вартості на основі віднімання вартості) Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 (визначення митної вартості товарів на основі додавання вартості (обчислена вартість) Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.58 Митного кодексу України основний метод визначення митної вартості не застосовується, якщо використані декларантом відомості не підтверджені документально або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні.

Відповідно до ч.2 ст.53 Митного кодексу України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у ч.ч. 5,6 ст.52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до ч.3 ст.53 Митного кодексу України у разі якщо документи, зазначені у частині 2 цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Отже, з вказаних норм діючого митного законодавства вбачається, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено тощо.

Так, як вбачається з матеріалів справи та спірних рішень, воґрунтовуючи виникнення сумніву щодо заявленої позивачем митної вартості товару, як підстави для витребування додаткових документів, відповідач зазначив, що:

1) в митній декларації (МД) №0008338 від 10.12.2017р. не зазначені реквізити зовнішньоекономічного договору (контракту) та/або інвойсу, що унеможливлює ідентифікацію даного документа з партією товарів, що оцінюється;

2) в наданих до митного оформлення банківських платіжних документах відсутні підписи та печатки посадових осіб банку.

Разом з тим, опрацювавши додатково надані позивачем документи, митний орган прийняв оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів, застосувавши метод визначення митної вартості - за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів.

Так, у графі 33 цього оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів №UA500030/2018/000004/2 від 24.01.2018 року зазначено аналогічні обставини, що були передумовою направлення декларанту повідомлення у порядку ст.53 МК України.

Проте, судова колегія, як і суд 1-ї інстанції не може погодитись з такими рішенням и митного органу, з огляду на наступне.

Так, згідно спірного рішення митниці, у наданій до митного оформлення копії митній декларації країни відправлення №00083338 від 10.12.2017р. (Додаток №8) нібито не зазначені реквізити зовнішньоекономічного договору (контракту) та/або інвойсу, що унеможливлює ідентифікацію даного документу з партією товарів, що оцінюється.

Офіційні правила тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати (Інкотермс) - це міжнародні правила по тлумаченню найбільш широко використовуваних торгових термінів в області зовнішньої торгівлі, у яких зазначено яка із сторін договору купівлі - продажу повинна здійснити необхідні для перевезення та страхування дії, коли продавець передає товар покупцю, та які витрати несе кожна з сторін.

Обрані сторонами умови зовнішньоекономічного договору, а саме умови поставки товару визначають те, які витрати включаються до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари або іншими словами, визначають конкретні складові митної вартості товарів.

Експортна декларація - це митний документ, що підтверджує експорт товарів з країн, законність вивезення продукції з країни-експортера і ввезення в країну-імпортер.

Відповідно до умов Інкотермс 2010, експортну декларацію може оформляти продавець чи покупець продукції.

Так, як вбачаться з наявної у справі копії експортної вантажної митної декларації Китайської Народної Республіки №00083338 від 10.12.2017р., спірна поставка товару здійснюється на умовах CFR, кількість місць 238, сума 36180,51 дол. США, номер контейнера EITU1632947. Експортна декларація також містить дані про постачальника («GINGDAO GM ROVER TIRE CO., LTD»), найменування товару (радіальні цільнометалокордні шини для вантажних автомобілів), вага брутто 17150 кг, вага нетто 17150 кг, що в повній мірі співпадають з даними, зазначеними в митній декларації №UA500030/2018/001140 від 23.01.2018р. та поданих позивачем до митного оформлення документах.

Згідно п.4.1 Договору №100Т-GM від 25.05.2017р., базовими умовами поставки згідно цього договору є умови, зазначені в комерційному інвойсі. Таким чином, основним джерелом інформації про вартість товару, відповідно до умов контракту, є комерційний інвойс.

Так, зокрема, у комерційному інвойсі (Commercial invoice) №TBR17JWWSHI09 від 17.11.2017р., оформленому на підставі контракту №100Т-GM від 25.05.2017р., містяться відомості про постачальника: «GINGDAO GM ROVER TIRE CO., LTD» та інформація про товар: автошини 12.00R20-20, бренд «TRACMAX» у кількості 107 од., ціна за одиницю на умовах CFR (Одеса) 155,60 дол. США, вартість 16649,20 дол. США; автошини 12.00R20-20, бренд «GM ROVER» у кількості 53 од., ціна за одиницю на умовах CFR (Одеса) 155,59 дол. США, вартість 8246,27 дол. США; автошини 11.00R20-20 бренд у кількості 78 од., ціна за одиницю на умовах CFR (Одеса) 144,68 дол. США; вартість 11285,04 дол. США. Загальна кількість товару складає 238 од., загальна вартість товару становить 36180,51 дол. США.

Отже, виявлені митним органом, в даному конкретному випадку, розбіжності по суті є формальними і несуттєвими та жодним чином не впливають на рівень заявленої митної вартості, а тому, відповідно, доводи відповідача про те, що подані позивачем документи не дозволяли у належний спосіб перевірити числове значення складових митної вартості товарів та відомості щодо їх ціни, є необґрунтованими та не відповідають встановленим фактичним обставинам справи.

Що ж стосується іншої підстави, яка послугувала прийняттю спірних рішень про надання позивачем до митного оформлення банківських платіжних документів, у яких відсутні підписи та печатки посадових осіб банку, то колегія суддів з цього приводу зазначає.

Так, відповідно до приписів ст.1 Закону України «Про електронний цифровий підпис», електронний цифровий підпис - вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

А згідно із ст.3 вказаного Закону, електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму або не ґрунтується на посиленому сертифікаті ключа.

Так, як вбачається з наявних в матеріалах справи копій платіжних доручень від 27.11.2017 року та 05.01.2018 року, в нижньому правому куті цих документів містяться відмітки «TASCOMBANK JSC (FORMERLY BANK STANDART) - виконано, дата (27.11.2017 року та 05.01.2018 року відповідно), код банку MUNIUA22, електронний підпис є коректним».

Зазначене свідчить про те, що вказані платіжні доручення проведені банком та підписані електронним цифровим підписом, а тому, відповідно, твердження відповідача про те, що у платіжних документах відсутні підписи та печатки посадових осіб банку, є необґрунтованими та безпідставними.

До того ж, відповідно до вимог ч.7 ст.54 МК України, у разі якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Отже, вищевказані обставини свідчать про те, що відповідачу декларантом були надані всі документи, які надавали йому можливість обґрунтовано і справедливо визначити митну вартість товару.

За таких обставин, судова колегія, як і суд 1-ї інстанції, вважає, що позивачем було надано митному органу достатній пакет документів на підтвердження повноти і достовірності заявленої митної вартості товару за «основним методом», а відповідачем, в свою чергу, не підтверджено належними і беззаперечними доказами наявність у поданих позивачем документах суттєвих розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, не спростована правильність визначення митної вартості позивачем за основним методом, а також не доведено існування належних підстав для коригування митної вартості.

З урахуванням вищезазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд 1-ї інстанції дійшов обґрунтованого висновку про протиправність спірних рішень митного органу та необхідність їх скасування.

При цьому, необхідно вказати, що аналогічна правова позиція зі спірних питань вже неодноразово висловлював як Верховний Суд України, зокрема, в своїх постановах від 31.03.2015р. і 02.06.2015р. (справи №№ 21-127а15, 21-498а15), так і новий Верховний Суд, зокрема, у своїх постановах від 20.02.2018р. по справі №826/997/16 (К/9901/13113/18), від 20.02.2018р. по справі №826/8799/16 (К/9901/4427/17), від 18.04.2018р. по справі №826/13087/16 (№К/9901/36823/18) та від 17.04.2018р. по справі №815/329/17 (К/9901/2278/18).

Відповідно до вимог ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного суду.

Аналогічні положення містяться і в ч.ч.4,5 ст.13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» №1402 від 02.06.2016р., зі змісту яких, в свою чергу, слідує, що висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду є обовязковими для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, а також враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Одночасно, також слід звернути увагу і на положення ст.318 Митного кодексу України, згідно з якими, митний контроль має передбачати виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Крім того, цей принцип узгоджується і з проголошеними у ст.8 Митного кодексу України принципами здійснення державної митної справи на засадах законності та презумпції невинуватості, єдиного порядку переміщення товарів, транспортних засобів через митний кордон України, спрощення законної торгівлі; заохочення доброчесності.

Таким чином, саме на основі системного аналізу норм ст.ст.8,19,22 Конституції України, ч.ч.6,7 ст.54 Митного кодексу України, законодавець запропонував таку конструкцію регулювання митних відносин, якою презюмується правильність визначення митної вартості декларантом, у випадку, якщо не доведено інше.

До того ж, ще слід зазначити й про те, що відповідно до приписів ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

А відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж у апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах доводів апеляційної скарги, відповідно до ст.316 КАС України, залишає цю апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду 1-ї інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.308,310,315,316,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Одеської митниці ДФС залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2018 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 17.09.2018р.

Головуючий у справі

суддя-доповідач: ОСОБА_3

Судді: А.В. Бойко

ОСОБА_4