Справа № 818/2194/18
Суддя: М.М. Шаповал
Дата ухвалення: 2018-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

С У М С Ь К И Й О К Р У Ж Н И Й А Д М І Н І С Т Р А Т И В Н И Й С У Д
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 вересня 2018 р. Справа № 818/2194/18
Сумський окружний адміністративний суд у складі: судді Шаповала М.М., розглянувши в порядку спрощеного провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання відмови протиправною, скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі - позивач) просить суд: 1) визнати протиправною відмову Міністерства оборони України в призначенні йому одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей"; 2) скасувати п. 22 протоколу Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 13.04.2018 № 39 про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 ; 3) зобов`язати Міністерство оборони України прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", у відповідності до постанови КМУ від 25.12.2013 № 975 "Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві" у зв`язку зі встановленням йому третьої групи інвалідності в розмірі 250-кратному прожитковому мінімуму, встановленому законом для працездатних осіб на 01.01.2018, та надіслати вказане рішення ІНФОРМАЦІЯ_2 для видання наказу про виплату такої допомоги ОСОБА_1 ; 4) зобов`язати Сумський обласний військовий комісаріат повторно направити документи ОСОБА_1 щодо призначення одноразової грошової допомоги розпоряднику бюджетних коштів - Міністерству оборони України. У своєму позові також просить зобов`язати Міністерство оборони України подати звіт про виконання судового рішення протягом 45 днів з дня набрання ним чинності.
Позивач свої вимоги мотивує тим, що він має інвалідність третьої групи з підстав отримання травми при виконанні обов`язків військової служби при перебуванні в Демократичній Республіки Афганістан, де в той час велись бойові дії. Вважає, що відповідач неправомірно відмовив йому в нарахуванні та виплаті одноразової грошової допомоги як інваліду третьої групи, оскільки він має право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975. Вважає рішення відповідача про відмову в призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги протиправним.
Позивач, належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився.
Представник Міністерства оборони України в судове засідання не з`явився, надіслав до суду письмовий відзив на позов (а.с. 40-41), у якому зазначив, що позивач не має права на виплату грошової допомоги, оскільки він звернувся із заявою про виплату допомоги майже через 4 роки з дня встановлення йому інвалідності. Відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права. Позивач у зазначений строк не реалізував своє право, а тому правових підстав для задоволення позову немає.
Представник ІНФОРМАЦІЯ_1 в судове засідання не з`явився, надіслав до суду заперечення на позовну заяву (а.с. 27-28), у якому зазначив, що прийняття рішення щодо виплати одноразової грошової допомоги або відмови у її призначенні не належить до компетенції ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_3 ). Сумський ОВК, як уповноважений орган, письмово довів позивачу результати розгляду заяви з роз`ясненням причин відмови. Будь-яких звернень позивача про повторне направлення заяви та пакета документів до розпорядника бюджетних коштів не надходило. Сумський ОВК, як орган владних повноважень, вчинив усі дії, які відносяться до його компетенції відповідно до Порядку № 975. Крім того, зазначив, що 23.05.2018 на запит Сумського ОВК надійшла відповідь від Філії Центрального архіву (військово-медичних документів) м. Санкт-Петербург, у якій вказано, що довідка Архіву військово-медичних документів від 19.01.2012 № 3/1/1-45 про причини та обставини поранення взагалі не видавалася, а зазначена у ній інформація не відповідає дійсності. Отже, позивач на розгляд ЦВЛК також подав документ, який має недостовірну інформацію. Тому вимога позивача про зобов`язання Сумського ОВК повторно направити документи щодо призначення одноразової грошової допомоги Міністерству оборони України із завідомо неправдивою інформацією є безпідставною. Просив відмовити в задоволенні позову.
Вивчивши матеріали справи та оцінивши письмові докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено, що позивач проходив військову службу в Збройних Силах колишнього СРСР з 14.04.1979 по 03.05.1981 та приймав участь у бойових діях в Демократичній Республіці Афганістан у складі військової частини польова пошта № НОМЕР_1 , що підтверджується військовим квитком ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 (а.с. 13-14).
Згідно з довідкою до акта огляду МСЕК серії 10ААВ № 598892 від 16.05.2014 (а.с. 15) під час первинного огляду органами МСЕК 12.04.2014 позивачу встановлено третю групу інвалідності у зв`язку з отриманням поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби.
Згідно з довідкою до акта огляду МСЕК серії 12ААА № 155170 від 27.05.2016 (зворотна а.с. 15) під час повторного огляду органами МСЕК позивачу підтверджено третю групу інвалідності у зв`язку з отриманням поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби.
Згідно з довідкою до акта огляду МСЕК серії 12ААА № 937856 від 23.05.2018 (а.с. 16) під час повторного огляду органами МСЕК позивачу підтверджено третю групу інвалідності у зв`язку з отриманням поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, та встановлено її довічно.
30.05.2018 позивач отримав посвідчення серії НОМЕР_3 , яке підтверджує статус інваліда третьої групи. Відповідно до даного посвідчення встановлено, що пред`явник цього посвідчення має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-інвалідів війни (а.с. 18).
З метою отримання одноразової грошової допомоги в разі настання інвалідності позивач звернувся до військового комісаріату з відповідною заявою від 21.02.2018 та надав документи для оформлення й призначення одноразової грошової допомоги.
28.03.2018 Сумський ОВК направив заяву позивача з відповідними документами на розгляд Департаменту фінансів Міністерства оборони України, про що повідомлено позивача.
Рішенням комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформленим протоколом від 13.04.2018 № 39 (а.с. 12), ОСОБА_1 відмовлено в призначенні одноразової допомоги, оскільки він звернувся із заявою про призначення одноразової грошової допомоги 21.02.2018, а інвалідність йому встановлена 12.05.2014, тобто з дня виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги до дня звернення позивача за призначенням одноразової грошової допомоги пройшло більше трьох років.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Частиною 5 ст. 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України від 25.03.1992 № 2232-ХІІІ "Про військовий обов`язок і військову службу".

Відповідно до статті 41 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Відповідно до ст. 1 Закону України від 20.12.1991 № 2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон № 2011-XII) соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 1-2 Закону № 2011-XII передбачено, що військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону № 2011-XII дія цього закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти;

Згідно з ч. 1 ст. 16 Закону № 2011-XII одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Пунктом 4 ч. 2 ст. 16 Закону № 2011-XII визначено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України (ч. 9 ст. 16-3 Закону № 2011-XII).

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок № 975).

Цей Порядок визначає механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (далі - одноразова грошова допомога) військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст) (далі - Порядок № 975).

Пунктом 11 Порядку № 975 передбачено, що військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності. До заяви додаються копії: постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).

До суду не надано доказів, які б свідчили про невиконання позивачем вимог п. 11 Порядку № 975 при поданні заяви від 21.02.2018 до військового комісаріату.

Пунктом 13 Порядку № 975 передбачено, що керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку. Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.

Відповідно до п. 21.3 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, яке затверджене наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 № 402 (далі - Положення № 402) причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишніх військовослужбовців визначають штатні ВЛК; у колишніх військовослужбовців інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, та військових формувань колишнього СРСР, правонаступниками яких вони стали, - штатні ВЛК (військово-лікарська комісія) цих військових формувань та оформлюють протоколом за формою, наведеною в додатку 19.

Пунктом 21.21 Положення № 402 визначено, що за наявності тілесних ушкоджень (відсутність кінцівки, дефекти кісток черепа, рубці після поранень, наявність чужорідних тіл) у колишніх військовослужбовців-учасників бойових дій у роки Великої Вітчизняної війни, в інші періоди ведення бойових дій, у тому числі при проходженні військової служби в країнах, де велися бойові дії, а також у колишніх військовополонених у разі відсутності даних про їх медичний огляд ВЛК з цього приводу в період військової служби ці особи, незалежно від причини звільнення із Збройних Сил і ступеня придатності до військової служби у даний час, для встановлення характеру і давності тілесних ушкоджень за направленням військового комісара підлягають огляду судово-медичним експертом (за необхідності після обстеження у лікувально-профілактичному закладі).

Таким чином суд приходить до висновку, що право позивача на виплату одноразової грошової допомоги підтверджується всіма необхідними документами, наданими до матеріалів справи.

Щодо посилання Міністерства оборони України у своєму рішенні на те, що інвалідність позивачу встановлена у 2014 році, а звернувся останній щодо виплати у 2018 році, тобто понад трьохрічний термін, а тому чинним законодавством виплата одноразової грошової допомоги не передбачена, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 3 Порядку № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Відповідно до ч. 8 ст. 16-3 Закону № 2011-XII особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.

Законом України "Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців" від 04.07.2012 № 5040-VI (набрав чинності 01.01.2014) були внесені зміни до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII, а саме: ст. 16 була викладена в новій редакції, Закон доповнено статтями 16-1, 16-2, 16-3, 16-4.

Пунктом 2 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців" від 04.07.2012 № 5040-VI встановлено, що дія цього Закону не поширюється на осіб, стосовно яких до набрання чинності цим Законом прийнято рішення про виплату їм одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, або які отримали замість зазначеної допомоги інші компенсаційні виплати відповідно до законодавства.

Рішень про призначення одноразової грошової допомоги стосовно позивача не приймалось, а відтак дія Закону № 2011-XII (в редакції Закону від 04.07.2012 № 5040-VI) поширюється на позивача.

На вимоги п. 3 Прикінцевих положень Закону від 04.07.2012 № 5040-VI Кабінет Міністрів України постановою № 975 від 25.12.2013 затвердив Порядок призначення та виплати одноразової грошової допомоги, який набрав чинності 01.01.2014.

Згідно з довідкою МСЕК від 16.05.2014 позивачу при первинному огляді була встановлена третя група інвалідності, пов`язана з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

Довідками МСЕК від 27.05.2016, від 23.05.2018 при повторному огляді позивачу підтверджено третю групу інвалідності, пов`язану з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

Пункт 3 Порядку № 975 не містить вимог надавати довідку МСЕК, яка була видана позивачу при первинному огляді.

Законодавець пов`язує право особи на виплату одноразової грошової допомоги з датою, що зазначена у довідці МСЕК, і не позбавляє права особу отримати одноразову грошову допомогу на підставі довідки МСЕК, виданої при повторному огляді.

Виходячи з буквального тлумачення п. 3 Порядку № 975 та обставин справи, право позивача виникло з дати, що зазначена в довідці МСЕК від 27.05.2016.

Відповідно до п. "б" ч. 1 ст. 16-2 Закону № 2011-XII та п. 6 Порядку № 975 (у редакціях, чинних станом на 27.05.2016) одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі: 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).

Таким чином позивач має право на виплату грошової допомоги відповідно ст. 16 Закону № 2011-ХІІ та Порядку № 975.

Статтею 22 Конституції України передбачено, що при прийнятті нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до ст. 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 № 8-рп/99, від 20.03.2002 № 5-рп/2002, від 20.12.2016 № 7-рп/2016).

У цих рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення. Тобто заходи, спрямовані на забезпечення державою соціального захисту вказаної категорії осіб, у зв`язку, зокрема, з економічною доцільністю, соціально-економічними обставинами не можуть бути скасовані чи звужені.

Відповідно до правової позиції палати в адміністративних справах Верховного Суду України, викладеної у постанові від 24.01.2006, суд має обрати спосіб захисту права, який би гарантував дотримання і захист прав, свобод, інтересів від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом від 17.07.1997 № 475/97-ВР, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Отже, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2005 (заява № 38722/02)).

Отже, "ефективний засіб правого захисту" у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Із урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку про те, що належним способом відновлення порушеного права позивача, а також із метою усунення порушень, допущених Міністерством обороною України в спірних правовідносинах, є зобов`язання Міністерства оборони України прийняти рішення про призначення та виплату позивачу одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей" та Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975.

Прохання позивача щодо зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення не є позовною вимогою та обов`язком суду відповідно до ст. 382 КАС України. Встановлення судового контролю за виконанням рішення є правом суду, що реалізується в разі безпідставної відмови суб`єктом владних повноважень виконувати рішення суду. З огляду на викладені вище обставини позивач не навів аргументи, які б свідчили про ухилення відповідача від виконання судового рішення та необхідність застосування положень ст. 382 КАС України.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання відмови протиправною, скасування рішення та зобов`язання вчинити дії задовольнити.

Визнати протиправною відмову Міністерства оборони України в призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Скасувати пункт 22 протоколу Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 13.04.2018 № 39 про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 .

Зобов`язати Міністерство оборони України (пр-т Повітрофлотський, 6, м. Київ, 03168, ) призначити і виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , і.н. НОМЕР_4 ) одноразову грошову допомогу у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму як інваліду третьої групи відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975.

Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.М. Шаповал