Справа № 826/7071/15
Суддя: Анцупова Т.О.
Дата ухвалення: 2018-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

26 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 826/7071/15

адміністративне провадження № К/9901/4775/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Анцупової Т. О.,

суддів - Кравчука В. М., Стародуба О. П.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу № 826/7701/18

за позовом ОСОБА_2 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» Куреного Олександра Вікторовича, треті особи - Приватне підприємство «К.СВ», Товариство з обмеженою відповідальністю «Укр Євро Трейд», Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, Публічне акціонерне товариство «Брокбізнесбанк», про визнання відмови протиправною та зобов'язання вчинити певні дії;

за касаційною скаргою Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Брокбізнесбанк» Куреного О. В. на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва (суддя Кузьменка В. А.) від 03 липня 2015 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду (у складі колегії суддів: Сорочко Є. О., Земляна Г. В., Межевич М. В.) від 21 жовтня 2015 року, встановив:

I. ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. У квітні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з адміністративним позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» Куреного Олександра Вікторовича, треті особи - Приватне підприємство «К.СВ», Товариство з обмеженою відповідальністю «Укр Євро Трейд», в якому просила:

- визнати протиправною відмову відповідача про відхилення її заяви від 10 липня 2014 року про визнання кредитором;

- зобов'язати відповідача визнати ОСОБА_2 кредитором ПАТ «Брокбізнесбанк», прийняти кредиторські вимоги до ПАТ «Брокбізнесбанк» в розмірі 61124,62 грн., а також внести відповідні зміни до реєстру акцептованих вимог кредиторів.

2. Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 травня 2015 року відкрито провадження в адміністративній справі № 826/7071/15 та залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб та Публічне акціонерне товариство «Брокбізнесбанк».

3. Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 липня 2015 року позов задоволено частково; зобов'язано Уповноважену особу Фонду прийняти кредиторські вимоги ПАТ «Брокбізнесбанк» на суму 49824,41 грн. та внести відповідні зміни до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Брокбізнесбанк».

4. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 21 жовтня 2015 року залишено без задоволення апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Брокбізнесбанк» Куреного О. В.; задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_2; постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 липня 2015 року в частині відмови в задоволенні позову скасовано та в цій частині ухвалено нову постанову, якою позов ОСОБА_2 задоволено; визнано протиправною відмову Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» Куреного Олександра Вікторовича від 23 грудня 2014 року № 12160/01004 в частині не визнання кредитором ОСОБА_2; зобов`язано відповідача прийняти кредиторські вимоги позивача на суму 11299,59 грн. та внести відповідні зміни до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Брокбізнесбанк»; в іншій частині постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 липня 2015 року залишено без змін.

5. Не погоджуючись з рішенням апеляційного суду, Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Брокбізнесбанк» Курений О. В. звернувся з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, в якій, посилаючись на неправильне застосування та порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 липня 2015 року та Київського апеляційного адміністративного суду від 21 жовтня 2015 року, прийняти нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 відмовити повністю.

6. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16 листопада 2015 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.

7. 15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд та набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року.

Відповідно до пп. 4 п. 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, який набрав чинності 15 грудня 2017 року, касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

8. 16 січня 2018 року касаційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Брокбізнесбанк» Куреного О.В. на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 липня 2015 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 21 жовтня 2015 року у справі № 826/7701/18 передано для розгляду до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.

9. Ухвалою Верховного Суду від 24 вересня 2018 року справу прийнято до провадження, закінчено підготовку даної справи до касаційного розгляду та призначено її розгляд в порядку письмового провадження.

10. Станом на 26 вересня 2018 року заперечення або відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надійшли.

II. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

11. Судами попередніх інстанцій установлено, що 04 червня 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Укр Євро Трейд» та ОСОБА_2 укладено договір № 040614 про відступлення права вимоги, відповідно до якого позивач отримала право вимоги до ПАТ «Брокбізнесбанк» на суму 49824,41 грн. за договором про відкриття банківських рахунків та здійснення розрахунково-касового обслуговування від 24 грудня 2012 року № 63896.

Згідно довідки банку від 03 червня 2014 року № 567/057-04 залишок коштів на поточному рахунку ТОВ «Укр Євро Трейд» складає 49824,41 грн.

12. 10 червня 2014 року між позивачем - ОСОБА_2 та Приватним підприємством «К.СВ» укладено договір № 100614/2 про відступлення права вимоги, відповідно до якого позивач отримала право вимоги до ПАТ «Брокбізнесбанк» на суму 11300,21 грн. за договором про відкриття банківських рахунків та здійснення розрахунково-касового обслуговування від 10 вересня 2012 року № 63213.

Згідно довідки банку від 03 червня 2014 року № 568/057-04 залишок коштів на поточному рахунку ПП «К.СВ» складає 89792,67 грн.

13. На підставі постанови Правління Національного банку України від 10 червня 2014 року № 339 відкликано банківську ліцензію та розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Брокбізнесбанк».

14. Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 11 червня 2014 року № 45 розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Брокбізнесбанк» та призначено Куреного Олександра Вікторовича уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «Брокбізнесбанк» строком на один рік з 11 червня 2014 року по 10 червня 2015 року.

15. Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 21 травня 2015 року № 103 продовжено строк здійснення процедури ліквідації ПАТ «Брокбізнесбанк» строком на один рік до 10 червня 2016 року включно.

16. 10 липня 2014 року ОСОБА_2 звернулася до Уповноваженої особи Фонду із заявою-повідомленням про відступлення права вимоги на суму у розмірі 61124,62 грн., визнання її кредитором ПАТ «Брокбізнесбанк», зарахування зустрічних вимог на суму 61124,62 грн., вчинення дій щодо зняття заборони на предмет застави та її припинення.

17. 25 листопада 2014 року позивач звернулася до Уповноваженої особи Фонду із заявою про надання витягу з реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Брокбізнесбанк», який затверджено рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 16 жовтня 2014 року № 226/14.

18. Листом від 23 грудня 2014 року № 12160/01004 Уповноваженою особою Фонду відмовлено позивачу в задоволені заяв від 10 липня 2014 року та 25 листопада 2014 року. В обґрунтування вказаної відмови відповідач зазначив, що не має правових підстав скористатися пропозицією позивача щодо припинення зобов'язань шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог на підставі договорів, визнання позивача кредитором АТ «Брокбізнесбанк», а також вчинення дій щодо зняття заборони на предмет застави та її припинення, які виникли на підставі Договору застави від 11 грудня 2017 року № Дз1-309п-2007 із майновим поручителем ОСОБА_5 в забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_2 перед АТ «Брокбізнесбанк» по кредитному договору від 11 грудня 2007 року № 309п-2007, тому що вчинення вищевказаних дій в процедурі ліквідації банку суперечить Закону та не може бути здійснено Банком. Надання витягу Реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ «Брокбізнесбанк» не передбачено.

19. Вважаючи таку бездіяльність протиправною, позивач звернулася з адміністративним позовом до суду.

ІІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

20. Оцінюючи доводи сторін, суд першої інстанції, при прийнятті рішення в частині зобов'язання відповідача прийняти кредиторські вимоги позивача на суму 49824,41 грн. та внести відповідні зміни до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Брокбізнесбанк» виходив із того, що в матеріалах справи відсутні докази, які б спростовували наявність у позивача документально підтверджених кредиторських вимог до ПАТ «Брокбізнесбанк» на суму 49 824,41 грн., та подання ОСОБА_2 заяви про визнання кредиторських вимог у строк, встановлений ч. 5 ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23 лютого 2012 року № 4452-VI (далі - Закон № 4452-VI).

21. Суд першої інстанції не прийняв до уваги посилання відповідача на те, що ТОВ «Укр Євро Трейд» включено до реєстру кредиторів банку, оскільки відповідач може внести відповідні зміни до реєстру кредиторів, шляхом виключення необґрунтованих вимог.

22. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо кредиторських вимог на суму 11300,21 грн., отриманих позивачем за договором від 10 червня 2014 року № 100614/2 про відступлення права вимоги від ПП «К.СВ», суд зазначив, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що ПП «К.СВ» мало вимоги до ПАТ «Брокбізнесбанк» на вказану суму.

23. Крім того, суд першої інстанції визнав необґрунтованими позовні вимоги про визнання протиправною відмови щодо включення вимог позивача до реєстру акцептованих вимог кредиторів банку, так як доказів відмови Уповноваженої особи матеріали справи не містять.

24. Також суд не погодився з позовним вимогами про зобов'язання відповідача визнати позивача кредитором, оскільки вони фактично дублюють позовні вимоги про зобов'язання відповідача прийняти кредиторські вимоги.

25. Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову щодо визнання протиправною відмову Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» Куреного Олександра Вікторовича від 23 грудня 2014 року № 12160/01004 в частині не визнання кредитором ОСОБА_2, а також зобов`язання Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Брокбізнесбанк» Куреного О. В. прийняти кредиторські вимоги ОСОБА_2 на суму 11299,59 грн. та внести відповідні зміни до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Брокбізнесбанк», та задовольняючи позов в цій частині зазначив, що позивачем підтверджено кредиторські вимоги до ПАТ «Брокбізнесбанк».

IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

26. Скаржник у своїй касаційній скарзі зазначає, що:

- Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», як спеціальний закон, що регулює правовідносини Банку під час здійснення в ньому тимчасової адміністрації та ліквідації, передбачає імперативний порядок погашення вимог кредиторів. Задоволення вимог кредиторів здійснюється у порядку, строки та у черговості, передбачені положеннями Закону № 4452-VI. Кошти, одержані в результаті ліквідації та реалізації майна банку, спрямовуються уповноваженою особою Фонду на задоволення вимог кредиторів у черговості передбаченій ст. 52 даного Закону. Порядок задоволення вимог кредиторів, визнаних ліквідатором, під час ліквідації банку не передбачає можливості індивідуального задоволення вимог конкретного кредитора;

- під час винесення постанови апеляційним судом не враховано, що фактично у відповідача, в межах ст. 516 Цивільного кодексу України та п. 4.31 розділу 4 Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05 липня 2012 року № 2, відсутні підстави внесення змін до реєстру акцептоваих вимог кредиторів щодо виключення вимог ТОВ «Укр Євро Трейд» з реєстру. Фактично виконання постанови від 21 жовтня 2015 року, зокрема щодо внесення змін до реєстру відносно включення вимог ОСОБА_2 у сумі 49824,21 грн., призведе до подвійного виконання за одним і тим же договором, порушить права та інтереси інших кредиторів АТ «Брокбізнесбанк», а також буде суперечити положенням Закону № 4452-VI.

V. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ

27. Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених ст. 341 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), а також надаючи оцінку правильності застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права у спірних правовідносинах виходить з наступного.

28. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

29. Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» указав, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «суд, встановлений законом» у п. 1 ст. 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з … питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів». Європейський суд з прав людини дійшов висновку, що національний суд не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом, і, таким чином, не міг вважатися судом, «встановленим законом».

30. Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України (тут і далі - у редакції, чинній на час прийняття оскаржуваних рішень) до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

31. Згідно п.1, 7 ч.1 ст.3 КАС України справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень; суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

32. Відповідно до ч. 2 ст. 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

33. Як встановлено ч. 2 ст. 17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

34. Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

35. Як свідчать матеріалами справи, позивач звернувся до адміністративного суду з позовом до уповноваженої особи, направленим на включення кредиторських вимог позивача до реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ «Брокбізнесбанк».

36. За змістом ст. 2, 3, 4, 37, 54 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Закон № 4452-VI) на Фонд, який є юридичною особою публічного права, покладено функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Зі свого боку, уповноважена особа Фонду виконує від його імені делеговані Фондом повноваження щодо забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

37. Отже, за змістом наведених правових норм на Фонд, який є юридичною особою публічного права, покладено функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Зі свого боку, уповноважена особа Фонду виконує від його імені делеговані Фондом повноваження щодо забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

38. Вирішуючи питання про віднесення спору до юрисдикції адміністративного суду, слід ураховувати не лише суб'єктний склад правовідносин, які склалися між сторонами, а й сутність (характер) таких правовідносин.

39. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

40. Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника.

41. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин. Спір є приватноправовим також у тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб'єктів владних повноважень.

42. Правовідносини, щодо яких виник спір, обумовлені наявністю кредиторських вимог (майнових вимог юридичної особи до суб'єкта господарювання - Банку, що ліквідується), які задовольняються у порядку черговості, визначеної статтею 52 Закону № 4452-VI, за рахунок коштів, одержаних унаслідок ліквідації та продажу майна банку.

43. Повноваження уповноваженої особи Фонду щодо складення реєстру акцептованих вимог кредиторів та внесення змін до цього реєстру визначені п. 4 ч. 1 ст. 48 Закону № 4452-VI.

44. Відповідно до ч. 1 ст. 52 Закону кошти, одержані в результаті ліквідації та продажу майна (активів) банку, спрямовуються Фондом на задоволення вимог кредиторів.

45. З аналізу наведених норм слід дійти висновку про те, що основні функції Фонду мають як владний характер, зокрема щодо врегулювання правовідносин у сфері банківської діяльності, так і не містять владної складової, а спрямовані на здійснення процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом тимчасової адміністрації та ліквідації.

46. Зазначене дає підстави стверджувати, що оскільки лише Фонду за законом доручено забезпечувати відновлення платоспроможності банку або підготовку його до ліквідації, заявлені позивачем вимоги випливають із зобов'язань Банку за укладеними договорами.

47. Відповідно до ст. 1 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України у редакції, чинній на час прийняття рішень) завданням цивільного судочинства є справедливий неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних прав з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

48. Згідно ч. 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

49. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

50. Предметна підсудність, юрисдикція цивільних прав передбачена у ч. 1 ст. 15 ЦПК України, згідно з якою суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

51. З огляду на вказане та враховуючи суть спірних правовідносин, колегія суддів дійшла висновку, що спір про включення кредиторських вимог до реєстру акцептованих вимог кредиторів не є публічно-правовим та не належить до юрисдикції адміністративних судів, а тому висновки судів першої та апеляційної інстанцій про розгляд справи в порядку адміністративного судочинства є помилковим.

52. Аналогічні правові висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах містяться, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі № 826/7532/16, від 23 травня 2018 року у справі № 811/568/16 та від 27 червня 2018 року у справі № 819/583/16.

53. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 349 КАС України (в редакції, яка діє з 15 грудня 2017 року) суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і закрити провадження у справі чи залишити позов без розгляду у відповідній частині.

54. Згідно із ст. 354 КАС України суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку повністю або частково і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, визначених статтею 19 цього Кодексу, є обов'язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів касаційної скарги.

55. Відповідно до ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі, зокрема, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства (пункт 1).

56. Відповідно до ч. 1 ст. 239 КАС України якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз'яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

57. На підставі викладеного, колегія суддів доходить висновку, що за предметом спору та суб`єктним складом сторін, вказаний спір має розглядатися в порядку цивільного судочинства, а тому судові рішення у даній справі підлягають скасуванню, а провадження у справі - закриттю.

58. Судові витрати, сплачені особою, яка подала касаційну скаргу (судовий збір 87,70 грн. згідно платіжного доручення від 06 листопада 2015 року № 622), відповідно до ст. 139 КАС України слід стягнути за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України.

Керуючись ст. 242, 345, 354, 355, 356, 359 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Брокбізнесбанк» Куреного О. В. задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 липня 2015 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 21 жовтня 2015 року у справі № 826/7701/18 скасувати.

Провадження у справі закрити.

Роз'яснити ОСОБА_2 право на звернення з позовом до суду в порядку цивільного судочинства.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя - доповідач Т. О. Анцупова

Суддя В. М. Кравчук

Суддя О. П. Стародуб