Справа № 212/6911/17(2-а/212/218/17)
Суддя: Чепурнов Д.В.
Дата ухвалення: 2018-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

25 вересня 2018 рокусправа № 212/6911/17(2-а/212/218/17)
Суддя І інстанції - Науменко Я.О.

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючий суддя: Чепурнов Д.В.

судді: Сафронова С.В., Мельник В.В.,

за участю секретаря судового засідання: Царьової Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 червня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Дніпропетровській області про визнання протиправними дій субєкта владних повноважень щодо відмови у наданні допомоги на поховання в розмірі двох місячних пенсій у вигляді довічного грошового утримання судді у відставці, яке отримував пенсіонер на момент смерті,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом, згідно з яким просить:

- визнати Криворізького північного обєднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області щодо відмови ОСОБА_1 у наданні допомоги на поховання ОСОБА_2 померлого 09 серпня 2017 року на підставі ст.53 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» як особі, яка здійснила поховання в розмірі двомісячної пенсії у вигляді довічного грошового утримання судді у відставці, яке він отримував на момент смерті протиправними;

- зобовязати Криворізьке північне обєднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області виплатити ОСОБА_1 допомогу на поховання ОСОБА_2 померлого 09 серпня 2017 року на підставі ст. 53 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» як особі, яка здійснила поховання в розмірі двомісячної пенсії у вигляді довічного грошового утримання судді у відставці, яке він отримував на момент смерті.

ОСОБА_3 Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 червня 2018 року відмовлено у задоволенні позовної заяви.

Рішення суду мотивовано тим, що щомісячне довічне грошове отримування не є видом пенсійних виплат і, відповідно, не належить до сфери пенсійного забезпечення, а є формою соціального забезпечення суддів, яке характеризується особливостями правового регулювання й фінансування (за рахунок коштів Державного бюджету), що принципово унеможливлює ототожнення понять «пенсія» та «щомісячне довічне грошове утримання». Враховуючи те, що ОСОБА_2 отримував щомісячне довічне грошове утримання відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин положення ст.53 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення суду, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що пенсія за віком та довічне грошове утримання судді мають однакову правову природу, а тому відповідач безпідставно відмовив у виплаті допомоги на поховання, визначеної ст. 53 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

В письмовому відзиві на апеляційну скаргу Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області просило відмовити у її задоволенні та залишити без змін рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги, з викладених у ній підстав, представник відповідача заперечував проти її задоволенні, просив залишити без змін рішення суду першої інстанції, інші сторони до суду не зявились, про час та місце слухання справи повідомлялися належним чином.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що ОСОБА_1 є дружиною покійного ОСОБА_2, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу від 08.12.1978 (а.с.9).

09 серпня 2017 року помер чоловік позивачки ОСОБА_2, про що свідчать копії свідоцтва про смерть від 09 серпня 2017 року та Витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть для отримання допомоги на поховання №5 від 09.08.2017 р. (а.с.10,11).

Позивач заявою від 21 серпня 2017 року звернулась повторно до Криворізького північного обєднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області про надання допомоги на поховання чоловіка ОСОБА_2, який помер 09 серпня 2017 року на підставі ст.53 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" як особі, яка здійснила поховання в розмірі двомісячної пенсії у вигляді довічного грошового утримання судді у відставці, яке отримував її чоловік на момент смерті (а.с.12-14).

Листом №227/В від 01 вересня 2017 року Криворізьке північне обєднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області повідомило позивача про відсутність правових підстав для здійснення заявлених виплат, зокрема з посиланням на п.7 статті 150 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", якою передбачено, що головними розпорядниками коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів забезпечується здійснення судами видатків на поховання та увічнення пам'яті суддів, у тому числі суддів у відставці, у межах видатків, передбачених для судів у державному бюджеті на відповідний рік (а.с.15-16).

Правомірність дій відповідача щодо відмовити у виплаті позивачу допомоги на поховання, визначеної ст. 53 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» є предметом спору переданого на вирішення суду.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскарженої постанови, виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 53 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», визначено, що у разі смерті пенсіонера особам, які здійснили його поховання, виплачується допомога на поховання пенсіонера в розмірі двомісячної пенсії, яку отримував пенсіонер на момент смерті.

При цьому, відповідно до статті 1 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» пенсія щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім'ї у випадках, визначених цим Законом.

Водночас, як встановлено матеріалами справи право на призначення пенсії за віком за нормами та на умовах Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» ОСОБА_2 реалізовано не було.

Натомість, відповідно до ст.141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 роки, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" , виплачується пенсія або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки ІНФОРМАЦІЯ_1 і старші після досягнення ними відповідного віку.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_2 отримував щомісячне довічне грошове утримання, яке передбачено спеціальним Законом України «Про судоустрій і статус суддів».

Фактично, щомісячне довічне грошове утримання не є видом пенсійних виплат і, відповідно, не належить до сфери пенсійного забезпечення, а є формою соціального забезпечення суддів, яке характеризується особливостями правового регулювання й фінансування, що принципово унеможливлює ототожнення понять «пенсія» та «щомісячне довічне грошове утримання суддям».

Тому, враховуючи отримання ОСОБА_2 саме щомісячного довічного грошового утримання, передбачені Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» гарантії до нього не можуть бути застосовані, а відтак, у позивача відсутнє право на отримання допомоги на поховання визначеної ст.53 названого Закону.

Водночас, пунктом 7 статті 150 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що головні розпорядники коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів забезпечують здійснення судами видатків на поховання та увічнення памяті суддів, у тому числі суддів у відставці, у межах видатків, передбачених для судів у державному бюджеті на відповідний рік.

ОСОБА_3 суддів України №62 від 16.09.2016 року, визначено Порядок компенсації витрат на поховання та увічнення памяті суддів, у тому числі суддів у відставці, який розроблено відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та яким визначено механізм компенсації визначених витрат.

Так, відповідно до пунктів 4,6 даного Порядку, витрати на поховання та увічнення памяті суддів та суддів у відставці можуть здійснюватися безпосередньо судом чи відповідним територіальним управлінням Державної судової адміністрації України щодо місцевих судів, або компенсуватися виконавцю волевиявлення померлого. Для здійснення компенсації особа, яка здійснила поховання, надає заяву про компенсацію понесених витрат та доданих до неї оригіналів документів, згідно з якими було проведено оплату послуг, визначених у розділі ІІ цього Порядку.

З викладеного вбачається, що законодавцем встановлено для осіб, які здійснили поховання та увічнення памяті суддів та суддів у відставці інші соціальні гарантії, ніж ті, що визначені Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» для пенсіонерів.

Враховуючи те, що законодавцем встановлено для осіб, які здійснили поховання та увічнення памяті суддів та суддів у відставці інші соціальні гарантії, ніж ті, що визначені Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» для пенсіонерів суд апеляційної інстанції вважає, що невиплата позивачу допомоги на поховання передбачена ст.53 названого Закону не свідчить про звуження її прав на соціальні виплати.

Слід зазначити й про безпідставність посилань позивача на положення Європейської хартії, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та установлену практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими встановлено заборону дискримінації за будь-якими ознаками, оскільки у спірних відносинах не відбулося будь-якої дискримінації позивача, а лише встановлено законодавством для осіб, які здійснили поховання та увічнення памяті суддів та суддів у відставці інші соціальні гарантії, ніж ті, що визначені Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» для пенсіонерів.

Слід зазначити й про безпідставність посилань позивача на наявність в Єдиному державному реєстрі судових рішень судових рішень, якими аналогічні спори задоволено, оскільки враховуючи положення частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені лише в постановах Верховного Суду.

Відповідно до п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 справа «Руїз Торіха проти Іспанії» суд наголошує на тому, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції і зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Між тим, інші аргументи наведені позивачем в обгрунтування своєї позиції по справі фактично зводяться до загального, а саме порушення її прав державною на отримання допомоги на поховання пенсіонера передбаченої ст. 53 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», проте враховуючи те, що судовим рішенням у цій справі надано необхідне та достатнє обґрунтування щодо відсутності у позивача права на отримання такої допомоги, при цьому суд першої інстанції дослідив усі основні питання віднесені на його розгляд, суд апеляційної інстанції вважає, що всі інші аргументи позивача не є доречними і важливими аргументами, оскільки не спростовують висновок суду щодо відсутності у позивача права на отримання такої допомоги.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об'єктивно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 315, статтями 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 26 вересня 2018 року.

Головуючий суддя: Д.В. Чепурнов

Суддя: С.В. Сафронова

Суддя: В.В. Мельник