Справа № 826/10090/16
Суддя: Донець В.А.
Дата ухвалення: 2018-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

17 січня 2018 року № 826/10090/16

Окружний адміністративний суд міста Києва в складі колегії: головуючого судді Донця В.А.; суддів: Костенка Д.А., Шрамко Ю. Т., секретар судового засідання Сом П.А., розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Нові Технології" до Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправними та скасування рішень,

за участю представників сторін:

позивача - Дишкатюк А.І., Маринушкін А.Г.;

Національного банку України - Пріцак І.Є., Сидоренко Р.В.;

Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - Шевченко Ю.А.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Нові Технології" звернулось до суду з адміністративним позовом, з урахуванням уточненого адміністративного позову від 11.07.2016, про визнання протиправними та скасування з дати прийняття постанови правління Національного банку України від 05.04.2016 №234 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Комерційний Банк "Хрещатик" до категорії неплатоспроможних", рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.04.2016 №463 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "КБ "Хрещатик" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку", постанови правління Національного банку України від 02.06.2016 №46-рш "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Комерційний Банк "Хрещатик", рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 03.06.2016 №913 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "КБ" Хрещатик" та делегування повноважень ліквідатора банку".

Ухвалами суду від 07.07.2016 - відкрито провадження в справі, від 21.02.2017 - закінчено підготовче провадження та призначено судовий розгляд. У судовому засіданні, 08.08.2017, ухвалено продовжити судовий розгляд справи в письмовому провадженні. На підставі розпорядження керівника апарату та протоколу автоматичного розподілу - справу передано судді Донцю В.А., судовий розгляд розпочато з початку. У зв'язку з поданням додаткових пояснень та доказів, у судовому засіданні, 15.11.2017, оголошено перерву. У судовому засіданні 17.01.2018 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Позов мотивовано тим, що відповідно до статей 75, 76 Закону України "Про банки і банківську діяльність" проблемний банк повинен протягом 180 днів привести свою діяльність у відповідність з вимогами законодавства, відповідно в Національного банку України виникає обов'язок щодо надання такого строку проблемному банку, проте Національним банком України не надано ПАТ "КБ "Хрещатик проблемним" вказаного строку для приведення діяльності у відповідність з вимогами законодавства, тому постанова правління Національного банку України від 05.04.2016 №234 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Комерційний Банк "Хрещатик" до категорії неплатоспроможних" та рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.04.2016 №463 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "КБ "Хрещатик" прийняті протиправно. У позові зазначено, що Фондом гарантування вкладів фізичних осіб не дотримано вимог Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" щодо підстави запровадження процедури ліквідації, рішення про ліквідацію прийнято неуповноваженою особою, пропозиція про відкликання ліцензії та ліквідацію банку прийнято Фондом передчасно. На думку представника позивача, право звернення до суду та судовий захист ТОВ "Нові Технології" як вкладника ПАТ "КБ "Хрещатик" гарантовано Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, Кодексом адміністративного судочинства України, тому суд повинен розглянути спір по суті та захистити права, інтереси позивача.

Представники позивача під час судового розгляду справи позов підтримали, просили задовольнити позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві та додаткових поясненнях.

Представники Національного банку України підтримали заперечення, зазначивши, що постанови від 05.04.2016 №234 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Комерційний Банк "Хрещатик" до категорії неплатоспроможних" та від 02.06.2016 №46-рш "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Комерційний Банк "Хрещатик" прийняті з додержанням вимог чинного законодавства, в спосіб, в порядку та в межах повноважень, визначених законодавством України, з метою захисту інтересів вкладників та кредиторів ПАТ "КБ "Хрещатик", оскільки відбулося зменшення розміру регулятивного капіталу та нормативу достатності регулятивного капіталу до однієї третини від мінімального рівня.

Представник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб подав письмові заперечення, відповідно до яких прийняття Фондом рішення про початок здійснення тимчасової адміністрації та про початок процедури ліквідації банку є похідним від прийняття постанови Правління Національного банку України щодо віднесення банку до категорії неплатоспроможних, про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, тому пред'явлення позову до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з вимогою скасування рішень є передчасним та необґрунтованим. Також представник зазначив, що у зв'язку з початком процедури ліквідації постанова Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних є виконаною, а отже її скасування не є можливим.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, судом встановлено.

Постановою Правління Національного банку України від 04.04.2016 №231/БТ "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Хрещатик" до категорії проблемних" ПАТ "КБ "Хрещатик" віднесено до категорії проблемних.

Постановою Правління Національного банку України від 05.04.2016 №234 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк" "Хрещатик" до категорії неплатоспроможних" віднесено до категорії неплатоспроможних ПАТ "КБ" "Хрещатик", визнано такою, що втратила чинність постанову Правління Національного банку України від 04.04.2016 №231/БТ.

Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 05.04.2016 №463 "Про запровадження тимчасової адміністрації у публічному акціонерному товаристві "Комерційний банк "Хрещатик".

Постановою Правління Національного банку України від 02.06.2016 №46-рш "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Хрещатик" постановлено відкликати банківську ліцензію та ліквідувати ПАТ "КБ "Хрещатик".

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 03.06.2016 №913 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "КБ "Хрещатик" та делегування повноважень ліквідатора банку", яким вирішено розпочати процедуру ліквідації публічного акціонерного банку "Комерційний банк "Хрещатик" та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "КБ "Хрещатик" Костенка Ігоря Івановича.

Представником позивача до позову додано договір від 30.07.2015 №6/ДЮГ-З/2015, укладений між ПАТ "КБ "Хрещатик" та ТОВ "Нові Технології" про розміщення депозиту в сумі 500.000,00 грн. Згідно з додатковою угодою №1 від 28.08.2015 до договору від 30.07.2015 №6/ДЮГ-З/2015 змінено термін вкладення, додатковим договором №2 від 07.09.2015 до договору від 30.07.2015 №6/ДЮГ-З/2015 передбачено, що вклад є забезпеченням виконання зобов'язань ТОВ "Нові технології" за кредитним договором від 07.9.2015 №1008, додатковим договором №3 від 05.10.2015 до договору №6/ДЮГ-З/2015 внесено зміни щодо виплати вкладнику відсотків та повернення депозиту. Відповідно до договору від 16.01.2015 №1/ДЮГ-З/2015, укладеного між ПАТ "КБ "Хрещатик" та ТОВ "Нові Технології", предметом якого зазначено розміщення депозиту в сумі 3.000.000,00 грн.

Згідно з банківськими виписками: за період з 01.03.2016 по 31.03.2016 залишок становив 500.00,00 грн. (депозитний рахунок 1067); з 01.04.2016 по 12.04.2016 - 1.644.297,47 грн. (рахунок 1067); за період з 01.04.2016 по 13.04.2016 - 113.507,50 грн. (рахунок 1067).

Вирішуючи спір, суд виходить з такого.

Під час судового розгляду справи судом встановлено, що ухвалою Вищого адміністративного суду України від 20.07.2017 К/800/15968/17 (номер в реєстрі - 67890731) залишено без змін постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.01.2017 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 20.04.2017 у справі за позовом Благодійної організації "Благодійний фонд "Богдана Гаврилишина", Благодійного фонду "Енергетичний центр ім. І. Люндіна", Товариства з обмеженою відповідальністю "Сіріус-1" до Національного банку України, треті особи: Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Хрещатик", Міська молодіжна громадська організація "Центр соціальних та ділових ініціатив" про визнання протиправним та скасування рішення.

Зі змісту зазначеної ухвали вбачається, що постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 19.01.2017 у справі №826/6665/16, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 20.04.2017 визнано протиправною та скасовано постанову Національного банку України від 05.04.2016 №234 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Хрещатик" до категорії неплатоспроможних".

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі щодо оскарження індивідуальних актів та дій суб'єкта владних повноважень, якщо оскаржувані акти та дії суб'єкта владних повноважень було змінено або скасовано рішенням суду, яке набрало законної сили.

Сторонами не заявлялось клопотання про закриття провадження у справі в частині вимог про визнання протиправною та скасування з дати прийняття постанови правління Національного банку України від 05.04.2016 №234 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Комерційний Банк "Хрещатик" до категорії неплатоспроможних", водночас суд дійшов висновку, що з урахуванням предмету спору та підстав позову, зокрема щодо обґрунтування представником позивача порушеного права, інтересу ТОВ "Нові Технології" в зв'язку з прийняттям оскаржуваних актів, слід розглянути позовні вимоги по суті.

Згідно зі статтею 2 Закону України "Національний банк України" від 20.05.1999 №679-XIV (у редакції, чинній на час прийняття оскаржуваних правових актів) Національний банк України є центральним банком України, особливим центральним органом державного управління, юридичний статус, завдання, функції, повноваження і принципи організації якого визначаються Конституцією України, цим Законом та іншими законами України.

Статтею 1 Закону України "Національний банк України" визначено, що банківське регулювання - одна із функцій Національного банку України, яка полягає у створенні системи норм, що регулюють діяльність банків, визначають загальні принципи банківської діяльності, порядок здійснення банківського нагляду, відповідальність за порушення банківського законодавства; банківський нагляд - система контролю та активних впорядкованих дій Національного банку України, спрямованих на забезпечення дотримання банками та іншими особами, стосовно яких Національний банк України здійснює наглядову діяльність законодавства України і встановлених нормативів, з метою забезпечення стабільності банківської системи та захисту інтересів вкладників та кредиторів банку.

Відповідно до статті 55 Закону України "Про Національний банк України" головною метою банківського регулювання і нагляду є безпека та фінансова стабільність банківської системи, захист інтересів вкладників і кредиторів. Національний банк України здійснює функції банківського регулювання і нагляду на індивідуальній та консолідованій основі за діяльністю банків та банківських груп у межах та порядку, передбачених законодавством України.

Статтею 67 Закону України "Про банки і банківську діяльність" від 07.12.2000 №2121-ІІІ (у редакції, чинній на час прийняття оскаржуваних правових актів) встановлено, що метою банківського нагляду є стабільність банківської системи та захист інтересів вкладників і кредиторів банку щодо безпеки зберігання коштів клієнтів на банківських рахунках. Наглядова діяльність Національного банку України охоплює всі банки, їх відокремлені підрозділи, афілійованих та споріднених осіб банків, банківські групи, учасників банківських груп на території України та за кордоном, установи іноземних банків в Україні, а також інших юридичних та фізичних осіб у частині дотримання вимог цього Закону щодо здійснення банківської діяльності. Національний банк України для цілей банківського нагляду має право отримувати від державних органів та інших осіб інформацію, у тому числі конфіденційну, щодо фінансового/майнового стану засновників банку та осіб, що набувають або збільшують істотну участь у банку, їх ділової репутації, джерел походження коштів, що використовуватимуться для формування статутного капіталу банку.

Згідно з частиною першою статті 73 Закону України "Про банки і банківську діяльність" у разі порушення банками або іншими особами, які можуть бути об'єктом перевірки Національного банку України відповідно до цього Закону, банківського законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму, нормативно-правових актів Національного банку України, його вимог, встановлених відповідно до статті 66 цього Закону, або здійснення ризикової діяльності, яка загрожує інтересам вкладників чи інших кредиторів банку, застосування іноземними державами або міждержавними об'єднаннями або міжнародними організаціями санкцій до банків чи власників істотної участі у банках, що становлять загрозу інтересам вкладників чи інших кредиторів банку та/або стабільності банківської системи, Національний банк України адекватно вчиненому порушенню або рівню такої загрози має право застосувати заходи впливу, до яких належать: письмове застереження; скликання загальних зборів учасників, ради банку, правління банку; укладення письмової угоди з банком, за якою банк чи визначена угодою особа зобов'язується вжити заходів для усунення порушень, поліпшення фінансового стану банку, підвищення ефективності функціонування та/або адекватності системи управління ризиками тощо; зупинення виплати дивідендів чи розподілу капіталу в будь-якій іншій формі; встановлення для банку підвищених економічних нормативів; підвищення резервів на покриття можливих збитків за кредитами та іншими активами; обмеження, зупинення чи припинення здійснення окремих видів здійснюваних банком операцій, у тому числі операцій із пов'язаними з банком особами; заборона надавати бланкові кредити; накладення штрафів; тимчасова, до усунення порушення або скасування заходів впливу, передбачених цією статтею, заборона використання власником істотної участі в банку права голосу придбаних акцій (паїв); тимчасове, до усунення порушення, відсторонення посадової особи банку від посади; віднесення банку до категорії проблемного або неплатоспроможного; відкликання банківської ліцензії та ліквідація банку.

Статтею 75 Закону України "Про банки і банківську діяльність" передбачено, що Проблемний банк у строк до 180 днів зобов'язаний привести свою діяльність у відповідність із вимогами законодавства, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України (частина шоста). Проблемний банк зобов'язаний у строк до семи днів повідомити Національний банк України про заходи, які він вживатиме з метою приведення своєї діяльності у відповідність із вимогами законодавства, та на вимогу Національного банку України повідомляти його про хід виконання цих заходів (частина сьома). Національний банк України протягом 180 днів з дня віднесення банку до категорії проблемних має право прийняти рішення про визнання діяльності банку такою, що відповідає законодавству, або про віднесення банку до категорії неплатоспроможних (частина восьма). Національний банк України зобов'язаний не пізніше ніж через 180 днів з дня віднесення банку до категорії проблемних прийняти рішення про визнання діяльності банку такою, що відповідає законодавству, або про віднесення банку до категорії неплатоспроможних (частина дев'ята).

Наведені норми законів України "Про Національний банк України" та "Про банки і банківську діяльність" дають підстави для висновку про наявність у Національного банку України як особливого центрального органу державного управління з метою виконання своїх функцій щодо забезпечення безпеки та фінансової стабільність банківської системи з метою захисту інтересів вкладників і кредиторів, наділений повноваженнями здійснювати нагляд за банками, а в разі виявлення порушення - застосовувати до них заходи впливу, різновидами яких є віднесення банку до категорії проблемних, визнання банку неплатоспроможним та його ліквідація. Відповідно, Національний банк України, здійснюючи свої повноваження повинен дотримуватись визначених процедур.

Судом встановлено, що постановою Правління Національного банку України від 04.04.2016 №231/БТ ПАТ "КБ "Хрещатик" віднесено до категорії проблемних, постановою Правління Національного банку України від 05.04.2016 №234 ПАТ "КБ" "Хрещатик" віднесено до категорії неплатоспроможних.

У своїх поясненнях представник Національного банку України зазначила, що в зв'язку з допущенням ПАТ "КБ" "Хрещатик" зменшення на 5 і більше відсотків значення нормативу миттєвої ліквідності (Н4) протягом березня 2016 року, Правлінням Національного банку України прийнято постанову від 04.04.2016 №231/БТ "Про віднесення ПАТ "КБ "Хрещатик" до категорії проблемних". Після віднесення ПАТ "КБ" Хрещатик" до категорії проблемних, за даними статистичної звітності ПАТ "КБ Хрещатик" №611 "Звіт про дотримання економічних нормативів та лімітів відкритої валютної позиції" станом на 01.04.2016, відбулося зменшення розміру регулятивного капіталу та нормативу достатності (адекватності) регулятивного капіталу (Н2) до однієї третини від мінімального рівня, установленого "Інструкцією про порядок регулювання діяльності банків в Україні", затвердженої постановою Правління Національного банку України від 28.08.2001 №368. Фактичне значення нормативу достатності (адекватності) регулятивного капіталу (Н2) становило 0,45% (за встановленого нормативного значення не менше 10%, одна третина - 3,33%).

За твердженням представника відповідача, банк продовжував здійснювати діяльність з порушенням "Інструкції про порядок регулювання діяльності банків в Україні" в частині: нормативу миттєвої ліквідності (Н4), фактичне значення якого станом на 01.04.2016 становило 12,73%), за встановленого нормативного значення не менше 20%; нормативу короткострокової ліквідності (Н6), фактичне значення якого становило 49,04%, за встановленого нормативного значення не менше ніж 60%; нормативу максимального розміру кредитного ризику на одного контрагента (Н7), фактичне значення якого становило 321,59%), за встановленого нормативного значення не більше 25%; нормативу великих кредитних ризиків (Н8), фактичне значення якого становило 12151,18%), за встановленого нормативного значення не більше 800%; нормативу максимального розміру кредитного ризику за операціями з пов'язаними з банком особами (Н9), фактичне значення якого становило 10439,74%, за встановленого нормативного значення не більше 25%.

При цьому, на думку представника Національного банку України, попереднє віднесення банку до категорії проблемних не є обов'язковою умовою для віднесення банку до неплатоспроможних, оскільки підстави, які зобов'язують Національний банк України прийняти рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, передбачені статтею 76 Закону України "Про банки і банківську діяльність", зокрема в разі зменшення розміру регуляторного капіталу або нормативів капіталу банку до однієї третини від мінімального рівня, встановленого законом України та/або нормативно-правовими актами Національного банку України, є самостійними та можуть бути застосовані незалежно один від одного. Як правову підставу такого твердження представником зазначено також пункт 13.1 глави 13 розділу ІІ "Положення про застосування Національним банком України заходів впливу", затвердженого постановою Правління Національного банку України від 17.08.2012 №346, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.09.2012 за №1590/219 за яким Національний банк приймає рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних у разі наявності хоча б однієї з підстав, передбачених банківським законодавством.

Розглядаючи наведені мотиви, суд вважає за необхідне дослідити ухвалу Вищого адміністративного суду України від 20.07.2017 справа №826/6665/16, в якій судами визнано протиправним та скасовано постанову правління Національного банку України від 05.04.2016 №234. Залишаючи без змін рішення судів попередніх інстанцій, суд касаційної інстанції зазначив, що постанова Правління Національного банку України від 04.04.2016 №231/БТ не містить конкретної підстави, визначеної статтею 76 Закону України "Про банки і банківську діяльність". Порушення дотримання нормативів підтверджується звітом про стан ПАТ "КБ "Хрещатик" станом на 01.04.2016, згідно з яким фактичне значення нормативу достатності (адекватності) регулятивного капіталу (Н2) становило - 0,45 % за встановленого нормативного значення не менше 10%, одна третина якого складає 3,33 %. Однак, при віднесенні банку до категорії неплатоспроможних на цій підставі Національним банком України не було враховано, що постановою Правління Національного банку України від 15.04.2015 №260 "Про здійснення діагностичного обстеження банків" встановлено термін приведення значення показника Н2 у відповідність до вимог Національного банку, а саме до 01.05.2016, та визначено, що банки подають до Національного банку відповідний план реструктуризації/програму докапіталізації до 01.04.2016. Листом від 31.03.2016 №16-15/2-077 ПАТ "КБ "Хрещатик" подав до Національного банку України план реструктуризації, затверджений 18.03.2016 рішенням загальних зборів акціонерів ПАТ "КБ "Хрещатик". Отже, крайній захід впливу було застосовано Національним банком України до закінчення строку, встановленого регулятором для приведення показника Н2 до встановлених вимог, що не може вважатися обґрунтованим. При цьому встановлено, що план реструктуризації ПАТ "КБ "Хрещатик" містив у тому числі й план погашення заборгованості пов'язаних осіб, надання позик яким стало ще однією підставою для прийняття відповідачем оскаржуваного рішення. З метою докапіталізації ПАТ "КБ "Хрещатик" позачерговими загальними зборами акціонерів (протокол від 30.12.2015 №5) прийнято рішення про збільшення статутного капіталу на 599998256,00 грн. до ,00 грн. Збільшення статутного капіталу вирішено здійснити за рахунок додаткових внесків шляхом проведення приватного розміщення 524474 простих іменних акцій номінальною вартістю 1144,00 грн. Форма існування акцій - бездокументарна. Строк укладення договорів з акціонерами - 12.04.2016. Департаментом фінансів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та департаментом комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) направлено до Національного банку України гарантійні листи щодо забезпечення капіталізації ПАТ "КБ "Хрещатик" з метою дотримання значень нормативу достатності (адекватності) регулятивного капіталу (Н2) та показника достатності основного капіталу (ПОК) у розмірах і в строки, установлені Національним банком України та визначені у плані реструктуризації ПАТ "КБ "Хрещатик".

Представник Національного банку України наведених висновків суду касаційної інстанції не спростувала. На думку суду, зазначені обставини, з урахуванням поданих відповідачем доказів і наведених аргументів, відповідно до частини четвертої статті 78 КАС України не потребують доказування та мають преюдиційне значення в даній справі.

З огляду на недотримання Національним банком України процедури, встановленої частинами вісім-дев'ять статті 75 Закону України "Про банки та банківську діяльність" з урахуванням постанови Правління Національного банку від 15.04.2015 №260 "Про здійснення діагностичного обстеження банків" щодо встановлення терміну приведення значення показника Н2 у відповідність до вимог Національного банку України до 01.05.2016, ненаведення відповідачем обґрунтувань неврахування заходів відновлення платоспроможності банку та нагальної необхідності віднесення банку до категорії неплатоспроможних постановою від 05.04.2016, в той час як постановою від 04.04.2016 №231/БТ банк було віднесено до категорії пороблених, зважаючи на висновки Вищого адміністративного суду України, викладені в ухвалі від 20.07.2017 справа №826/6665/16, суд вважає доводи позивача щодо протиправності постанови Правління Національного банку України від 05.04.2016 №234 обґрунтованими.

З огляду на такі висновки суду, необґрунтованим та передчасними було прийняття оскаржуваних рішень відповідачів. Водночас суд констатує, що рішення від 05.04.2016 №463, постанова від 02.06.2016 №46-рш, рішення від 03.06.2016 №913 прийнятті до набрання законної сили судовим (20.04.2017) судовим рішенням у справі №826/6665/16.

Як уже зазначалось, підставою для відмови в позові відповідачами зазначено відсутність порушеного права позивача, оскільки, в даному випадку, правовідносини виникли між Національним банком України як регулятором відповідної діяльності та ПАТ "КБ "Хрещатик" як господарюючим суб'єктом, в свою чергу в позивача інсували договірні відносини з банком.

Судом встановлено, що ТОВ "Нові Технології" вкладник ПАТ "КБ "Хрещатик": договір від 30.07.2015 №6/ДЮГ-З/2015 про розміщення депозиту в сумі 500.000,00 грн.; договір від 16.01.2015 №1/ДЮГ-З/2015 про розміщення депозиту в сумі 3.000.000,00 грн. Згідно з банківськими виписками станом на час запровадження тимчасової адміністрації на рахунках позивача обліковувались 500.00,00 грн. (депозитний рахунок 1067), 1.644.297,47 грн. (рахунок 1067); 113.507,50 грн. (рахунок 1067).

Суд погоджується з доводами представника позивача, що запровадження оскаржуваними рішеннями процедур тимчасової адміністрації та ліквідації банку стосується інтересів ТОВ "Нові Технології" як вкладника банку, позаяк запровадження таких процедур обмежує право вкладника розпоряджатись своїми коштами, отримувати винагороду, передбачену депозитними договорами.

Обґрунтовуючи порушене право, представник позивача зазначив, що оскаржувані рішенні обмежили право позивача ТОВ "Нові Технології" на мирне володіння майном (грошові кошти розміщені на рахунках у банку).

Відповідно до статті 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права (пункт 1). Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (пункт 2).

Суд погоджується з доводами позивача, що банківський вклад є майном у розумінні наведеної норми Європейської конвенції з прав людини. Разом з тим, цією нормою встановлено, що втручання у таке право може бути здійснено в інтересах суспільства, відповідно до закону та загальних принципів міжнародного право.

На думку суду, положення Закону України "Про банки і банківську діяльність" та "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" є тим законодавчим механізмом, який визначає правові підстави для запровадження обмеження діяльності банку, його ліквідації в інтересах вкладників, інших кредиторів банку, стабільності банківської системи країни, наслідком чого є, в тому числі, обмеження вкладників користуватися коштами.

Процедура виведення банку з ринку є доволі чіткою, з точки зору строків її здійснення, та швидкоплинною. Так, наприклад відповідно до статті 34 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" від 23.02.2012 №4452-VI (у редакції, чинній на час прийняття оскаржуваних рішень) Фонд розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних (частини першої), тимчасова адміністрація запроваджується на строк, що не перевищує один місяць. У разі виведення неплатоспроможного банку з ринку у спосіб, передбачений пунктами 3-5 частини другої статті 39 цього Закону, тимчасова адміністрація може бути продовжена на строк до одного місяця. У разі виведення неплатоспроможного банку з ринку у спосіб, передбачений пунктами 1 і 2 частини другої статті 39 цього Закону, строк тимчасової адміністрації може бути продовжений на п'ять днів з припиненням не пізніше дня отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Тимчасова адміністрація припиняється після виконання плану врегулювання або в інших випадках за рішенням виконавчої дирекції Фонду (частина четверта).

Статтею 44 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що Національний банк України приймає рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку за пропозицією Фонду та з інших підстав, передбачених Законом України "Про банки і банківську діяльність" (частина перша), Фонд вносить Національному банку України пропозицію про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку: відповідно до плану врегулювання; у разі закінчення строку тимчасової адміністрації банку та/або невиконання плану врегулювання; в інших випадках, передбачених цим Законом (пункти 1-3 частини другої). Національний банк України зобов'язаний прийняти рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку протягом п'яти днів з дня отримання пропозиції Фонду про ліквідацію банку. Національний банк України інформує Фонд про прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку не пізніше дня, наступного за днем прийняття такого рішення (частина третя). Фонд розпочинає процедуру ліквідації банку не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, крім випадку, коли ліквідація здійснюється за ініціативою власників банку (частина четверта).

При цьому КАС України, який визначає процедуру розгляду спорів щодо оскарження рішення Національного банку України і Фонду гарантування вкладів фізичних осіб як суб'єктів владних повноважень, не допускає забезпечення позову шляхом зупинення рішень Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та щодо здійснення тимчасової адміністрації або ліквідації банку, встановлення заборони або обов'язку вчиняти певні дії уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб або Фонду гарантування вкладів фізичних осіб при здійсненні тимчасової адміністрації або ліквідації банку, зупинення рішень Національного банку України, актів Національного банку України, а також встановлення для Національного банку України заборони або обов'язку вчиняти певні дії (стаття 151).

Відповідно до статті 79 Закону України "Про банки і банківську діяльність" банк або інші особи, які охоплюються наглядовою діяльністю Національного банку України, мають право оскаржити в суді в установленому законодавством порядку рішення, дії або бездіяльність Національного банку України чи його посадових осіб.

За змістом статті 67 Закону України "Про банки і банківську діяльність" наглядова діяльність Національного банку України охоплює всі банки, їх відокремлені підрозділи, афілійованих та споріднених осіб банків, банківські групи, учасників банківських груп на території України та за кордоном, установи іноземних банків в Україні, а також інших юридичних та фізичних осіб у частині дотримання вимог цього Закону щодо здійснення банківської діяльності.

Згідно зі статтею 72 Закону України "Про банки і банківську діяльність" Національний банк України має право здійснювати перевірку осіб, які охоплюються наглядовою діяльністю Національного банку України, з метою дотримання законодавства щодо банківської діяльності. При здійсненні перевірки Національний банк України має право вимагати від цих осіб подання будь-якої інформації, необхідної для здійснення перевірки. Інспектовані особи зобов'язані подавати Національному банку України затребувану інформацію у визначений ним строк (частина перша). До осіб, які можуть бути об'єктом перевірки Національного банку України, належать власники істотної участі у банку та учасники банківських груп (частина друга). Об'єктом перевірки Національного банку України може бути також особа, щодо якої є достовірна інформація про здійснення цією особою банківської діяльності без банківської ліцензії (частина третя).

У даній справі спір виник між вкладником банку, щодо якого Національним банком України внаслідок наглядової діяльності прийнято рішення про запровадження тимчасової адміністрації та ліквідацію, в свою чергу з метою реалізації цих рішень та на їх підставі Фондом гарантування вкладів фізичних осіб прийнято відповідні власні рішення. Тобто позивач, не відноситься до тих осіб, яким надано право оскаржувати рішення Національного банку України, прийнятого за наслідками наглядової діяльності.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

За практикою Європейського суду з прав людини наведена норма вимагає, щоб "засоби правового захисту" дозволяли компетентним органам як розглядати відповідні скарги про порушення Конвенції, так й надавати відповідну допомогу. Засіб є ефективним, тільки якщо він доступний і достатній. Він має бути достатнім не тільки в теорії, а й на практиці, повинен бути ефективним на практиці, й по закону з урахуванням індивідуальних обставин справи. Проте, його ефективність не залежить від впевненості в успішному результаті для заявника.

Частиною другою статті 124 Конституції України, чинної на час звернення позивача до суду, встановлювалось, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. За змістом частини першої статті 2, частини першої статті 6 КАС України, в редакції чинній на час звернення позивача до суду, завдання адміністративного судочинства полягає у захисті прав, інтересів особи, в тому числі юридичної, у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, при цьому кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. Аналогічні норми передбачені КАС України в редакції, чинній на час судового розгляду справи (статті 2, 5).

Компетентним органом, який уповноважений розглядати спір щодо оскарження рішень Національного банку України про запровадження тимчасової адміністрації та його ліквідацію є адміністративний суд. Під час розгляду такої категорії спорів, зважаючи на приписи статті 79 Закону України "Про банки і банківську діяльність", де визначено коло осіб, які мають право оскаржувати такі рішення Національного банку України, суд повинен врахувати характер права, за захистом якого звернувся позивач, особисті обставини заявника в спірних відносинах, особливості законодавчої процедури.

Як уже зазначалось, оскаржувані рішення Національного банку України щодо запровадження тимчасової адміністрації та ліквідації ПАТ "КБ" Хрещатик" стосуються інтересів позивача як вкладника банку, на думку суду, їх прийняття спричинило втручання в право ТОВ "Нові Технології" мирно володіти майном (вкладами). Водночас, таке втручання передбачено законами України "Про банки і банківську діяльність" та "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", "Інструкцією про порядок регулювання діяльності банків в Україні", якими передбачено правові підстави, процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку та визначено коло осіб, які мають право оскаржити такі рішення, до яких позивач не відноситься. Позивачем надано докази, що за договорами він є вкладником на суму 3.500.000,00 грн. Суд не виключає, що наведена сума є важливою для позивача, хоча про це в позові та поясненнях не зазначається. Проте, оскаржувані рішення Національного банку України стосуються інтересів значної кількості вкладників та прийняті з метою забезпечення безпеки та фінансової стабільності банківської системи, захисту інтересів вкладників і кредиторів. Наприклад, станом на час виведення банку з ринку загальна сума вкладів фізичних осіб у ПАТ "КБ "Хрещатик" становила 4,1 млрд. грн., у тому числі 2,8 млрд. грн. у межах гарантованої суми відшкодування. Тобто вимоги позивача у порівнянні інтересами інших вкладників, які претендують на гарантоване відшкодування є неспівмірними. За таких обставин, на думку суду, позивачем не наведено виключних обставин, які б дозволяли суду розглянути питання про необхідність судового захисту в обраний позивачем спосіб.

Судом враховано, що запровадження оскаржуваними рішення процедури виведення банку з ринку передбачає черговість погашення кредиторської заборгованості згідно з Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". Відтак, у разі достатності коштів позивач зможе отримати відповідну суму.

Враховуючи викладене, суд вважає необґрунтованими вимоги про визнання протиправними та скасування постанови правління Національного банку України від 05.04.2016 №234 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Комерційний Банк "Хрещатик" до категорії неплатоспроможних", постанови правління Національного банку України від 02.06.2016 №46-рш "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Комерційний Банк "Хрещатик", що є достатньою підставою для відмови в позові. Оскільки оскаржувані рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.04.2016 №463 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "КБ "Хрещатик" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку" і від 03.06.2016 №913 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "КБ" Хрещатик" та делегування повноважень ліквідатора банку" прийняті на підставі зазначених правових актів Національного банку України, такі вимоги задоволенню також не підлягають.

Як убачається з матеріалів справи, позивачем сплачено судовий збір у розмірі 5512,00 грн. (платіжне доручення від 22.06.2016 №5). Оскільки судом відмовлено в задоволенні позову, відповідачем не надано доказів понесення судових витрат, такі витрати присудженню не підлягають.

Керуючись статтею 246 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Нові Технології" (ідентифікаційний код 19070492, місцезнаходження: 04070, місто Київ, вулиця Верхній Вал, будинок 48/28А, квартира 2).

Відповідач - Національний банк України (ідентифікаційний код 00032106, місцезнаходження: 01601, місто Київ, вулиця Інститутська, будинок 9).

Відповідач - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (ідентифікаційний код 21708016, місцезнаходження: 04053, місто Київ, вулиця Січових Стрільців, будинок 17).

Відповідно до статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно зі статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Підпунктом 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" передбачено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Повний текст рішення складено 27 вересня 2018 року.

Головуючий суддя В.А. Донець

Судді Д.А. Костенко

Ю.Т. Шрамко