Справа № 2240/2503/18
Суддя: Тарновецький І.І.
Дата ухвалення: 2018-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2240/2503/18
РІШЕННЯ

іменем України

24 вересня 2018 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Тарновецького І.І.

за участю:секретаря судового засідання Бачок О.В. представника позивача - ОСОБА_1, представника відповідача - ОСОБА_2
розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Головного управління ДФС у Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС у Хмельницькій області, в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Хмельницькій області № 186391-13 від 12.04.2018.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що ГУ ДФС у Хмельницькій області 12.04.2018 прийнято податкове повідомлення-рішення № 186391-13, якими позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем транспортний податок з фізичних осіб за 2016 рік у розмірі 25 000 грн. Позивач вважає його протиправними та просить скасувати у зв'язку з тим, що належний йому транспортний засіб не є об'єктом оподаткування, оскільки відповідно до ст.267 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування транспортним податком у 2016 році були легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної загробної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року. Позивач зауважив, що з моменту випуску його автомобіля вже минуло 5 років, а тому він є не є об'єктом оподаткування транспортним податком з фізичних осіб за 2016 рік, що на думку позивача свідчить про протиправність прийняття спірного податкового повідомлення-рішення.

Відповідач проти позову заперечував мотивуючи свою позицію тим, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято обґрунтовано, на підставі та в межах повноважень контролюючого органу.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав і просив їх задовольнити з викладених у позовній заяві підстав.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав і заперечив проти його задоволення, наголошуючи при цьому на правомірності оскаржуваного позивачем податкового повідомлення-рішення, що прийняте у відповідності до вимог чинного законодавства.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач 16 жовтня 2012 року згідно договору № 1499/10/12 від 16.10.2012 придбав у власність автомобіль Lexus GX 460, об'єм двигуна 4608 см куб., 2012 року випуску.

Вартість автомобіля з ПДВ становила 707146,00 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи копією видаткової накладної № СМУ00039413 від 01.11.2012.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу Серії САО № 369359, ОСОБА_3 є власником автомобіля марки Lexus GX 460, реєстраційний номер НОМЕР_1, об'єм двигуна 4608, 2012 року випуску, дата реєстрації 03.11.2012.

12.04.2018 відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № 186391-13, яким визначено позивачу суму грошового зобов'язання за платежем «транспортний податок з фізичних осіб» за 2016 рік у розмірі 25000,00 грн.

Позивач не погодившись із прийнятим рішенням відповідача звернувся в суд з цим позовом про його скасування.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наведене нижче.

01 січня 2015 року набрав чинності Закон України №71-VIII від 28 грудня 2014 року «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», яким шляхом викладення в новій редакції статті 267 Податкового кодексу України (далі - ПК України) було введено новий податок - транспортний податок.

Відповідно до підпункту 267.1.1 пункту 267.1 статті 267 ПК України платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування.

Згідно підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 ПК України у редакції, що діяла у період з 01 січня по 31 грудня 2016 року, об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля, та розміщується на його офіційному веб-сайті.

У відповідності до статті 10 ПК України транспортний податок належить до місцевих податків.

Положеннями підпунктів 12.3.2, 12.3.4. пункту 12.3 статті 12 ПК України передбачено, що при прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов'язково визначаються об'єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов'язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом XII цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору.

Рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Зміни до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 ПК України, які діяли у період з 01 січня по 31 грудня 2016 року, були внесені Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» від 24 грудня 2015 року №909-VIII.

Відповідно до пункту 4 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» від 24 грудня 2015 року №909-VIII в 2016 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів на 2016 рік не застосовуються вимоги, встановлені підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 ПК України та Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Отже, Законом України №909-VIII не встановлювався новий транспортний податок, а також не змінювалась його ставка, з 01 січня 2016 платниками транспортного податку є власники легкових автомобілів не старше п'яти років, середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати.

Станом на 01 січня 2016 року мінімальна заробітна плата установлена в розмірі 1378 грн. (стаття 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік»), а тому 750 розмірів мінімальної заробітної плати станом на 01 січня 2016 року складали 1033500 грн.

Таким чином, об'єктом оподаткування у 2016 році стали легкові автомобілі, середньоринкова вартість яких становить понад 1033500 грн. та з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно).

Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля, та розміщується на його офіційному веб-сайті (абз.2 підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 ПК України).

Методика визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 18 лютого 2016 року №66 (далі - ОСОБА_2), відповідно до положень пункту 2 якої (у редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення) середньоринкова вартість автомобіля розраховується за методом аналогії цін ідентичних автомобілів за формулою, визначеною у пункті 3 Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 квітня 2013 року №403 (Офіційний вісник України, 2013 р., №44, ст. 1576), де за ціну нового транспортного засобу (Ц н) береться ціна нового автомобіля з урахуванням марки, моделі, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач.

Пунктом 3 Порядку №403 встановлено, що середньоринкова вартість транспортного засобу розраховується за методом аналогії цін ідентичних транспортних засобів за такою формулою: Сср = Цн х (Г / 100) х (1 ± (Гк / 100), де Цн - ціна нового транспортного засобу в Україні; Г - коефіцієнт коригування ринкової ціни транспортних засобів залежно від строку експлуатації згідно з додатком 1; Гк - коефіцієнт коригування ринкової ціни транспортних засобів залежно від пробігу згідно з додатком 2.

Джерелом інформації для визначення ціни нового автомобіля є офіційні прайс-листи виробників (дилерів) (пункт 3 ОСОБА_2).

Мінекономрозвитку відповідно до цієї ОСОБА_2 розраховує середньоринкову вартість автомобіля та щороку до 1 лютого базового податкового (звітного) періоду подає ДФС інформацію про автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року (пункт 13 ОСОБА_2).

Мінекономрозвитку забезпечує роботу офіційного веб-сайту в режимі, який дає змогу отримати інформацію про середньоринкову вартість автомобіля шляхом введення даних про їх марку, модель, рік випуску, тип двигуна, об'єм циліндрів двигуна, тип коробки переключення передач та пробіг (пункт 14 ОСОБА_2).

Отже, перелік легкових автомобілів, які є об'єктом оподаткування у 2016 році (з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року), із зазначенням марки, моделі, року випуску, об'єму циліндрів двигуна, типу пального, розміщується на офіційному веб-сайті центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику економічного, соціального розвитку і торгівлі.

Обов'язок щодо визначення середньоринкової вартості транспортного засобу законодавець покладає на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку. Межі повноважень податкового органу полягають виключно у прийнятті податкового повідомлення-рішення на підставі розміщеної на офіційному веб-сайті Мінекономрозвитку інформації про автомобілі, які є об'єктом оподаткування транспортним податком у 2016 році.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу позивач є власником транспортного засобу марки Lexus GX 460, реєстраційний номер НОМЕР_1, об'єм двигуна 4608, 2012 року випуску.

Судом з розміщеного на офіційному сайті Мінекономрозвитку переліку легкових автомобілів, які підлягають оподаткуванню транспортним податком у 2016 році встановлено, що із автомобілів марки "Lexus" до об'єктів оподаткування належать вичерпний перелік моделей, у якому відсутній транспортний засіб "Lexus" модель "GX 460", що доводить безпідставність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Окрім того, як вбачається із матеріалів справи вартість нового автомобіля марки Lexus GX 460, реєстраційний номер НОМЕР_1, об'єм двигуна 4608, 2012 року випуску, становила 707146,00 грн., доказів того, що вартість автомобіля позивача перевищує 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня 2016 року відповідачем не надано, так як і не надано доказів отримання відповідачем будь-якої інформації чи розрахунку щодо вартості автомобіля позивача тощо.

Факт не встановлення вартості автомобіля, який належить позивачу та щодо якого застосовано до позивача транспортний податок за 2016 рік на суму 25000,00 грн., підтвердив представник відповідача в судовому засіданні.

Таким чином, при визначенні податкового зобов'язання податковий орган не використав інформацію про автомобілі, яка розміщена на сайті Мінекономрозвитку, що вказує на безпідставність та протиправність спірного податкового повідомлення-рішення.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 29 березня 2018 року по справі № 820/3032/17 та від 07 червня 2018 року по справі № 803/104/17.

Відповідно до вимог ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, на якого положеннями частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України покладено обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, не доведено правомірності нарахування позивачу суми грошового зобов'язання по транспортному податку та прийняття оскаржуваного рішення.

Доводи наведені у відзиві на позовну заяву не спростовують встановлених фактів в судовому засіданні під час розгляду справи, та зводяться лише до цитування відповідних норм ПК України, що регулюють порядок справляння транспортного податку.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів позивача, оцінивши досліджені під час судового розгляду справи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що адміністративний позов ОСОБА_3 підлягає до задоволення шляхом визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Хмельницькій області № 186391-13 від 12.04.2018.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне.

В судовому засіданні представник позивача заявив клопотання про стягнення з відповідача судових витрат, а саме: судового збору в сумі 704,80 грн. та витрат на правничу правову допомогу в сумі 2000,00 грн.

Згідно ч.1 ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Судом встановлено, що звертаючись до суду із даним адміністративним позовом позивачем сплачено 704,80 грн. судового збору, що підтверджується квитанцією № 0.0. від 25.07.2018 року.

Компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у порядку, передбаченому статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України, яка не обмежує розмір таких витрат.

За змістом пункту першого частини третьої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Представником позивача заявлені до відшкодування витрати пов'язані з професійною правничою допомогою отриманою від адвоката у вигляді укладення договору про надання правової допомоги, вивчення (перевірки) законодавства, змін до нього, аналізу статей, листів, рекомендацій та написання адміністративного позову і підготовки необхідного пакету документів. До позовної заяви представником позивача ОСОБА_4 про надання послуг від 30.08.2018, розрахунок витрат позивача та квитанцію про сплату коштів згідно договору від 12.06.2018 № 02-06/2018.

Досліджуючи наданий Акт про надання послуг від 30.08.2018, суд вбачає, що останній не містить інформацію про підготовку позову саме по справі №2240/2503/18.

Відтак, не визначення змісту та обсягу конкретної господарської операції унеможливлює прийняття Акту про надання послуг від 30.08.2018, як доказу який підтверджує витрати саме по цій адміністративній справі, оскільки жодного посилання на адміністративну справу в межах якої заявлені витрати до відшкодування акт виконаних робіт не утримує.

Надана квитанція про сплату заявлених до відшкодування витрат також не підтверджує понесення позивачем витрат саме по справі № 2240/2503/18, а також не утримує в собі належного, повного призначення платежу та відмітки Банку його проведення відповідно до пунктів 1.22, 2.3, 2.24 "Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті" затвердженої Постановою Національного банку України від 21січня 2004 № 22 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 29 березня 2004 року за № 377/8976).

Підсумовуючи наведене, суд дійшов висновку, що надані суду матеріали, не доводять факту понесення позивачем витрат в адміністративній справі № 822/1519/18.

В наданих до суду Акту про надання послуг від 30.08.2018 та квитанції № 0.0..1 від 30.08.2018 не зазначено номер справи, в якій надавалась відповідна правнича допомога. Квитанція № 0.0..1 від 30.08.2018 з призначенням платежу «оплата згідно Договору 02-06/2018 від 12.06.2018» підтверджує оплату не ідентифікованих послуг на загальну суму на 2 000 грн.

Відповідно до частини третьої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Суд зазначає, що за наявності правових підстав для відшкодування витрат на правничу допомогу адвокатом, за складання та підготовку адміністративного позову, що доводить факт надання правничої допомоги адвокатом, надані суду неналежні документи унеможливлюють вирішення питання про відшкодування витрат на користь позивача.

Враховуючи те, що наданими до суду, документами витрати на правничу допомогу у конкретній адміністративній справі не підтверджено, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вимоги про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу.

Аналогічна правова позиція викладена в додатковій постанові Верховного Суду від 08.05.2018 по справі № 810/2823/17 (К/9901/7937/18).

У зв'язку із задоволенням позовних вимог ОСОБА_3, з врахуванням положень ст. 139 КАС України, суд приходить до висновку, що на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 704,80 грн., за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Хмельницькій області.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Хмельницькій області № 186391-13 від 12.04.2018.

Стягнути на користь ОСОБА_3 судові витрати в розмірі сплаченого судового збору в сумі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп., за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Хмельницькій області (ідентифікаційний код - 39492190).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у випадку, якщо в судовому засіданні були проголошені вступна та резолютивна частини рішення суду, - з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 27 вересня 2018 року

Позивач:ОСОБА_3 (вул. Ломоносова, 5, м. Хмельницький, Хмельницька область, 29000 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2)
Відповідач:Головне управління ДФС у Хмельницькій області (вул. Пилипчука, 17, м. Хмельницький, Хмельницька область, 29000 , код ЄДРПОУ - 39492190)

Головуючий суддя /підпис/ ОСОБА_5
"Згідно з оригіналом" Суддя ОСОБА_5