Справа № 2240/2458/18
Суддя: Петричкович А.І.
Дата ухвалення: 2018-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2240/2458/18
РІШЕННЯ

іменем України

28 вересня 2018 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Петричковича А.І. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Хмельницькій області про визнання протиправною та скасування податкової вимоги,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з позовом від 06.08.2018, в якому просить визнати протиправною та скасувати вимогу № ф-13053-17 від 19.03.2018 Головного управління ДФС у Хмельницькій області.

В обґрунтування позовних вимог зазначає про те, що він звільнений від сплати єдиного внеску як пенсіонер, який є особою з інвалідністю, тому нарахування сум щодо сплати єдиного внеску є неправомірним.

Ухвалою суду від 27.08.2018 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (арк. спр.2-3).

07.09.2018 відповідачем було подано до суду Відзив на позов, в якому зазначає, що ОСОБА_1 05.02.2018 самостійно подано до контролюючого органу Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2017 рік, згідно якого самостійно нарахована за січень-грудень 2017 року сума єдиного внеску в розмірі 8448,00 грн. Позивач може бути платником єдиного внеску виключно за умови добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування та за умови самостійного визначення для себе бази нарахування єдиного внеску. Отже, суми самостійного визначення бази нарахування єдиного внеску фізичними особами - підприємцями, у тому числі тими, які обрали спрощену систему оподаткування і є пенсіонерами за віком або інвалідами, підлягає сплаті на загальних підставах та не підлягають скасуванню. Просить в задоволенні позову відмовити (арк. спр. 31-32).

З'ясувавши обставини, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог, так і заперечень, та оцінивши докази, суд прийшов до таких висновків, враховуючи наступне.

Позивач з 30.05.1995 зареєстрований як фізична особа-підприємець, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (арк. спр.16-18).

Згідно пенсійного посвідчення від 07.07.2016 за №209430 позивач є пенсіонером, вид пенсії - по інвалідності 3 групи загальне захворювання, термін дії: 30.06.2018 (арк. спр.11).

05.02.2018 позивачем було подано Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2017 рік (за формою №Д5), згідно якого він визначив суму зобов'язання зі сплати єдиного внеску у розмірі 8448 грн. (арк. спр.33-34).

19.03.2018 відповідачем сформовано та надіслано на адресу позивача вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-13053-17 у розмірі 8106 грн. (арк. спр.15).

Відповідно до п.2 ч.1 ст.1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" №2464-VI (далі - Закон №2464-VI), єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Згідно з п.4. ч.1. ст.4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

При цьому, відповідно до ч.4 ст.4 Закону №2464-VI особи, зазначені у пунктах 4 та 5-1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Отже, позивач є особою, яка відповідно до ч.4 ст.4 Закону №2464-VI звільняється від сплати за себе єдиного внеску, що не заперечується відповідачем. Позивач може бути платником лише у випадку його добровільної участі в системі загальнообов'язкового страхування, доказів чого відповідач не надав.

Так, згідно з ч.1 ст.10 Закону №2464-VI платниками, які мають право на добровільну сплату єдиного внеску, є, зокрема, особи, які досягли 16-річного віку та не перебувають у трудових відносинах з роботодавцями, визначеними пунктом 1 частини першої статті 4, та не належать до платників єдиного внеску, визначених пунктами 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, у тому числі іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають або працюють в Україні, громадяни України, які працюють або постійно проживають за межами України, якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до ч.3 ст.10 Закону №2464-VI, особи, зазначені в частині першій цієї статті, подають до органу доходів і зборів за місцем проживання відповідну заяву в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

З особою, яка подала заяву про добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування, органом доходів і зборів в строк не пізніше ніж 30 календарних днів з дня отримання заяви укладається договір про добровільну участь відповідно до типового договору, що затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Згідно з ч.4 ст.10 Закону №2464-VI договір про добровільну участь набирає чинності з дня його підписання.

Отже, Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску має бути врахований контролюючим органом лише при наявності заяви про добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування та укладення відповідного договору.

Проте позивач заяви про добровільну сплату єдиного внеску до органу доходів і зборів не подавав, договір про добровільну участь в системі загальнообов'язкового державного соціального страхування з ним не укладався. Тобто, він у добровільному порядку у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування не перебуває, а тому обов'язок сплачувати єдиний внесок за 2017 рік у позивача відсутній.

Доводи відповідача про те, що подана позивачем звітність щодо суми нарахованого внеску свідчить про добровільну згоду останнього на участь у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування, є безпідставними, оскільки подання звітності не є передбаченою законом самостійною умовою, на підставі якої особа, яка підпадає під дію положень ч.4 ст.4 Закону №2464-VI, може добровільно брати участь у відповідній системі страхування.

Отже, на позивача не поширюється обов'язок зі сплати єдиного внеску у 2017 році, тому сформована відповідачем вимога про сплату боргу (недоїмки) є протиправною та, як наслідок, підлягає скасуванню.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач довів позовні вимоги, а суб'єкт владних повноважень, який заперечує проти позову, не довів, що діяв у межах закону при прийнятті оскаржуваного рішення, що підтверджено доказами, перевіреними в суді, тому позов задовольняється.

Відповідно до ч. 1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з квитанцією від 23.07.2018 №1-2854К позивачем сплачено 704,80 грн. судового збору за подання позовної заяви, тому такі витрати слід присудити на його користь.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 від 06.08.2018, задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Хмельницькій області про сплату боргу (недоїмки) №Ф-13053-17 від 19 березня 2018 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 704,80 (сімсот чотири гривні вісімдесят копійок) грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Хмельницькій області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 28 вересня 2018 року

Позивач:ОСОБА_1 (вул. Підгірна, 59, м.Хмельницький, Хмельницька область,29001 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1)
Відповідач:Головне управління ДФС у Хмельницькій області (вул. Пилипчука, 17, м.Хмельницький, Хмельницька область,29000 , код ЄДРПОУ - 39492190)

Головуючий суддя ОСОБА_2