Справа № 826/4663/17
Суддя: Ісаєнко Ю.А.
Дата ухвалення: 2018-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/4663/17 Суддя (судді) першої інстанції: Мазур А.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Ісаєнко Ю.А.,

суддів: Лічевецького І.О., Губської Л.В.,

за участю:

секретаря Левченка А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" Смолія Богдана Володимировича на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.01.2018 та на додаткове рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.01.2018 від 16.02.2018 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" Волкова Олександра Юрійовича про визнання протиправними дій, скасування рішення, зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві "Банк Михайлівський" Волкова Олександра Юрійовича, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправними дії, скасування рішення та зобов'язання вчинити дії.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.01.2018 позовні вимоги задоволено.

Визнано протиправними дії Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" про визнання нікчемним переказ коштів (трансакції) на загальну суму 123 600,19 грн., здійснений Товариством з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-розрахунковий центр" від 19.05.2016 на рахунок НОМЕР_2, що належить ОСОБА_3;

Скасовано рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві "Банк Михайлівський", оформлене наказом від 01.06.2016 №42/2 про переказ коштів (трансакції), здійснений Товариством з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-розрахунковий центр" в сумі 123 428,19 грн. з призначенням платежу "Повернення згідно з Договором №980-006-000239326 від 16.05.2016 та 172, 00 грн. з призначенням платежу "Повернення процентів по Договору №980-006-000239326 від 16.05.2016" на рахунок НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_3;

Зобов'язано Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" Волкова Олександра Юрійовича подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб зміни та доповнення до переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, стосовно рахунку ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1), відкритого у Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський НОМЕР_2 у межах гарантованої суми відшкодувань за вкладами - 123 600,19 грн.

Присуджено на користь ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1) судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" у сумі 640 грн.

Додатковим рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.02.2018 присуджено на користь ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1) судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" у сумі 640,00 грн.

Не погоджуючись з зазначеними рішеннями, апелянт звернувся з апеляційними скаргами, де з підстав неповного з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, та порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та додаткове рішення та ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову повністю.

Справа розглянута у порядку письмового провадження відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.01.2018 слід задовольнити частково, а апеляційну скаргу на додаткове рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.02.2018 - повністю, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 16.05.2016 ОСОБА_3 з однієї сторони та Товариство з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-розрахунковий центр" (далі - Товариство) з іншої сторони уклали Договір №980-006-000239326 (тип договору: "Капітал +" (новий) з виплатою процентів щомісячно, за умовами якого позивач передала у власність Товариства грошові кошти в розмірі, порядку та на строк, передбачені цим Договором, а Товариство зобов'язується повернути кошти та виплатити проценти на умовах Договору.

Пунктом 1.1 визначено, що позивач передала грошові кошти у сумі 123 428, 19 грн. на рахунок НОМЕР_2 в Публічному акціонерному товаристві "Банк Михайлівський", код Банку 380935 строком не більше 182 днів з дати підписання Договору під ставку 31,68 % річних, що складає 25,5 річних після утримання податку.

19.05.2016 Товариство згідно умов Договору №980-006-000239326 направило на рахунок позивача НОМЕР_2 грошові кошти у сумі 123 428, 19 грн. та 172, 00 грн. процентів по кредиту, що разом складає 123 600, 19 грн., факт надходження підтверджується наявною в матеріалах справи випискою по особовим рахункам з 19.05.2016 по 23.05.2016.

27.04.2016 Постановою Національного банку України №295/БТ віднесено Публічне акціонерне товариство "Банк Михайлівський" до категорії проблемних та запроваджено особливий режим контролю за діяльністю банку.

Виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "Банк Михайлівський" від 23.05.2016 №812, згідно з яким запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду на здійснення тимчасової адміністрації в Публічному акціонерному товаристві "Банк Михайлівський" провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків.

На підставі постанови Правління Національного банку України "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "Банк Михайлівський" від 12.07.2016 №124-рш, виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення "Про початок процедури ліквідації ПАТ "Банк Михайлівський" та делегування повноважень ліквідатора банку" від 12.07.2016 №1213, згідно з яким розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський".

Рішенням Виконавчої дирекції фонду гарантування вкладів фізичних осіб №265 від 24.01.2017 делеговані повноваження уповноваженій особі Фонду та призначено на ліквідацію провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Волкова Олександра Юрійовича з 25.01.2017, повноваження визначені статтями 37, 38, 47-52, 52-1, 53 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

20.07.2016 позивач направила на адресу відповідача заяву про включення її до загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду.

Однак, відповідач вказану вимогу не виконав та листом від 29.08.2016 №3Г1(К)/204/1 повідомив позивача про те, що перекази коштів (трансакція), здійснені Товариством з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-розрахунковий центр" () 19.05.2016 в сумі 123428.19 грн., з призначенням платежу "Повернення згідно з Договором №980-006-000239326 від 16.05.2016" та 172, 00 грн. з призначенням платежу "Повернення процентів по Договору №980-006-000239326 від 16.05.2016" на рахунок НОМЕР_2, що належить ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1) є нікчемними.

Не погоджуючись з вказаними діями та рішеннями відповідача, позивач звернулась з даним позовом до суду.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що з наявних матеріалів справи вбачається відсутність ознак, які кваліфікують укладений між позивачем та Товариством правочин нікчемним, оскільки він не підпадає під перелік, визначений п.п. 2, 7, 8, 9 частини 3 статті 38 Закону № 4452-VI.

Колегія суддів частково погоджується із висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно із п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (далі - Закон № 4452-VI) передбачено, що вкладник - фізична особа (у тому числі фізична особа - підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

У даному випадку позивач є вкладником в розумінні положень Закону № 4452-VI, оскільки між Банком та позивачем був укладений договір банківського рахунку на який Товариством було перераховано грошові кошти у сумі 123 600, 19 грн.

Водночас, зарахування на банківський рахунок позивача грошових коштів від третьої особи не суперечить вимогам чинного законодавства.

Згідно з частинами 1,2 статті 26 Закону № 4452-VI, Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000,00 грн. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

У свою чергу, Уповноваженою особою позивача до вказаного переліку включено не було.

Відповідач посилається на те, що 18.05.2016 та 19.05.2016 Банк уклав із Товариством Договори відступлення прав вимоги №1 та №1805, за якими провів кредитні операції на суму 561 585 182, 51 грн., тим самим порушивши обмеження, що накладені постановою №917/БТ "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" до категорії проблемних та запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку" із внесеними постановою від 27.04.2016 №295/БТ змінами в частині проведення кредитних операцій, а відтак правочин з перерахування коштів позивачу є нікчемним у розумінні статтей 215, 216 Цивільного кодексу України.

У силу положень ч. 2 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: 1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; 2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; 3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; 4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна; 5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність"; 6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України; 9) здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов'язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства (ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб").

Суд першої інстанції вірно зазначив, що факт здійснення розрахунково-касового обслуговування клієнта під час дії згаданої вище постанови регулятора не є достатньою підставою для визнання нікчемними розрахункові операції банку.

Також, суд звертає увагу, що укладений договір відступлення права вимоги від 18.05.2016 №1 стосується відступлення права вимоги кредитних договорів, у той час коли у межах спірних правовідносин між позивачем та Товариством було укладено Договір №980-006-000239326 "Капітал+" (Новий) (з виплатою процентів щомісячно), що за своєю правовою природою є договором позики.

Згідно частини 1 статті 1046 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Отже, доводи апелянта стосовно того, що залучені позивачем кошти як позика не прирівнюються до вкладу є безпідставними і критично оцінюються судом.

Так, порядок визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, врегульований статтею 27 Закону № 4452-VI, за змістом якої уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом одного робочого дня (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність", - протягом 15 робочих днів) з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, з визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника.

Інформація про вкладника в переліку вкладників має забезпечувати його ідентифікацію відповідно до законодавства.

Твердження апелянта про те, що позивач не є вкладником ПАТ «Банк Михайлівський» у розумінні Закону № 4452-VI та про те, що на кошти позивача, які надійшли для нього на його поточні рахунки, відкриті в ПАТ «Банк Михайлівський» не розповсюджуються гарантії, передбачені цим Законом, є безпідставними, оскільки вкладом позивача є саме кошти, що перераховані та перебувають на його рахунку в ПАТ «Банк Михайлівський».

При цьому, суд враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену в рішенні від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України», в якому Європейський суд з прав людини, серед іншого, зазначив, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Таким чином, питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним. Говорячи про «закон», стаття 1 Першого протоколу до Конвенції посилається на концепцію, яка вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні.

В розумінні ст.177 ЦК України грошові кошти позивача є об'єктом її майнових прав, а тому ці права відповідно до вимог Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практики Європейського суду з прав людини та ст.41 Конституції України є непорушними до тих пір, поки не буде досягнуто справедливого балансу між порушенням таких прав та суспільним інтересом.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку про протиправність бездіяльності Уповноваженої особи щодо не включення позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Враховуючи викладене та необґрунтованість доводів відповідача про відсутність підстав для включення позивача в перелік вкладників, така відмова (бездіяльність) Уповноваженої особи Фонду щодо включення позивача є протиправною, а позовні вимоги щодо зобов'язання Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" подати до Фонду зміни та доповнення до переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, стосовно рахунку ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1), відкритого у Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський НОМЕР_2 у межах гарантованої суми відшкодувань за вкладами - 123 600,19 грн., є обґрунтованими та правомірно задоволені судом першої інстанції.

В той же час, колегія суддів не погоджується з доводами суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог щодо скасування рішення Уповноваженої особи Фонду, оформленого наказом від 01.06.2016 №42/2 в частині визнання правочину нікчемним.

Так, результати проведеної перевірки правочинів (у тому числі договорів) на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними затверджені наказом № 42/2 від 01.07.2016 та викладені в акті № 2 від 01.06.2016 року.

Разом з тим, ухвалюючи рішення у справі окружний адміністративний суд не звернув уваги на наступне.

Згідно з положеннями статей 37, 38 Закону № 4452-VI Фонд або його уповноважена особа наділені повноваженнями щодо виявлення факту нікчемності правочинів, тобто мають право здійснити перевірку таких правочинів стосовно їх нікчемності, прийняти відповідне рішення про виявлення факту нікчемності правочину і повідомити про це сторін правочину, а також вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності правочинів.

При цьому при виявленні нікчемних правочинів Фонд, його уповноважена особа чи банк не наділені повноваженнями визнавати правочини нікчемними. Правочин є нікчемним відповідно до закону, а не наказу банку, підписаного уповноваженою особою Фонду. Такий правочин є нікчемним з моменту укладення в силу закону (частини другої статті 215 ЦК України та частини третьої статті 38 Закону №4452-VI) незалежно від того, чи була проведена передбачена частиною другою статті 38 цього ж Закону перевірка правочинів банку і виданий згаданий наказ. Наслідки нікчемності правочину також настають для сторін у силу вимог закону. Наказ банку не є підставою для застосування таких наслідків.

Аналогічна правова позиція наведена в постанові Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №826/1476/15.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, зазначений наказ є внутрішнім розпорядчим документом банку, який підписано уповноваженою особою Фонду особою, що здійснює повноваження органу управління банку, а відтак він не несе жодних правових наслідків для позивача та не підлягає скасуванню в порядку адміністративного судочинства.

Вказані обставини є підставою для скасування судового рішення в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправними дії Уповноваженої особи про визнання нікчемним переказ коштів (трансакції), здійснений Товариством з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-розрахунковий центр" від 19.05.2016 на рахунок НОМЕР_2, що належить ОСОБА_3; та про скасування рішення Уповноваженої особи Фонду, оформлене наказом від 01.06.2016 №42/2, та відмови у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Стосовно інших посилань апеляційної скарги, то колегія суддів критично оцінює такі з огляду на їх необґрунтованість, та зазначає, що згідно п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Щодо апеляційної скарги Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" Смолія Богдана Володимировича на додаткове рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.01.2018 від 16.02.2018, яким присуджено на користь ОСОБА_3 судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" у сумі 640,00 грн., то колегія суддів вважає дану апеляційну скаргу обґрунтованою, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Водночас, згідно з ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що при зверненні з позовною заявою, позивачем було сплачено 1280,00 грн., а за наслідком апеляційного розгляду справи позивачу частково відмовлено в задоволенні позовних вимог, то судові витрати, присуджені рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.01.2018 в розмірі 640,00 грн. відповідають процесуальним положенням КАС України.

Водночас, підстави для присудження 640,00 грн. на користь ОСОБА_3 додатковим рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.02.2018 - відсутні, з урахуванням пропорційності розподілу судових витрат. А тому вказане додаткове рішення підлягає скасуванню.

Керуючись статтями 139, 242, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" Смолія Богдана Володимировича на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.01.2018 задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.01.2018 - скасувати в частині задоволення позовних вимог про: визнання протиправними дії Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" про визнання нікчемним переказ коштів (трансакції) на загальну суму 123 600,19 грн., здійснений Товариством з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-розрахунковий центр" від 19.05.2016 на рахунок НОМЕР_2, що належить ОСОБА_3; та про скасування рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві "Банк Михайлівський", оформлене наказом від 01.06.2016 №42/2 про переказ коштів (трансакції), здійснений Товариством з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-розрахунковий центр" в сумі 123 428,19 грн. з призначенням платежу "Повернення згідно з Договором №980-006-000239326 від 16.05.2016 та 172, 00 грн. з призначенням платежу "Повернення процентів по Договору №980-006-000239326 від 16.05.2016" на рахунок НОМЕР_2, що належить ОСОБА_3. У задоволенні позовних вимог у даній частині відмовити.

В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.01.2018 залишити без змін.

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" Смолія Богдана Володимировича на додаткове рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.02.2018 - задовольнити, а додаткове рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.02.2018 - скасувати.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

(Постанову у повному обсязі складено 25.09.2018)

Головуючий суддя Ю.А. Ісаєнко

Суддя І.О. Лічевецький

Суддя Л.В. Губська