Справа № 328/116/18(2-а/328/17/18)
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2018-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

26 липня 2018 року справа № 328/116/18(2-а/328/17/18)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сафронової С.В.,

суддів: Чепурнова Д.В. Мельника В.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 який є представником ОСОБА_2 на ухвалу Токмацького районного суду Запорізької області від 23 січня 2018 року

у адміністративній справі № 328/116/18(2-а/328/17/18) за позовом представника стягувача ОСОБА_2 - ОСОБА_1 до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про оскарження протиправних дій в порядку ст.287 КАС України, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Токмацького районного суду Запорізької області від 23 січня 2018 року подану представником стягувача ОСОБА_2 - ОСОБА_1 позовну заяву до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області згідно п.1 ч.4 ст.169 КАС України повернуто представнику з підстав невиконання вимоги ухвали суду від 16.01.2018 року в частині письмового підтвердження того, що до цього самого відповідача не подано іншого позову з тим самим предметом та не надано документ, що підтверджує сплату судового збору.

Зазначена ухвала суду оскаржена представником стягувача до апеляційного суду з підстав неврахування судом майнового стану ОСОБА_2, якою оскаржується протиправність дій державного виконавця, пов'язаних з безпідставним неприйняттям до примусового виконання протягом 2014-2018 р.р. виданого 15.10.2014 р. Токмацьким районним судом виконавчого листа № 2а-5454/2011 про зобов'язання Управління Пенсійного фонду України в м. Токмак та Токмацькому районі Запорізької області здійснити перерахунок та виплату підвищення пенсії згідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» та ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком з 01.06.2011 року до 22.07.2011 року з урахуванням різниці, яка була виплачена у цей період, що за твердженням апелянта свідчить про порушення права ОСОБА_2 доступу до суду за захистом порушеного права на належне пенсійне забезпечення, у зв'язку з чим просить її скасувати.

Обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши повноту встановлених судом першої інстанції обставин, які мають значення для вирішення питання про відкриття провадження у адміністративній справі при оскарженні протиправних дій відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, а також правильність застосування судом у даній справі норм процесуального права, судова колегія дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, що в діях представника позивача за довіреністю - ОСОБА_1 наявні ознаки сумлінності, які полягають в чіткому дотриманні порядку усунення недоліків позовної заяви, які наведені судом в ухвалі від 16.01.2018 р (а.с.10-11), шляхом подання до суду 22.01.2018 р заяви (а.с.14) в якій зазначено: РНОКПП номер і серію паспортів позивача та представника; текст уточнених позовних вимог; письмово підтверджено не подання іншого позову до цього самого відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав, що узгоджується з п.11 ч.5 ст.160 КАСУ; та вказав про наявність підстав для звільнення від сплати судового збору на підставі п.7 ч.І ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Проте, ухвалою від 23 січня 2018 року подану представником стягувача ОСОБА_2 - ОСОБА_1 позовну заяву до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, судом було повернуто з підстав не виконання в повному обсязі вимог ухвали про залишення позову без руху від 16.01.2018 р.

Так, постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви особі, яка її подала, суд першої інстанції виходив з того, що заявник на виконання ухвали суду від 16.01.2018 р. не надав письмового документу про відсутність іншого звернення з позовом до цього самого відповідача з тим самим предметом і тих самих підстав. Але такі висновки суду першої інстанції суперечать приписам п.11 ч.5 ст.160 КАСУ та не відповідають фактичним обставинам, оскільки ОСОБА_1 в поданій 22.01.2018 р заяві (а.с.14) письмово підтвердив, що іншого позову до цього самого відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав не подавалося.

Помилковість розуміння судом першої інстанції питання стосовно форми підтвердження відсутності інших звернень до суду з позовом до цього самого відповідача з тим самим предметом і тих самих підстав - не може бути підставою для позбавлення позивача у справі права доступу до суду.

Безпідставним судова колегія також визнає висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для звільнення представника стягувача ОСОБА_2 - ОСОБА_1 від сплати судового збору на підставі п.7 ч.І ст.5 Закону України «Про судовий збір», оскільки вказаною нормою чітко визначено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються громадяни, які у випадках, передбачених законодавством, звернулися із заявами до суду щодо захисту прав та інтересів інших осіб.

Здійснюючи перевірку оскарженого рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами ст.242 КАС України, відповідно до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. В даному випадку судова колегія бере до уваги висновки Верховного суду у справах №565/256/15-ц (постанова від 18.01.2018) та №589/6044/2013 (постанова від 14.02.2018) відповідно яких: не підлягає сплаті судовий збір за подання апеляційної скарги у справах за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи ДВС, оскільки провадження стосовно виконання судових рішень є завершальною й невід'ємною частиною (стадією) судового провадження в конкретній справі, в якій провадження за скаргою не відкривається, а за подання позовної заяви вже сплачено відповідний судовий збір.

При цьому, судова колегія також враховує висновки Європейського суду з прав людини, викладені в рішенні по справі "Белет проти Франції", відповідно до яких стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві.

ЄСПЛ у справі "Жоффр де ля Прадель проти Франції" від 16 грудня 1992 року акцентує увагу на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи п. 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції має право встановлювати правила судової процедури, у тому числі процесуальні заборони й обмеження, які полягають у тому, щоб судовий процес не перетворився на безладний рух. Разом з тим, суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним.

Це питання є об'єктом особливої уваги як Європейського суду з прав людини (рішення від 19.06.2001 року у справі «Креуз проти Польщі» за заявою № 28249/95), так і національних судів. Вищий адміністративний суд України в Постанові Пленуму від 23 січня 2015 року № 2 «Про практику застосування адміністративними судами положень Закону України від 8 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» вказав, що «сплата судового збору не повинна перешкоджати доступу до правосуддя, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету». З огляду на це, дотримання гарантії доступу до правосуддя має переважати над усіма іншими завданнями суду.

Враховуючи викладене вище, та з огляду на предмет спору у цій справі, що пов'язаний з тривалим невиконанням судового рішення з вини державного виконавця, який протягом 2014-2018 р.р. з різних підстав не приймає до примусового виконання виконавчий лист № 2а-5454/2011 за рішенням Токмацького районного суду, чим значно ускладняється завершення стадії судового провадження по справі № 2а-5454/2011 з виконання судового рішення, без чого втрачається сенс попередньої діяльності суду на здійснення захисту прав, свобод та законних інтересів громадянки ОСОБА_2

Виходячи з обставин невиконання судового рішення, прийнятого Токмацьким районним судом на користь ОСОБА_2, що суперечить завданню адміністративного судочинства та не відповідає конституційним принципам гарантування громадянам з боку держави судового захисту їх прав і доступу до правосуддя, покладених в основу Конвенції про захист прав людини і основних свобод, колегія суддів дійшла висновку про необхідність надання стягувачу ОСОБА_2 можливості захистити своє право в суді через свого представника ОСОБА_1, який діючи за довіреністю відповідно до п.7 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.

Інший підхід до обставин у цій справі може свідчити лише про прояву зайвого формалізму і може бути розцінений лише як обмеження доступу до правосуддя, яке захищено ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод.

Крім того, судова колегія переглядаючи рішення у цій справі враховує позицію Європейського суду з прав людини стосовно доступу до суду, що була висловлена у рішеннях по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року, в яких звертається увага на тому, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог, що свідчить про порушення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що при постановлені оскаржуваної представником позивача ухвали, суд першої інстанції формально підійшов до вивчення поданої представником позивача заяви на виконання вимог ухвали про залишення позову без руху від 16.01.2018 р., та безпідставно повернув позов з підстав не усунення усіх недоліків, що призвело до неправильного вирішення процесуального питання, яке й стало перешкодою доступу позивачки до суду, що є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції та постановлення нової ухвали з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Керуючись ст.ст. 242, 315, 320, 322 325, 328 КАС України, суд,-

П о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 який є представником ОСОБА_2 - задовольнити, ухвалу Токмацького районного суду Запорізької області від 23 січня 2018 року - скасувати, та повернути матеріали справи за позовом представника стягувача ОСОБА_2 - ОСОБА_1 про оскарження протиправних дій відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області в порядку ст.287 КАС України - до того ж суду першої інстанції для відкриття провадження по справі та розгляду справи по суті

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: С.В. Сафронова

Суддя: Д.В. Чепурнов

Суддя: В.В. Мельник