Справа № 826/8161/18
Суддя: Патратій О.В.
Дата ухвалення: 2018-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

20 вересня 2018 року № 826/8161/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Патратій О.В., суддів Головань О.В., Літвінової А.В., за участі секретаря судового засідання Князєвої А.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "СОЛЕДАР-СЕРВІС"

до 1) Національного банку України

2) Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів Публічне акціонерне товариство "Фідобанк" в особі уповноваженої особи

Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Фідобанк"

про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії

за участю представників сторін:

від позивача: Олексіюк М.В., Прокоп'єв І.К.

від відповідача-1: Янко І.О.

від відповідача-2: Дворніченко Л.В.

від третьої особи: не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "СОЛЕДАР-СЕРВІС" звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Національного банку України (далі - відповідач-1), Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - відповідач-2), в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "Фідобанк" Коваленко Олександра Володимировича, яка полягає у незабезпеченні здійснення платежів ТОВ Фірма "Соледар-Сервіс" засобами Національного банку України або шляхом призначення уповноваженої Національним банком України належним чином функціонуючої установи/комерційного банку, який замість ПАТ "Фідобанк" продовжить обліковувати право власності ТОВ Фірма "Соледар-Сервіс" на 4 000 000 грн. та відображатиме результати транзакцій з належними ТОВ Фірма "Соледар-Сервіс" грошима; незабезпеченні належного ведення рахунку ТОВ Фірма "Соледар-Сервіс" у гривні, включаючи своєчасне виконання платіжних доручень про перерахування належних ТОВ Фірма "Соледар-Сервіс" коштів;

- зобов'язати Національний банк України, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб та Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "Фідобанк" Коваленко Олександра Володимировича (відповідно до законодавчого розподілу їх повноважень) вчинити зазначені у цьому пункті дії, зокрема здійснити заходи, необхідні для подальшого належного обліку інформації про право власності ТОВ Фірма "Соледар-Сервіс" на 4 000 000 грн. (запис про які відображений на розрахунковому рахунку № 5167) на будь-якому поточному банківському рахунку ТОВ Фірма "Соледар-Сервіс", шляхом передання повноважень з обліку належних ТОВ Фірма "Соледар-Сервіс" безготівкових коштів в розмірі 4 000 000 грн. від ПАТ "Фідобанк" до Філії "КІБ" ПАТ "КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК" або шляхом здійснення обліку належних ТОВ Фірма "Соледар-Сервіс" безготівкових коштів в розмірі 4 000 000 грн. Національним банком України самотужки.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що 18.05.2016р. позивач направив ПАТ "Фідобанк" платіжне доручення № 85 про перерахування зі свого рахунку коштів у розмірі 4 000 000,00 грн., яке банк не виконав та не провів операцію за розрахунковим документом. На звернення до відповідачів з вимогою припинити блокувати належні позивачу кошти було отримано відповідь-відмову. Отже позивач вважає таку бездіяльність відповідачів протиправним.

Національний банк України у відзиві на позовну заяву проти позовних вимог заперечив, пославшись на те, що відповідно до Закону України «Про Національний банк України» та Закону України «Про банки і банківську діяльність» банки є економічно незалежними, органам державної влади забороняється впливати на їх керівництво або втручатись в їх діяльність. Крім того, Національний банк України не відповідає за зобов'язаннями інших банків.

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб у відзиві на позовну заяву проти позову заперечив, зазначивши, що на підставі рішення Національного банку України від 20.05.2016р. № 8 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Фідобанк" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20.05.2016р. № 783 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "Фідобанк" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку". А відповідно до п.1 ч.5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час дії тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог кредиторів.

В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали. Представник відповідача-1 та відповідача-2 проти позову заперечили.

Дослідивши матеріали справи, Окружним адміністративним судом міста Києва встановлено, що 15.08.2013р. між ПАТ "Фідобанк" та ТОВ Фірма "Соледар-Сервіс" укладено договір банківського рахунку № 265167 (а.с. 35-41 т.1), відповідно до п. 1.1 якого банк відкриває для ТОВ Фірма "Соледар-Сервіс" поточний рахунок в національній валюті України та іноземних валютах.

Згідно з п. 2.31 зазначеного Договору ПАТ "Фідобанк" зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок ТОВ Фірма "Соледар-Сервіс" (клієнт за договором) грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунку та проведення інших операцій за рахунком, передбачених законодавством України та Банківськими правилами.

18.05.2016р. ТОВ Фірма "Соледар-Сервіс" направило ПАТ "Фідобанк" платіжне доручення № 85 (а.с. 45 т.1) про перерахування зі свого рахунку коштів у розмірі 4 000 000 грн. Право власності позивача на ці кошти підтверджується випискою з рахунку від 20.05.2016р. (а.с. 44 т.1). Платіжне доручення було направлене банку за допомогою програми РС-банкінг для корпоративних клієнтів. Можливість Позивача здійснювати дистанційне обслуговування рахунку за допомогою програмно-технічного комплексу електронних платежів "Банк-Клієнт" передбачена в п. 1.1. Договору № 5167 від 15.08.2013р.

Проте ПАТ "Фідобанк" не провів операцію за розрахунковим документом та не повідомив про причини такого порушення.

26.05.2016р. позивач направив Фідобанку лист № 31 від 26.05.2016р. (а.с. 46-48), в якому просив виконати платіжне доручення № 85.

Листом-відповіддю від 22.06.2016р. № 2-3-11-1/932ВА-01У (а.с. 49 т.1) за підписом уповноваженої особи ПАТ "Фідобанк", позивача було повідомлено, що рішенням Національного банку України від 20.05.2016р. № 8 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Фідобанк" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20.05.2016р. № 783 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "Фідобанк" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку.

04.12.2017р. позивач звернувся до Національного банку України із зверненням-вимогою (а.с. 51-57 т.1), в якому просив: (1) припинити блокування належних Позивачу 4 000 000 грн., які обліковуються на рахунку, що веде ПАТ "Фідобанк"; (2) забезпечити здійснення платежів ТОВ Фірма "Соледар-Сервіс" засобами Національного банку України або шляхом призначення уповноваженої Національним банком належним чином функціонуючої установи/комерційного банку; (3) забезпечити належне ведення рахунку ТОВ Фірма "Соледар-Сервіс" у гривні, включаючи своєчасне виконання платіжних доручень про перерахування належних ТОВ Фірма "Соледар-Сервіс" коштів.

Листом-відповіддю від 29.12.2017р. № 20-0004/8736729.12.2017р. (а.с. 58-59 т.1) Національний банк України повідомив позивача, що для врегулювання зазначених позивачем відносин необхідно звернутись безпосередньо до уповноваженої особи ПАТ "Фідобанк".

31.01.2018р. позивач звернувся до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб із Зверненням-вимогою (а.с. 60-69 т.1), схожим за змістом до того, яке направлялося Національному банку України.

Листом-відповіддю від 01.03.2018р. № 41-4680/805.03.2018р. (а.с. 70-72 т.1) Фонд гарантування вкладів фізичних осіб повідомив позивача, що виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення № 2413 від 10.11.2016р. про затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ "Фідобанк" і ТОВ Фірма "Соледар-Сервіс" визнано кредитором, вимоги включено до 7-ї черги Реєстру акцептованих вимог кредиторів.

Вважаючи такі дії протиправними позивач і звернувся з даним позовом.

Оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до стаття 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Забезпечення стабільності грошової одиниці є основною функцією центрального банку держави - Національного банку України.

Як передбачено ст. 100 Конституції України Рада Національного банку України розробляє основні засади грошово-кредитної політики та здійснює контроль за її проведенням. Правовий статус Ради Національного банку України визначається законом.

Правові основи взаємовідносин між Національним банком України та банками визначені у Законах України «Про Національний банк України» та «Про банки і банківську діяльність».

Статтею 2 Закону України «Про Національний банк України» від 20.05.1999 року №679-XIV визначено, що Національний банк України є центральним банком України, особливим центральним органом державного управління, юридичний статус, завдання, функції, повноваження і принципи організації якого визначаються Конституцією України, цим Законом та іншими законами України.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про Національний банк України», статті 5 Закону України «Про банки і банківську діяльність» 07.12.2000 року № 2121-III банки є економічно незалежними та самостійними. Національний банк України не відповідає за зобов'язаннями банків, а банки не відповідають за зобов'язаннями Національного банку України, якщо інше не передбачено законом або договором.

Згідно зі статтею 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк відповідає за своїми зобов'язаннями всім своїм майном відповідно до законодавства.

Органам державної влади і органам місцевого самоврядування забороняється будь-яким чином впливати на керівництво чи працівників банків у ході виконання ними службових обов'язків або втручатись у діяльність банку, за винятком випадків, передбачених законом (стаття 5 Закону України «Про банки і банківську діяльність»).

Національний банк не має права вимагати від банків виконання операцій та інших дій, не передбачених законами України та нормативними актами Національного банку (стаття 63 Закону України «Про Національний банк України»).

Загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, відповідальність суб'єктів переказу визначає Закон України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».

Згідно з пунктом 5.2 статті 5 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» відносини між суб'єктами переказу регулюються на підставі договорів, укладених між ними з урахуванням вимог законодавства України.

Банк, що обслуговує платника, та банк, що обслуговує отримувача, несуть перед платником та отримувачем відповідальність, пов'язану з проведенням переказу, відповідно до цього Закону та умов укладених між ними договорів (пункт 32.1 статті 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»).

Згідно зі статтею 55 Закону України «Про Національний банк України» під час виконання функцій банківського регулювання та нагляду Національний банк України здійснює постійний нагляд за дотриманням, зокрема, банками банківського законодавства, нормативно-правових актів Національного банку і економічних нормативів та не здійснює перевірок і ревізій їх фінансово-господарської діяльності.

Відповідно до статті 73 Закону України «Про банки і банківську діяльність» Національний банк України адекватно вчиненому порушенню або рівню такої загрози має право застосувати заходи впливу, до яких належить, зокрема, віднесення банку до категорії проблемного або неплатоспроможного.

У відповідності до пункту 7.1.2. статті 7 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

Відповідно до частин 1, 3 статті 1066 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

Статтею 1074 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Згідно зі статтею 1089 ЦК України за платіжним дорученням банк зобов'язується за дорученням платника за рахунок грошових коштів, що розміщені на його рахунку у цьому банку, переказати певну грошову суму на рахунок визначеної платником особи (одержувача) у цьому чи в іншому банку у строк, встановлений законом або банківськими правилами, якщо інший строк не передбачений договором або звичаями ділового обороту.

За загальним правилом, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ст. 321 ЦК України).

Відповідно до Конституції України усі суб'єкти права власності рівні перед законом; кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом; правовий режим власності визначається виключно законом (частина четверта статті 13, частини перша, друга статті 41, пункт 7 частини першої статті 92).

Стаття 177 ЦК України передбачає, що одним із видів майна є гроші (грошові кошти).

Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 192 Цивільного Кодексу України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня.

В силу наведених норм гроші (грошові кошти) є об'єктом цивільних прав та віднесені чинним законодавством до одного з видів майна.

Згідно частини 3.1 статті 3 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", кошти існують у готівковій формі (формі грошових знаків) або у безготівковій формі (формі записів на рахунках у банках).

Підпунктом 2 п. 1.8. Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземній валютах, затвердженої Постановою Правління НБУ від 12.11.2003 р. № 492, передбачено, що поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

З цього положення слідує, що за договором банківського вкладу клієнт передає належні йому гроші банку для зберігання та здійснення розрахунково-касових операцій. Право власності на гроші до банку не переходить, а залишається у клієнта.

Таким чином, грошові кошти ТОВ Фірма "Соледар-Сервіс", що зберігаються на рахунку, відкритому у ПАТ "Фідобанк" згідно з Договором банківського рахунку № 265167 від 15.08.2013 року, продовжують перебувати у власності позивача, тому позбавлення цього права або його обмеження можливе лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

При цьому порівняння позивачем грошових коштів із цінними паперами суд вважає недоречним, оскільки правовий режим даних об'єктів цивільних прав є різним.

Відповідно до частини 1 статті 3 Закону України "Про цінні папери та фондовий ринок" та статті 194 ЦК України цінним папером є документ установленої форми з відповідними реквізитами, що посвідчує грошове або інше майнове право, визначає взаємовідносини емітента цінного папера (особи, яка видала цінний папір) і особи, яка має права на цінний папір, та передбачає виконання зобов'язань за таким цінним папером, а також можливість передачі прав на цінний папір та прав за цінним папером іншим особам.

Відповідно до частин першої статті 197 ЦК України до особи, яка набула право на цінний папір, одночасно переходять у сукупності всі права, які ним посвідчуються (права за цінним папером).

Відповідно до ст. 190 ЦК України майнові права є неспоживною річчю, майнові права визнаються речовими правами.

Майновим правом, згідно із ст. 49 Закону України «Про заставу», є право вимоги по зобов'язаннях, в яких він є кредитором, як належних йому на момент укладення договору, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому.

Визначення поняття «майнові права» міститься також в ст. 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», відповідно до якого майновими правами, які можуть оцінюватися, визнаються будь-які права, пов'язані з майном, відмінні від права власності, в тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги.

Отже, системний аналіз зазначених норм матеріального права показує, що цінний папір відноситься до особливих об'єктів цивільних прав у вигляді майнових прав, що посвідчує грошове або інше майнове право, визначає взаємовідносини емітента цінного папера (особи, яка видала цінний папір) і особи, яка має права на цінний папір.

Гроші в силу чинного законодавства України віднесені до майна і навіть за умови їх існування у безготівковій формі вони не набувають властивостей цінних паперів, оскільки вони не посвідчують грошові або інші майнові права, а залишаються майном, безпосереднім об'єктом права власності та платіжним засобом в Україні.

З матеріалів справи видно, що підставою звернення ТОВ Фірма "Соледар-Сервіс" до Національного банку України слугувала бездіяльність публічного акціонерного товариства «Фідобанк» зі здійснення платежів та блокування коштів, що зберігались на поточному рахунку ТОВ Фірма "Соледар-Сервіс", відкритому у ПАТ "Фідобанк".

Судом встановлено, рішенням Національного банку України від 20.05.2016р. № 8 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято наказ від 20.05.2016 №184 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПУАТ «Фідобанк» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку».

Згідно з даним рішенням розпочато процедуру виведення ПАТ «Фідобанк» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації на один місяць з 20.05.2016р. до 19.06.2016 включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора ПАТ «Фідобанк», визначені ст.ст. 37-39 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Коваленку Олександру Володимировичу строком на один місяць з 20.05.2016р. до 19.06.2016р. включно.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09.06.2016р. №959 продовжено строки тимчасової адміністрації до 19.07.2016р. та продовжено повноваження уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Фідобанк» Коваленка О.В. з 20.06.2016р. по 19.07.2016р.

У подальшому, Правлінням Національного банку України прийнято рішення від 18.07.2016р. №142-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Фідобанк», на підставі якого виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 19.07.2016р. № 1265 «Про початок процедури ліквідації ПУАТ «Фідобанк» та делегування повноважень ліквідатора банку», згідно з яким розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Фідобанк» з 20.07.2016р. по 19.07.2018р. та призначено уповноваженою особою Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «Фідобанк» провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Коваленку Олександру Володимировичу стром з 20.07.2016р. по 19.07.2018р. включно.

Процедура щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку та питання запровадження і здійснення тимчасової адміністрації регулюються нормами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Пунктом 16 частини 1 статті 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом, а згідно з пунктом 6 частини 1 цієї статті, ліквідація банку - процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Статтею 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" врегульовані наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Так, відповідно до частин 5, 6 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час тимчасової адміністрації не здійснюється: 1) задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; 2) примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку; 3) нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку; 4) зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим Законом; 5) нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед кредиторами. Обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється, зокрема, на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників.

Частино 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до пункту 1 частини п'ятої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Згідно статті 50 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня початку процедури ліквідації банку Фонд приступає до інвентаризації та оцінки майна банку з метою формування ліквідаційної маси банку.

До ліквідаційної маси банку включаються будь-яке нерухоме та рухоме майно, кошти, майнові права та інші активи банку. До ліквідаційної маси банку не включається майно у випадках, прямо передбачених законом, а також ліцензія, гудвіл.

Статтею 52 наведеного Закону встановлено черговість та порядок задоволення вимог до банку, оплата витрат та здійснення платежів.

Кошти, одержані в результаті ліквідації та продажу майна (активів) банку, спрямовуються Фондом на задоволення вимог кредиторів у такій черговості:

1) зобов'язання, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров'ю громадян;

2) грошові вимоги щодо заробітної плати, що виникли із зобов'язань банку перед працівниками до прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку;

3) вимоги Фонду, що виникли у випадках, визначених цим Законом, у тому числі покриття витрат Фонду, передбачених пунктом 7 частини другої статті 20 цього Закону, витрат, пов'язаних із консолідованим продажем активів Фондом;

4) вимоги вкладників - фізичних осіб (у тому числі фізичних осіб - підприємців), які не є пов'язаними особами банку, у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом;

5) вимоги Національного банку України, що виникли в результаті зниження вартості застави, наданої для забезпечення кредитів рефінансування;

6) вимоги фізичних осіб (у тому числі фізичних осіб - підприємців), які не є пов'язаними особами банку, платежі яких або платежі на ім'я яких заблоковано;

7) вимоги інших вкладників, які не є пов'язаними особами банку, юридичних осіб - клієнтів банку, які не є пов'язаними особами банку;

8) інші вимоги, крім вимог за субординованим боргом;

9) вимоги кредиторів банку (фізичних осіб, у тому числі фізичних осіб - підприємців, а також юридичних осіб), які є пов'язаними особами банку;

10) вимоги за субординованим боргом.

Вимоги до банку, незадоволені за недостатністю його майна, вважаються погашеними, що не позбавляє Фонд або уповноважену особу Фонду права звертатися з вимогами до пов'язаної з банком особи у порядку, визначеному частиною п'ятою цієї статті.

Статтею 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що кредитор банку - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань.

Як вбачається з листа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 01.03.2018р. № 41-4680/805.03.2018р., ТОВ Фірма "Соледар-Сервіс" визнано кредитором, вимоги якого включено до 7-ї черги Реєстру акцептованих вимог кредиторів (а.с. 70-72 т.1).

За таких обставин слід дійти висновку про те, що між позивачем та ПАТ "Фідобанк" склалися зобов'язальні правовідносини на підставі договору банківського рахунка, які мають майново-грошовий характер, а відтак, у цьому випадку позивач виступає кредитором за майновою вимогою з розпорядження належними йому коштами.

Таким чином, з моменту введення у ПАТ «Фідобанк» процедури тимчасової адміністрації, а вподальшому і ліквідації, у розумінні Закону України «Про банки і банківську діяльність» ТОВ Фірма "Соледар-Сервіс" відноситься кредиторів банку, задоволення вимог якого можливе виключно у межах процедури ліквідації банку, визначеної статтями 49-52 наведеного закону.

При цьому, можливість Національного банку України втручання у роботу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб суворо регламентована нормами Закону.

Так, згідно ч. 7 ст. 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» органи державної влади та Національний банк України не мають права втручатися в діяльність Фонду щодо реалізації законодавчо закріплених за ним функцій і повноважень. Взаємодія Фонду з Національним банком України та органами державної влади здійснюється в межах, визначених цим Законом, іншими актами законодавства.

В свою чергу, можливість здійснення заходів щодо подальшого належного обліку інформації про право власності ТОВ Фірма "Соледар-Сервіс" на 4 000 000 грн. (запис про які відображений на розрахунковому рахунку № 5167 у ПАТ «Фідобанк») на будь-якому іншому поточному банківському рахунку позивача, шляхом передання повноважень з обліку належних ТОВ Фірма "Соледар-Сервіс" безготівкових від ПАТ "Фідобанк" до Філії "КІБ" ПАТ "КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК" або шляхом здійснення обліку цих безготівкових коштів Національним банком України не передбачена Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та чинним законодавством України, яке регулює банківську діяльність та обіг грошових коштів в цілому.

Як зазначалось вище, підстави ототожнювати грошові кошти з цінними паперами , а відтак і поширювати на них за аналогією права чи закону правовий режим цінних паперів, відсутні.

Виконання Національним Банком України в силу ст. 6, 7 Закону України «Про Національний банк України» функцій із забезпечення стабільності грошової одиниці України та монопольного здійснення емісії національної валюти України не передбачає виникнення між НБУ та власниками грошових коштів відносин емітента та власника.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, а позов не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 77, 139, 241-246, 250, 255, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Головуючий суддя О.В. Патратій

Суддя О.В. Головань

Суддя А.В. Літвінова

Дата складання повного тексту рішення - 26 вересня 2018 року