Справа № 813/719/16
Суддя: Майстер П.М.
Дата ухвалення: 2018-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 813/719/16
РІШЕННЯ

іменем України

01 жовтня 2018 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в складі колегії: головуючого-судді Майстера П.М. , суддів Блонського В.К. , Салюка П.І.,

розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради, Виконкому ОСОБА_2 міської ради, Головного територіального управління юстиції у Львівській області, Управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Львівській області, Департаменту ДВС Міністерства юстиції України про скасування постанови, зобов'язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди, стягнення компенсації, середнього заробітку, притягнення до відповідальності посадових осіб,

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2016 року ОСОБА_1, з врахуванням уточнених позовних вимог, звернулась в Львівський окружний адміністративний суд з позовом до ОСОБА_2 міської ради, Виконкому ОСОБА_2 міської ради, Головного територіального управління юстиції у Львівській області, Управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Львівській області, Департаменту ДВС Міністерства юстиції України, в якому просила:

- визнати протиправними бездіяльність та дії ОСОБА_2 міської ради, Виконкому ОСОБА_2 міської ради та їх посадових осіб ОСОБА_3, ОСОБА_4, пов'язані з не поновленням ОСОБА_1 на роботі та невиконанні постанови ЛОАС від 30.12.2008 року у справі №2а-1041/08;

- визнати протиправними дії ОСОБА_2 міської ради, Виконкому ОСОБА_2 міської ради Львівської області пов'язаних з поширенням неправдивої інформації щодо поновлення ОСОБА_1 на роботі в ЗМІ та органам державної виконавчої влади у Львівській області;

- визнати протиправними дії посадових осіб ГТУ юстиції у Львівській області, управління ДВС ГТУЮ у Львівській області, пов'язані з невиконанням рішення ЄСПЛ від 17.07.2014 року щодо виконання постанови ЛОАС від 30.12.2008 року у справі №2а-1041/08 про поновлення ОСОБА_1 на роботі, видачі трудової книжки, виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а також сплату податків у Пенсійний Фонд;

- визнати протиправними дії ДВС у Львівській області від 16.02.2016 року про закриття виконавчих проваджень ВП №15410374, ВП №15409960;

- визнати протиправними дії ДВС України від 18.02.2016 року про закриття ВП № 44366223;

- відновити виконавчі провадження ВП №15410374, ВП №15409960, ВП №44366223,скасувати постанови про їх закриття;

- стягнути сумарно з відповідачів ВМР Львівської області, Виконкому ВМР Львівської області, ДВС у Львівській області, ДВС України 150000 грн. моральної шкоди за всі роки невиконання рішень судів щодо поновлення ОСОБА_1 на роботі;

- стягнути сумарно з відповідачів: ВМР Львівської області, Виконкому ВМР Львівської області матеріальну шкоду 30000 грн. згідно поданих квитанцій на лікування ОСОБА_1 через нанесену шкоду здоров'ю стягувача діями боржників;

- стягнути сумарно з відповідачів: ВМР Львівської області, Виконкому ВМР Львівської області 20000 грн. за правову допомогу згідно поданих документів;

- скасувати постанову ВП №4436622 ДВС України, Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 18.02.2016 року про закінчення виконавчого провадження, від 16.02.2016 року ДВС у Львівській області ВП №15410374, ВП №15409960;

- відновити виконавчі провадження ВП № 4436622 ДВС України, Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 18.02.2016 року про закінчення виконавчого провадження, від 16.02.2016 року ДВС у Львівській області ВП №15410374, ВП №15409960 та повідомити Урядового уповноваженого у справах ЄСПЛ про злочин посадових осіб ДВС України в окремій ухвалі згідно ст. 166 КАС України;

- для забезпечення позову ухвалити ухвалу згідно ст. 117 КАС України;

- згідно ст.ст. 51,76,85,86,87,90 Закону України "Про виконавче провадження" та ст. 166 КАС України винести окрему ухвалу щодо бездіяльності, саботажу, кришування злочинів посадовими особами ВМР Львівської області, Виконкому ВМР Львівської області, ДВС України, МВС України до відповідних міністерств;

- відновити виконавчі провадження ВП№15410374, ВП №15409960 від 16.02.2016 року УДВС у Львівській області;

- в порядку ст. 267 КАС України після розгляду всіх вимог розглядати вимогу згідно ст. 267 КАС України на посадових осіб ВМР Львівської області Виконкому ВМР Львівської області, ДВС України, ДВС у Львівській області;

- стягнути з ВМР Львівської області, Виконкому ВМР Львівської області 50000 гривень за несвоєчасне подання відомостей для оформлення пенсії по інвалідності державного службовця ОСОБА_1 та ненадання в Пенсійний фонд відомостей і несплату внесків за ОСОБА_1 з 26.04.2005 року по листопад 2016 року, або день винесення судом рішення по даній справі, зобов'язати боржників сплатити всі страхові внески за ОСОБА_1 для нарахування пенсії, видати всі необхідні документи для оформлення ОСОБА_1 пенсії по інвалідності ІІ групи;

- у зв'язку зі зміною юридичної особи ДВС України та у Львівській області на іншу, які є правонаступниками, прошу вважати відповідачами 3,4,5 як ті самі особи.

Додатковою ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 21 червня 2017 року передано на розгляд Тернопільському окружному адміністративному суду адміністративну справу № 813/719/16 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради, виконкому ОСОБА_2 міської ради, Головного територіальне управління юстиції у Львівській області, управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про зобов'язання вчинити певні дії, стягнення компенсації, середнього заробітку, скасування постанови, стягнення моральної шкоди, притягнення до відповідальності посадових осіб.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 12 липня 2017 року прийнято адміністративну справу №813/719/16 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради, Виконкому ОСОБА_2 міської ради, Головного територіального управління юстиції у Львівській області, Управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Львівській області, Департаменту ДВС Міністерства юстиції України про скасування постанови, зобов'язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди, стягнення компенсації, середнього заробітку, притягнення до відповідальності посадових осіб до провадження. Водночас, зазначену справу передано на розгляд Хмельницькому окружному адміністративному суду.

15 вересня 2017 року Хмельницький окружний адміністративний суд ухвалою прийняв до свого провадження справу №813/719/16.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що рішенням XX-ої сесії ОСОБА_2 міської ради №411 від 27.02.2004 року ОСОБА_1 була затверджена на посаді заступника міського голови з соціально - економічних питань ОСОБА_2 міської ради з 01.03.2004 року.

В подальшому, Розпорядженням Голови ОСОБА_2 міської ради №17 від 26.04.2005 року її було звільнено із займаної посади на підставі п.4 ст.40 КЗпП України. Підставою звільнення ОСОБА_1 були допущені нею прогули в період з 28.03.2005 року по 22.04.2005 року, що підтверджувалось актами про відсутність на робочому місці без поважних причин.

Водночас вказує, що постановою Львівського окружного адміністративного суду від 30.12.2008 року у справі №2а-1041/08 позовні вимоги ОСОБА_1 було задоволено частково: - визнано незаконним розпорядження Голови ОСОБА_2 міської ради №17 від 26.04.2005 року про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника міського голови з соціально-економічних питань, згідно п.4 ст.40 Кодексу Законів про працю України; - поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника міського голови м.Винники з соціально- економічних питань з 26.04.2005 року; зобов'язано ОСОБА_2 міську раду здійснити відповідні записи у трудовій книжці ОСОБА_1: про визнання недійсним попереднього запису про звільнення за п.4 ст.40 КЗпП України; про поновлення на роботі ОСОБА_1 на посаді заступника міського голови м.Винники з соціально- економічних питань з 26.04.2005 року; -стягнуно з ОСОБА_2 міської ради в користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу у розмірі 30 646, 56 грн.; - стягнуто з ОСОБА_2 міської ради в користь ОСОБА_1 компенсацію за невикористану відпустку за період з 01.03.2004 р. по 01.03.2005 року та з 01.03.2006 року по 26.04.2005 року у розмірі 500,01 грн.; - стягнуто з ОСОБА_2 міської ради в користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 15 000,00 грн.; -стягнуто з місцевого бюджету ОСОБА_2 міської ради здійснені ОСОБА_1 судові витрати у виді витрат на правову допомогу у розмірі 5 000,00 грн.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 31.08.2009 року по справі №19242/09/9104 апеляційну скаргу ОСОБА_2 міської ради Львівської області задоволено частково. Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 30.12.2008 року по справі №2а-1041/08 скасовано в частині задоволених вимог про стягнення моральної шкоди в розмірі 15 000,00 грн. Прийнято нову постанову в цій частині, якою стягнуто з ОСОБА_2 міської ради Львівської області в користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 3000 грн. В решті апеляційні вимоги залишено без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 30.12.2008 року по справі №2а-1041/08 без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 21 грудня 2010 року по справі №К-47101/09 касаційну скаргу ОСОБА_2 міської ради м. Львова залишено без задоволення, а постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 31.08.2009 та постанову Львівського окружного адміністративного суду від 30.12.2008, змінену постановою суду апеляційної інстанції, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради м. Львова, третя особа Голова ОСОБА_2 міської ради м. Львова про визнання незаконним розпорядження міського голови, поновлення на роботі та відшкодування моральної шкоди - без змін.

Зазначає, що на виконання вказаної постанови Львівського окружного адміністративного суду у справі №2а-1041/08, 30.12.2008 року був виданий виконавчий лист щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника міського голови з соціально - економічних питань ОСОБА_2 міської ради з 26.04.2005 року.

Зауважує, що рішення в частині поновлення на роботі підлягає до негайного виконання, про що й було вказано у виконавчому листі.

В подальшому, головним державним виконавцем Підрозділу примусового виконання рішень Відділу Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області ОСОБА_5 було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 23.02.2009 року ВП № 11534694 про негайне виконання виконавчого листа №2а-1041/08, виданого 30.12.2008 року Львівським окружним адміністративним судом.

Актом державного виконавця від 13.03.2009 року встановлено, що ОСОБА_1 на посаді заступника міського голови м. Винники з соціально-економічних питань не поновлена.

Однак, всупереч цьому 16.06.2009 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого листа 2а-1041/08, виданого 30.12.2008 року Львівським окружним адміністративним судом про поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника міського голови м. Винники з соціально-економічних питань.

Вважає, що оскільки рішення про поновлення на роботі підлягає негайному виконанню, а також те, що держаним виконавцем, всупереч вимогам ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження", згідно з якою державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим законом, неупереджено, вчасно, повно вчиняти виконавчі дії, то державним виконавцем не було належним чином з'ясовано, що посада заступника міського голови м. Винники з соціально-економічних питань виведена зі штатного розпису ОСОБА_2 міської ради на підставі Рішення №108 сьомої сесії ОСОБА_2 міської ради від 14.09.2006 року.

Вказує, що станом на момент розгляду справи відсутнє підтвердження виконання боржником вимог виконавчого листа 2а-1041/08, виданого 30.12.2008 року Львівським окружним адміністративним судом про поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника міського голови м. Винники з соціально-економічних питань.

Також зазначає, що відповідачем - ОСОБА_2 міською радою не виконано рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30.12.2008 року в частині зобов'язання ОСОБА_2 міської ради здійснити відповідні записи у трудовій книжці ОСОБА_1: про визнання недійсним попереднього запису про звільнення за п.4 ст.40 КЗпП України про поновлення на роботі ОСОБА_1 на посаді заступника міського голови м. Винники з соціально-економічних питань з 26.04.2005 року (ВП №15410374).

Одночасно наголошує, що згідно рішення Європейського суду з прав людини № 25663/02 "Яворовенко та інші проти України", одним із заявників у якому виступає ОСОБА_1, держава - Україна взяла на себе зобов'язання протягом трьох місяців виконати рішення національних судів, ухвалені на користь заявників, які залишаються невиконаними та сплатити 2000 (дві тисячі) євро.

Зауважує, що відповідно до вказаного рішення Європейського суду з прав людини необхідно виконати постанову Львівського окружного адміністративного суду від 30.12.2008 року.

Однак, відповідачі подали в Міністерство юстиції України неправдиву інформацію щодо виконання вказаної постанови суду та рішення Європейського суду з прав людини від 17.07.2014 року, при цьому не виконавши рішень судів та Європейського суду з прав людини, що в свою чергу є порушенням законних прав позивача на працю, які завдали їй моральних страждань, призвели до переживань.

Такі дії відповідачів вважає протиправними, тому звернулась в суд з вказаними позовними вимогами.

Позивач у судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала суду клопотання про розгляд справи без її участі в порядку письмового провадження. Позов підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача - Департаменту ДВС Міністерства юстиції України у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надав до суду заперечення на позовну заяву, в якому зазначив, що перевірка виконання рішень судів, які перебувають на виконанні у територіальних органах ДВС або нарахування пенсій, не відноситься до компетенції відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України. Здійснення державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про виконавче провадження, правильністю, своєчасністю та повнотою вчення виконавчих дій державними виконавцями відноситься до компетенції Управління контролю за виконанням рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України. Вказав, що вжиття державним виконавцем будь-яких інших заходів з метою виконання рішення Європейського суду з прав людини, крім визначених Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" законодавством не передбачено. Просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Представник відповідача - Управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Львівській області у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надав до суду заперечення на позовну заяву, в якому вказав, що листом ОСОБА_2 міської ради від 16.02.2016 № 2-48-74 повідомлено про те, що розпорядженням міського голови м. Винники від 16.02.2016 №39к скасовано розпорядження міського голови №17 від 26.04.2005 року "Про звільнення з посади ОСОБА_1М.", поновлено на посаді заступника міського голови з соціально-економічних питань ОСОБА_1 з 26.04.2005 року та внесено відповідні записи до трудової книжки ОСОБА_1. У зв'язку із вказаним державним виконавцем 16.02.2016 винесено постанови про закінчення виконавчих проваджень на підставі пункту 8 частини 1 статті 49 Закону України "Про виконавче провадження". Просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Представники відповідачів - ОСОБА_2 міської ради, Виконкому ОСОБА_2 міської ради, Головного територіального управління юстиції у Львівській області у судове засідання не з'явились. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до частини дев'ятої статті 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

У п. 10 ч. 1 ст. 4 КАС України зазначено, що письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Як визначено частиною четвертою статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу без участі представників сторін на підставі наявних доказів в порядку письмового провадження, так як явка сторін не визнавалася судом обов'язковою.

Суд, дослідивши належним чином зібрані докази по справі, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення спору по суті, приходить до висновків, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково з наступних підстав.

Встановлено, що постановою Львівського окружного адміністративного суду від 30.12.2008 року у справі №2а-1041/08 позовні вимоги ОСОБА_1 було задоволено частково: - визнано незаконним розпорядження Голови ОСОБА_2 міської ради №17 від 26.04.2005 року про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника міського голови з соціально-економічних питань, згідно п.4 ст.40 Кодексу Законів про працю України; - поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника міського голови м.Винники з соціально- економічних питань з 26.04.2005 року; зобов'язано ОСОБА_2 міську раду здійснити відповідні записи у трудовій книжці ОСОБА_1: про визнання недійсним попереднього запису про звільнення за п.4 ст.40 КЗпП України; про поновлення на роботі ОСОБА_1 на посаді заступника міського голови м.Винники з соціально- економічних питань з 26.04.2005 року; -стягнуно з ОСОБА_2 міської ради в користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу у розмірі 30 646, 56 грн.; - стягнуто з ОСОБА_2 міської ради в користь ОСОБА_1 компенсацію за невикористану відпустку за період з 01.03.2004 р. по 01.03.2005 року та з 01.03.2006 року по 26.04.2005 року у розмірі 500,01 грн.; - стягнуто з ОСОБА_2 міської ради в користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 15 000,00 грн.; -стягнуто з місцевого бюджету ОСОБА_2 міської ради здійснені ОСОБА_1 судові витрати у виді витрат на правову допомогу у розмірі 5 000,00 грн.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 31.08.2009 року по справі №19242/09/9104 апеляційну скаргу ОСОБА_2 міської ради Львівської області задоволено частково. Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 30.12.2008 року по справі №2а-1041/08 скасовано в частині задоволених вимог про стягнення моральної шкоди в розмірі 15 000,00 грн. Прийнято нову постанову в цій частині, якою стягнуто з ОСОБА_2 міської ради Львівської області в користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 3000 грн. В решті апеляційні вимоги залишено без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 30.12.2008 року по справі №2а-1041/08 без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 21 грудня 2010 року по справі №К-47101/09 касаційну скаргу ОСОБА_2 міської ради м. Львова залишено без задоволення, а постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 31.08.2009 та постанову Львівського окружного адміністративного суду від 30.12.2008, змінену постановою суду апеляційної інстанції, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради м. Львова, третя особа Голова ОСОБА_2 міської ради м. Львова про визнання незаконним розпорядження міського голови, поновлення на роботі та відшкодування моральної шкоди - без змін.

Постанова Львівського окружного адміністративного суду від 30.12.2008 року у справі №2а-1041/08 набрала законної сили 31.08.2009 року.

Згідно ч.4 ст.78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання постанови Львівського окружного адміністративного суду у справі №2а-1041/08, 30.12.2008 року та 30.09.2009 року були видані виконавчі листи: щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника міського голови з соціально - економічних питань ОСОБА_2 міської ради з 26.04.2005 року. Рішення в частині поновлення на роботі підлягає до негайного виконання. Зобов'язання ОСОБА_2 міської ради здійснити відповідні записи у трудовій книжці ОСОБА_1: про визнання недійсним попереднього запису про звільнення за п.4 ст.40 КЗпП України про поновлення на роботі ОСОБА_1 на посаді заступника міського голови м. Винники з соціально-економічних питань з 26.04.2005 року.

В подальшому, головним державним виконавцем Підрозділу примусового виконання рішень Відділу Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області ОСОБА_5 було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 23.02.2009 року ВП № 11534694 про негайне виконання виконавчого листа №2а-1041/08, виданого 30.12.2008 року Львівським окружним адміністративним судом.

Актом державного виконавця від 13.03.2009 року встановлено, що ОСОБА_1 на посаді заступника міського голови м. Винники з соціально-економічних питань не поновлена.

13.03.2009 державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу на боржника ОСОБА_2 міську раду за невиконання рішення суду без поважних причин про поновлення на посаді заступника міського голови м. Винники з соціально-економічних питань ОСОБА_1

16.06.2009 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа: виконавчого листа 2а-1041/08, виданого 30.12.2008 року Львівським окружним адміністративним судом про поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника міського голови м. Винники з соціально-економічних питань.

Із листа Головного територіального управління юстиції у Львівській області від 05.01.2015 року №09.1-45/208/10/В6-15 вбачається, що державним виконавцем, на підставі п.11 ч.1 ст.37 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції чинній на момент винесення постанови), у 2010 році винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №2а-1041/2008 виданого 30.09.2009 року Львівським окружним адміністративним судом про зобов'язання ОСОБА_2 міської ради здійснити відповідні записи у трудовій книжці ОСОБА_1: про визнання недійсним попереднього запису про звільнення за п.4 ст.40 КЗпП України про поновлення на роботі ОСОБА_1 на посаді заступника міського голови м. Винники з соціально-економічних питань з 26.04.2005 року.

Із листа Державної фінансової інспекції у Львівській області від 10.09.2012 року №08-16/135с вбачається, що Держфінінспекція у Львівській області під час ревізії ОСОБА_2 міської ради, яка відповідно до плану роботи на II квартал поточного року проводилась з 25 червня по 28 серпня 2012 року, в межах повноважень органів державної фінансової інспекції України перевіряла питання щодо поновлення ОСОБА_1 на роботі.

Так, ревізією встановлено, що до штатного розпису виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради не внесено змін і не введено посаду заступника міського голови м. Винники з соціально - економічних питань та дублікат трудової книжки до ревізії не представлено.

Встановлено, що згідно рішення Європейського суду з прав людини від 17.07.2014 року по справі №25663/02 «Яворовенко та інші проти України», одним із заявників виступає ОСОБА_1. Згідно вказаного рішення держава - Україна взяла на себе зобов'язання протягом трьох місяців виконати рішення національних судів, ухвалені на користь заявників, які залишаються невиконаними та сплатити 2000 (дві тисячі) євро.

На виконання вказаного рішення Європейського суду з прав людини, 13.08.2014 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України ОСОБА_6 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №44366223 про примусове виконання рішення №25663/02 від 17.07.2014 року Європейського суду з прав людини про: (a) упродовж трьох місяців держава-відповідач має виконати рішення національних органів, ухвалені на користь заявників, які підлягають виконанню, та виплатити по 2 000 (дві тисячі) євро кожному із заявників (або його правонаступникам), наведених у Додатку (за винятком пані ОСОБА_7, однієї із заявників за заявою № 54769/08, а за заявою № 18330/05 - тільки першому заявникові ТОВ «Галон» в якості відшкодування матеріальної і моральної шкоди та компенсації судових та інших витрат плюс будь-які податки, що можуть нараховуватись заявникам на вищезазначені суми, які мають бути конвертовані в національну валюту держави-відповідача за курсом на день здійснення платежу; (b) із закінченням зазначеного тримісячного строку і до остаточного розрахунку на цю суму нараховуватиметься простий відсоток (simple interest) у розмірі граничної позичкової ставки Європейського центрального банку, яка діятиме в період несплати, до якої має бути додано три відсоткові пункти.

Боржником у вказаному виконавчому провадженні є Держава, а стягувачем - ОСОБА_1.

Вказаною постановою про відкриття виконавчого провадження ВП №44366223 боржника зобов'язано самостійно виконати рішення Європейського суду з прав людини у строк, встановлений Законом України "Про виконавче провадження" та Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".

В подальшому, постановою начальника ВПВР УДВС ГУЮ у Львівській області ОСОБА_8 від 18.02.2015 року скасовано постанову про закінчення виконавчого провадження від 26.04.2010 року щодо примусового виконання виконавчого листа №2а-1041 виданого 30.12.2008 року Львівським окружним адміністративним судом, та прийнято постанову про відновлення виконавчого провадження ВП №15409960 щодо примусового виконання вказаного виконавчого листа.

Разом із тим, із вимог державного виконавця Управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Львівській області від 20.08.2015 року №09.1-45/В8-6551, від 21.01.2016 року №09.1-45/В-8648 вбачається, що на виконані у відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області перебуває виконавчий лист №2а-1041 виданий 30.12.2008 Львівським окружним адміністративним судом про поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника міського голови м. Винники з соціально-економічних питань з 26.04.2005 року. Постановою державного виконавця від 18.02.2015 відновлено виконавче провадження та одночасно зобов'язано боржника виконати рішення суду та надати письмове підтвердження про виконання. Проте, станом на 19.08.2015, 21.01.2016 інформація про виконання вимог виконавчого документу у повному обсязі до відділу примусового виконання не надходила. Також, у вимогах державного виконавця вказано, що боржником всупереч вимог Закону України "Про виконавче провадження" не забезпечено фактичний доступ ОСОБА_1 до виконання попередніх обов'язків.

Водночас, суд встановив, що 16.02.2016 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_9 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №15409960 щодо примусового виконання виконавчого листа №2а-1041 виданого 30.12.2008 року Львівським окружним адміністративним судом, оскільки Рішенням №148 другої сесії ОСОБА_2 міської ради від 11.02.2016 внесено зміни у рішення №17 від 03.12.2015 року "Про затвердження структури виконавчих органів ОСОБА_2 міської ради, загальної чисельності апарату ради та її виконавчих органів та утворено посаду "Заступник міського голови з соціально-економічних питань". Рішенням виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради від 12.02.2016 №33 затверджено посадову інструкцію заступника міського голови з соціально-економічних питань. Розпорядженням міського голови м. Винники від 16.02.2016 №39к скасовано розпорядження міського голови №17 від 26.04.2005 року "Про звільнення з посади ОСОБА_1М.", поновлено на посаді заступника міського голови з соціально-економічних питань ОСОБА_1 з 26.04.2005 року та внесено відповідні записи до трудової книжки ОСОБА_1.

16.02.2016 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_9 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №15410374 щодо примусового виконання виконавчого листа №2а-1041/2008 виданого 30.09.2009 року Львівським окружним адміністративним судом, оскільки листом ОСОБА_2 міської ради від 16.02.2016 №2-48-74 повідомлено про те, що розпорядженням міського голови м. Винники від 16.02.2016 №39к скасовано розпорядження міського голови №17 від 26.04.2005 року "Про звільнення з посади ОСОБА_1М.", поновлено на посаді заступника міського голови з соціально-економічних питань ОСОБА_1 з 26.04.2005 року та внесено відповідні записи до трудової книжки ОСОБА_1, що підтверджується копіями дублікату трудової книжки ОСОБА_1, оформленого ОСОБА_2 міською радою.

Також, 18.02.2016 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_10 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №44366223 щодо примусового виконання рішення Європейського суду з прав людини №25663/02 від 17.07.2014 року, оскільки рішення суду виконано фактично у повному обсязі згідно з виконавчим документом. Грошові кошти перераховані стягувачу платіжним дорученням Державної виконавчої служби №4778 від 17.10.2014 у розмірі 32893,52 грн. (еквівалент 2000 євро) та перерахована заборгованість за рішенням національного суду у розмірі 39146,56 грн. Згідно інформації наданої Головним територіальним управлінням юстиції у Львівській області листом від 16.02.2016 №2-48-74 виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради м. Львова рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30.12.2008 року №2а-1041/08 фактично виконано в повному обсязі.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наведене нижче.

Відповідно до статті 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Конституція України, трудове та інше законодавство закріплює обов'язок кожного неухильно додержуватися положень Конституції України та законів України, добросовісно здійснювати свої права та обов'язки і встановлює юридичну відповідальність за їх невиконання та передбачає заходи примусового виконання обов'язків, які виникають, зокрема, безпосередньо з актів законодавства, рішення суду або договору, у разі їх невиконання боржником добровільно (стаття 68 Конституції України, Закон України Закону України "Про виконавче провадження" № 606-ХІV).

Статтею 370 частиною 1 КАС України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України. При цьому пунктом 3 частини першої статті 371 КАС України передбачено, що негайно виконуються рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції від 21.04.1999 №606-XIV), виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Примусове виконання рішень покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України (ч.1 ст.2 вказаного Закону).

Згідно ст.5 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець: здійснює необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ); надає сторонам виконавчого провадження та їх представникам можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядає заяви сторін та інших учасників виконавчого провадження та їх клопотання; заявляє в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз'яснює сторонам їх права і обов'язки.

Виконавче провадження закінчується у випадках: 1) фактичного повного виконання рішення згідно з виконавчим документом; 2) закриття виконавчого провадження відповідно до статті 37 цього Закону; 3) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), які видали виконавчий документ, або на письмову вимогу стягувача; 4) направлення виконавчого документа за належністю до іншого підрозділу Державної виконавчої служби (ст.39 Закону України "Про виконавче провадження").

В силу ст.77 Закону України "Про виконавче провадження", рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується негайно. Виконання рішення вважається завершеним з моменту фактичного допущення зазначеного працівника до виконання попередніх обов'язків на підставі відповідного акта органу, що прийняв незаконне рішення про звільнення або переведення працівника.

У разі невиконання власником або уповноваженим ним органом (посадовою особою) рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника державний виконавець застосовує до них штрафні санкції та інші заходи, передбачені цим Законом.

Отже, правова природа діяльності органів державної виконавчої служби та її основне призначення полягає саме в примусовому виконанні рішень суду, в тому числі постанов судів про поновлення на посадах у відносинах публічної служби, які набрали законної сили, що і є підставою для негайного їх виконання. Добровільне виконання рішення суду боржником це його законодавчо встановлений обов'язок. Зокрема, зазначений обов'язок не є похідним від дій особи (подання заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження), яку поновлено на роботі. В таких випадках держава в особі органу державної виконавчої служби несе відповідальність за виконання остаточних судових рішень.

При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 34 Постанови від 6 листопада 1992 року №9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання власником або уповноваженим органом про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов'язків.

Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей обов'язковості і підлягає виконанню не з моменту набрання ним законної сили, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні. Оскільки зазначена норма права в імперативній формі передбачає негайне виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі відсутність у судовому рішенні вказівки про це не позбавляє рішення його обов'язковості з моменту проголошення. Обов'язковість судового рішення віднесена Конституцією України до основних засад судочинства (частина 1 статті 129 Конституції України).

Отже, з огляду на принцип загальнообов'язковості судових рішень за змістом ст. 370 КАС України судові рішення, які відповідно до закону підлягають негайному виконанню, є обов'язковими для виконання, зокрема, посадовими особами, від яких залежить реалізація прав особи, підтверджених судовим рішенням.

Відтак, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обов'язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі і цей обов'язок полягає у тому, що у роботодавця обов'язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом (частина 2 статті 370 КАС України).

Статтею 236 КЗпП України встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Зазначена норма не містить застережень, що власник або уповноважений ним орган не відповідає за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, якщо працівник не вчинив додаткові дії, в цьому випадку пред'явлення рішення до примусового виконання, що вказують на його бажання поновитися на роботі.

Виходячи з лексичного значення (тлумачення) поняття "затримка", як "зволікання", за змістом норм статті 236 КЗпП України затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі необхідно вважати невидання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин, негайно, після проголошення судового рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, та зазначено у постановах про закінчення виконавчих проваджень ВП №15409960, ВП №15410374 від 16.02.2016 року, ВП №44366223 від 18.02.2016 року, що Рішенням №148 другої сесії ОСОБА_2 міської ради від 11.02.2016 внесено зміни у рішення №17 від 03.12.2015 року "Про затвердження структури виконавчих органів ОСОБА_2 міської ради, загальної чисельності апарату ради та її виконавчих органів та утворено посаду "Заступник міського голови з соціально-економічних питань". Рішенням виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради від 12.02.2016 №33 затверджено посадову інструкцію заступника міського голови з соціально-економічних питань. Розпорядженням міського голови м. Винники від 16.02.2016 №39к скасовано розпорядження міського голови №17 від 26.04.2005 року "Про звільнення з посади ОСОБА_1М.", поновлено на посаді заступника міського голови з соціально-економічних питань ОСОБА_1 з 26.04.2005 року та внесено відповідні записи до трудової книжки ОСОБА_1.

Однак, суд не бере до уваги вказані рішення та розпорядження відповідача - ОСОБА_2 міської ради, оскільки останні не є підтвердженням виконання постанови Львівського окружного адміністративного суду від 30.12.2008 року у справі №2а-1041/08 про поновлення на роботі ОСОБА_1, так як всупереч вимогам ст.77 Закону України "Про виконавче провадження" боржником - ОСОБА_2 міською радою не забезпечено фактичний доступ ОСОБА_1 до виконання попередніх обов'язків.

Також, суд зауважує, що належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання власником або уповноваженим органом про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов'язків (п.34 Постанови Пленуму Верховного суду України від 6 листопада 1992 року №9 "Про практику розгляду судами трудових спорів").

Однак, матеріали справи не містять відповідного наказу ОСОБА_2 міської ради про поновлення на роботі ОСОБА_1 на посаді заступника міського голови м. Винники з соціально-економічних питань з 26.04.2005 року.

Одночасно, суд наголошує, що підставою для винесення державним виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження є відповідний наказ боржника про поновлення на роботі, яким фактично допускається працівник до виконання попередніх обов'язків.

Доказів виконання рішення суду про поновлення на роботі позивача матеріали справи не містять.

Разом із тим, у відповідності до пункту 32 Постанови Пленуму Верховного суду України від 6 листопада 1992 року №9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" передбачено, що у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету ОСОБА_11 України від 8 лютого 1995 року № 100.

Згідно з частиною першою статті 27 Закону України "Про оплату праці" порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом ОСОБА_11 України.

Із пункту 5 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету ОСОБА_11 України від 08 лютого 1995 року №100 (далі по тексту - Порядок), вбачається, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (пункт 8 Порядку).

Виходячи із поняття вимушеного прогулу, кількість днів вимушеного прогулу визначається з дня звільнення та до винесення судом рішення про поновлення на роботі звільненого працівника.

Аналогічна правова позиція щодо необхідності виплати працівникові середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі висловлена Верховним Судом України у постановах: від 23 червня 2015 року, що ухвалена у справі № 2а-3138/10/0370 та від 01 липня 2015 року, що ухвалена у справі № 6-435цс15.

В матеріалах справ наявний самостійно проведений позивачем розрахунок боргу по заробітній платі за час вимушеного прогулу на суму 10088001,92 грн. станом на 01.10.2018 року, однак вказаний розрахунок судом до уваги не взято, оскільки враховано, що з моменту прийняття Львівським окружним адміністративним судом постанови від 30.12.2008 року у справі №2а-1041/08 про поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника міського голови м. Винники з соціально - економічних питань з 26.04.2005 року до прийняття рішення у цій справі минув значний проміжок часу, за який неодноразово змінювалося законодавство про оплату праці, а тому врахувавши зазначене суд прийшов до висновку, що проведення такого складного розрахунку сум боргу по заробітній платі за такий значний період не виконання ОСОБА_2 міською радою рішення суду, потребує відповідних знань, та як наслідок вказаний розрахунок може бути проведений лише належними спеціалістами відповідача - ОСОБА_2 міської ради, з відповідною освітою та з урахуванням всіх змін законодавства про оплату праці за період з 31 грудня 2008 року по 01.10.2018 року.

Також суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною ОСОБА_11 України, є частиною національного законодавства України.

Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", рішення є обов'язковим для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції.

Згідно з ч. 1 ст. 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР (далі - Конвенція), високі Договірні Сторони зобов'язуються виконувати остаточні рішення Європейського суду з прав людини в будь-яких справах, у яких вони є сторонами.

Пунктом 9 ч. 2 ст. 17 Закону України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року №606-XIV передбачено, що рішення Європейського суду з прав людини підлягають виконанню державною виконавчою службою відповідно до цього Закону, з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".

Під час розгляду справи встановлено, що 18.02.2016 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_10 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №44366223 щодо примусового виконання рішення Європейського суду з прав людини №25663/02 від 17.07.2014 року (Яворовенко та інші проти України, одним із заявників виступає ОСОБА_1М.), з підстави того, що згідно інформації наданої Головним територіальним управлінням юстиції у Львівській області листом від 16.02.2016 №2-48-74 виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради м. Львова рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30.12.2008 року №2а-1041/08 фактично виконано в повному обсязі.

Однак, суд наголошує, що доказів виконання постанови Львівського окружного адміністративного суду від 30.12.2008 року у справі №2а-1041/08 про поновлення на роботі ОСОБА_1, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини №25663/02 від 17.07.2014 року, матеріали справи не містять.

З урахуванням зазначених обставин, суд приходить до висновку, що відповідачем - ОСОБА_2 міською радою постанова Львівського окружного адміністративного суду від 30.12.2008 року у справі №2а-1041/08 про поновлення на роботі ОСОБА_1 на посаді заступника міського голови м. Винники з соціально-економічних питань з 26.04.2005 року не виконана, а державним виконавцем протиправно всупереч вимог Закону України "Про виконавче провадження" винесено постанови про закінчення виконавчих проваджень ВП №15409960, ВП №15410374 від 16.02.2016 року, ВП №44366223 від 18.02.2016 року.

Провівши системний аналіз норм законодавства та дослідивши обставини справи в повному обсязі суд вважає, що позовні вимоги позивача в частині визнання протиправною бездіяльність Виконкому ОСОБА_2 міської ради, ОСОБА_2 міської ради щодо не поновлення ОСОБА_1 на роботі на виконання постанови Львівського окружного адміністративного суду від 30.12.2008 року №2а-1041/08 та рішення ЄСПЛ від 17.07.2014 року, визнаня протиправною бездіяльність посадових осіб Головного територіального управління юстиції у Львівській області, Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області щодо невиконання постанови Львівського окружного адміністративного суду від 30.12.2008 року №2а-1041/08 та рішення ЄСПЛ від 17.07.2014 року щодо поновлення ОСОБА_1 на роботі та виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визнання протиправними дії Департаменту державної виконавчої служби України Міністерства юстиції України та Управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Львівській області щодо закриття виконавчих проваджень від 18.02.2016 року ВП №44366223 та від 16.02.2016 року ВП №15410374, ВП №15409960, та зобов'язання Департаменту ДВС України Міністерства юстиції України, Управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Львівській області скасувати постанови про закриття виконавчих проваджень від 18.02.2016 року ВП №44366223 та від 16.02.2016 року ВП №15410374, ВП №15409960 відповідно та поновити виконавчі провадження, стягнення з ОСОБА_2 міської ради Львівської області на користь ОСОБА_1 середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу з 31 грудня 2008 року по 01 жовтня 2018 року слід задовольнити.

Щодо позовних вимог про стягнення сумарно з відповідачів ВМР Львівської області, Виконкому ВМР Львівської області, ДВС у Львівській області, ДВС України 150000 грн. моральної шкоди за всі роки невиконання рішень судів щодо поновлення ОСОБА_1 на роботі, то суд вказує про наступне.

Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частиною 5 ст. 21 КАС України визначено, що вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Загальні підстави відшкодування моральної шкоди визначені Цивільним кодексом України.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У пунктах 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Згідно зі статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

В контексті зазначеного суд вважає за необхідне звернути увагу на приписи частини 1 статті 6 КАС України, за якими суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Із зазначеного слідує, що першочерговим завданням судочинства є захист порушених прав та свобод людини, які визнаються найвищою цінністю.

При цьому, частина 2 ст. 6 КАС України передбачає, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини в пункті 37 рішення у справі "Недайборщ проти Російської Федерації" (Скарга № 42255/04) від 1 липня 2010 року зокрема зазначив: 37. Суд нагадує свою постійну позицію про те, що заявнику не може бути пред'явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс (в числі багатьох прикладів, рішення від 15 жовтня 2009 у справі "Антипенко проти Російської Федерації" (Antipenkov v. Russia), скарга № 33470/03, § 82; Постанова Європейського Суду від 14 лютого 2008 у справі "Пшеничний проти Російської Федерації" (Pshenichnyy v. Russia), скарга № 30422 / 03, § 35 1; рішення у справі "Гарабаев проти Російської Федерації (Garabayev v. Russia), скарга № 38411/02, § 113, ECHR 2007-VII (витяги) 2 а також Постанова Європейського Суду від 1 червня 2006 р .) у справі "Грідін проти Російської Федерації" (Gridin v. Russia), скарга № 4171/04, § 20 березня).

З огляду на вказану практику Європейського Суду з прав людини, заявнику не може бути пред'явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс, що означає, що при наявності встановленого факту порушення прав заявника моральна шкода наявна та констатується судом.

Обґрунтовуючи позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди, позивач зазначає, що внаслідок злісного, свідомого, умисного і тривалого часу ухиляння відповідачами від виконання рішень судів про її поновлення на роботі вона зазнала моральних страждань, що призвело до моральних переживань, позивач втратила душевний спокій, постійно перебуває у роздратованому стані. Від такого стану вона не могла спокійно спати в ночі, а вдень до всього почала нервово відноситись, різко погіршилося її здоров'я і самопочуття. Через різке погіршення умов життя також розпочались конфлікти у сім'ї.

Враховуючи вимоги розумності і справедливості, стягнення з відповідачів сумарно 150000 грн. моральної шкоди на думку позивача дасть їй можливість відновити частково стан здоров'я від негативного впливу відповідачів, повернутись до звичайного способу життя, та відпочити від усього, що сталося.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позивачу була завдана моральна шкода, яка виразилася в душевних стражданнях з причини протиправної поведінки щодо неї, що призвело до неможливості реалізувати та захистити свої права, при цьому суд також враховує вік та стан здоров'я позивача.

Враховуючи заявлені позивачем вимоги та виявлені порушення, а також вимоги розумності, виваженості, справедливості, суд вважає, що вимога позивача про стягнення з відповідачів сумарно 150000 грн. моральної шкоди є частково обґрунтованою, а тому підлягає задоволенню в частині стягнення з ОСОБА_2 міської ради Львівської області, Департаменту державної виконавчої служби України Міністерства юстиції України, Головного територіального управління юстиції у Львівській області, Управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Львівській області на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в сумі 5000 грн. з кожного.

Щодо позовних вимог про стягнення сумарно з відповідачів матеріальної шкоди у розмірі 30000 грн. згідно поданих квитанцій на лікування ОСОБА_1 через нанесену шкоду здоров'ю, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Суд звертає увагу, що пiд лiкуванням та медичною допомогою мається на увазi в тому числi, але не виключно, придбання лiкiв, донорських компонентiв, протезно-ортопедичних виробiв, виробiв медичного призначення для iндивiдуального користування iнвалiдiв за рахунок коштів благодiйної органiзацiї або його роботодавця за наявностi вiдповiдних підтвердних документiв, крiм витрат, що компенсуються виплатами з фонду загальнообов'язкового державного соцiального медичного страхування.

Суд встановив, що позивач - ОСОБА_1 періодично проходить лікування у кардіологічному відділенні Комунальної міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги Управління охорони здоров'я м. Львова, та у відділенні реабілітації хворих інфарктом міокарду 7-ої міської лікарні м. Львова, у зв'язку із наявною в неї протягом 6 років гіпертонічною хворобою.

Вказана обставина підтверджується виписками із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого Комунальної міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги Управління охорони здоров'я м. Львова, епікризом - випискою з історії хвороби відділення реабілітації хворих інфарктом міокарду 7-ої міської лікарні м. Львова, та листками непрацездатності, копії яких містяться в матеріалах справи.

Вказані документи підтверджують необхідність позивача у лікуванні, у зв'язку із чим ОСОБА_1 понесла значні витрати на придбання ліків, підтвердженням чого є наявні в матеріалах справи видані аптечними пунктами фіскальні чеки.

Серед іншого, суд також враховує, як зазначає в позовній заяві позивач, що тривалі моральні переживання спричинені невиконанням відповідачами постанови Львівського окружного адміністративного суду від 30.12.2008 року №2а-1041/08 та рішення ЄСПЛ від 17.07.2014 року, негативно позначились на стані її здоров'я, що проявилося у частому головному болю, безсонні. Через борги відповідачів позивач не змогла зробити операцію на серці через відсутність коштів.

Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що внаслідок неправомірних дій відповідачів, позивач - ОСОБА_1 понесла витрати на лікування, між діями відповідачів та цими витратами є прямий причинний зв'язок, а тому обов'язок по відшкодуванню витрат необхідно покласти на відповідачів, шляхом стягнення з ОСОБА_2 міської ради Львівської області, Департаменту державної виконавчої служби України Міністерства юстиції України, Головного територіального управління юстиції у Львівській області, Управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Львівській області на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди в сумі 7500 грн. з кожного, згідно поданих квитанцій на лікування.

Щодо позовних вимог про визнання протиправними дії ОСОБА_2 міської ради, Виконкому ОСОБА_2 міської ради Львівської області пов'язаних з поширенням неправдивої інформації щодо поновлення ОСОБА_1 на роботі в ЗМІ та органам державної виконавчої влади у Львівській області, стягнення з ВМР Львівської області, Виконкому ВМР Львівської області 50000 гривень за несвоєчасне подання відомостей для оформлення пенсії по інвалідності державного службовця ОСОБА_1 та ненадання в Пенсійний фонд відомостей і несплату внесків за ОСОБА_1 з 26.04.2005 року по листопад 2016 року, або день винесення судом рішення по даній справі, зобов'язати боржників сплатити всі страхові внески за ОСОБА_1 для нарахування пенсії, видати всі необхідні документи для оформлення ОСОБА_1 пенсії по інвалідності ІІ групи, згідно ст.ст. 51,76,85,86,87,90 Закону України "Про виконавче провадження" та ст. 166 КАС України винести окрему ухвалу щодо бездіяльності, саботажу, кришування злочинів посадовими особами ВМР Львівської області, Виконкому ВМР Львівської області, ДВС України, МВС України до відповідних міністерств, суд зазначає, що під час розгляду справи не встановлено протиправних дій відповідачів відносно позивача щодо заявлених нею вимог, а тому правові підстави для задоволення вказаних вимог у суду відсутні.

Також, судом враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету ОСОБА_11 Європи щодо якості судових рішень, обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вище зазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, суд прийшов до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на зазначені вище аргументи позивача, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття судового рішення у цій справі.

Щодо вимоги позивача про стягнення сумарно з відповідачів: ВМР Львівської області, Виконкому ВМР Львівської області 20000 грн. на правову допомогу, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.132 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно ч.2 ст.134 КАС України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Відповідно до ч.ч.3, 4, 5 ст.134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з частиною 1 статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об'єднання) зобов'язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов'язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно ст.30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до ч.7 ст.139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно п.2 ч.9 ст.139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

На підтвердження понесених витрат по наданню правової допомоги позивач надав суду договір про правову допомогу АА000001 від 02.03.2015 року укладений між позивачем та адвокатом ОСОБА_12, акт виконаних робіт від 19.04.2016 року, додаток №1 до акту виконаних робіт від 19.04.2016 року, згідно якого вартість наданих послуг згідно умов договору про правову допомогу АА000001 від 02.03.2015 року складає 10600,00 грн.

Зважаючи на викладене у сукупності, а також те, що матеріали справи містять документальне підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу в розмірі 10600,00 грн., суд вважає за можливе частково задовольнити вимогу позивача стосовно стягнення з відповідачів витрат, понесених позивачем на правову допомогу у вказаному розмірі.

У відповідності зі статтею 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір, водночас частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст.77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на відповідача, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про правомірність його рішень.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні (ч.1 ст.90 КАС України).

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів позивача, оцінивши досліджені під час судового розгляду справи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що адміністративний позов ОСОБА_1 необхідно задовольнити частково.

Згідно з частиною 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки, позивач на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" звільнена від сплати судового збору та не сплачувала його, розподіл судових витрат, відповідно до вимог ст. 139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Виконкому ОСОБА_2 міської ради, ОСОБА_2 міської ради щодо не поновлення ОСОБА_1 на роботі на виконання постанови Львівського окружного адміністративного суду від 30.12.2008 року №2а-1041/08 та рішення ЄСПЛ від 17.07.2014 року.

Визнати протиправною бездіяльність посадових осіб Головного територіального управління юстиції у Львівській області, Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області щодо невиконання постанови Львівського окружного адміністративного суду від 30.12.2008 року №2а-1041/08 та рішення ЄСПЛ від 17.07.2014 року щодо поновлення ОСОБА_1 на роботі та виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Визнати протиправними дії Департаменту державної виконавчої служби України Міністерства юстиції України та Управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Львівській області щодо закриття виконавчих проваджень від 18.02.2016 року ВП №44366223 та від 16.02.2016 року ВП №15410374, ВП №15409960.

Зобов'язати Департамент державної виконавчої служби України Міністерства юстиції України, Управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Львівській області скасувати постанови про закриття виконавчих проваджень від 18.02.2016 року ВП №44366223 та від 16.02.2016 року ВП №15410374, ВП №15409960 відповідно та поновити виконавчі провадження.

Зобов'язати ОСОБА_2 міську раду Львівської області провести нарахування та виплатити ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 31 грудня 2008 року по 01 жовтня 2018 року.

Стягнути з ОСОБА_2 міської ради Львівської області на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в сумі 2650грн. (дві тисячі шістсот п'ятдесят грн), моральну шкоду в сумі 5000грн. (п'ять тисяч грн), матеріальну шкоду в сумі 7500,00грн. (сім тисяч п'ятсот грн), згідно поданих квитанцій за лікування.

Стягнути з Департаменту державної виконавчої служби України Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в сумі 2650 (дві тисячі шістсот п'ятдесят грн), моральну шкоду в сумі 5000грн. (п'ять тисяч грн), матеріальну шкоду в сумі 7500,00грн. (сім тисяч п'ятсот грн), згідно поданих квитанцій за лікування.

Стягнути з Головного територіального управління юстиції у Львівській області на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в сумі 2650 (дві тисячі шістсот п'ятдесят грн), моральну шкоду в сумі 5000грн. (п'ять тисяч грн), матеріальну шкоду в сумі 7500,00грн. (сім тисяч п'ятсот грн), згідно поданих квитанцій за лікування.

Стягнути з Управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Львівській області на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в сумі 2650 (дві тисячі шістсот п'ятдесят грн), моральну шкоду в сумі 5000грн. (п'ять тисяч грн), матеріальну шкоду в сумі 7500,00грн. (сім тисяч п'ятсот грн), згідно поданих квитанцій за лікування.

В решті позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його підписання.

Позивач: ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 79068, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1)

Відповідачі: ОСОБА_2 міська рада (вул. Галицька, буд. 20, м. Винники, Львівська область, 79495, код ЄДРПОУ - 26256292)

Виконком ОСОБА_2 міської ради (вул. Галицька, буд. 20, м. Винники, Львівська область,79495, код ЄДРПОУ - 04055950)

Головне територіальне управління юстиції у Львівській області (пл. Шашкевича, буд. 1, м. Львів, Львівська обл., 79000 код ЄДРПОУ - 34942940)

Управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Львівській області (пл. Шашкевича, 1, м. Львів, 79066, код ЄДРПОУ - 34942940)

Департамент ДВС Міністерства юстиції України (м. Київ, вул. Січових Стрільців, 73, код ЄДРПОУ - 37471975)

Головуючий суддя ОСОБА_13 ОСОБА_14 ОСОБА_15