Справа № 826/13358/16
Суддя: Бояринцева М.А.
Дата ухвалення: 2018-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2018 року № 826/13358/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого Бояринцевої М.А., суддів: Аверкової В.В., Шевченко Н.М., розглянувши в порядку письмового провадження справу

за позовом Славутської міської ради Хмельницької області

до Кабінету Міністрів України,

треті особи: 1) Державне підприємство "НАЗК "Енергоатом",

2) Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України,

3) Міністерство фінансів України,

4) ОСОБА_1,

5) Острозька міська рада Рівненської області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Славутська міська рада Хмельницької області звернулася до суду з позовом (з урахуванням уточнених позовних вимог):

- про визнання протиправною бездіяльність Кабінету Міністрів України, який всупереч вимогам статей 21-22, пункту 6 статті 116, статті 117 Конституції України, статей 12, 12-2 Закону України "Про використання ядерної енергії та радіаційну безпеку", пункту 1 частини першої статті 20 Закону України "Про Кабінет Міністрів України", статей 37, 52 Бюджетного кодексу України не вжив (не прийняв) жодних заходів, дій та/або/і рішень (постанови) на належне фінансування заходів соціально-економічної компенсації ризику населення, яке проживає на території зони спостереження, яке здійснюється із спеціального фонду Державного бюджету, яке дорівнює розміру надходжень до державного бюджету у вигляді збору на соціально-економічну компенсацію ризику населення, яке проживає на території зони спостереження у 2016-2017 роках для недопущення звуження/обмеження прав та інтересів територіальної громади міста Славута Хмельницької області;

- про зобов'язання Кабінет Міністрів України внести на розгляд Верховної Ради України проект закону про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" в частині збільшення обсягу субвенції на соціально-економічну компенсацію ризику населення, яке проживає на території зони спостереження на 240 405,3 тисяч гривень за 2016 рік та 285 576 тисяч гривень за 2017 рік.

В обґрунтування наведених вимог позивач посилається на Конституцію України, закони України «Про використання ядерної енергії та радіаційну безпеку», «Про Кабінет Міністрів України», «Про Державний бюджет України на 2016 рік», «Про Державний бюджет України на 2017 рік», «Про Державний бюджет України на 2018 рік», «Про місцеве самоврядування в Україні», постанову Кабінету Міністрів України від 15.02.2012 № 91 «Про затвердження Порядку та умов надання субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам та фінансування заходів соціально-економічної компенсації ризику населення, яке проживає на території зони спостереження» та зазначає, що різниця між передбаченими у законі надходженнями до державного бюджету у вигляді збору та видатками у нього у вигляді субвенції складає 240,4 млн. грн., проте Кабінетом Міністрів України не вчиняються дії з метою збільшення обсягу субвенції на соціально-економічну компенсацію ризику населення, яке проживає на території зони спостереження.

Представник відповідача заперечив по суті заявлених позовних вимог з огляду на положення Конституції України, Бюджетний кодекс України, Закон України «Про використання ядерної енергії та радіаційну безпеку» та зазначив, що зміни до законів України «Про Державний бюджет України на 2016 рік», «Про Державний бюджет України на 2017 рік» в частині розподілу субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на фінансування заходів соціально-економічної компенсації ризику населення, яке проживає на території зони спостереження відповідно до видатків на вказані цілі, не були внесені в зв'язку з тим, що головний розпорядник не звертався із таким проектом до Кабінету Міністрів України. Також представник відповідача зазначає про дискреційні повноваження щодо визначення розміру фінансування соціально-економічної компенсації ризику населення.

В матеріалах справи містяться пояснення представника Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, в яких третя особа посилається на Закон України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» та зазначає, що у 2014 році Міністерством підготовлено проект відповідної постанови Кабінету Міністрів України, якою розподілено кошти, передбачені державним бюджетом, між спеціальними фондами місцевих бюджетів на 2014 рік, проте Урядом не було прийнято рішення щодо розгляду проекту постанови, тому Мінрегіон звернувся до Кабінету Міністрів України з проханням доручити Мінфіну передбачити у наступних роках видатки за цією субвенцією обсягом 385,1 млн. грн. (з урахуванням відсутності фінансування у 2014 році), проте пропозиції Мінрегіону Мінфіном не були враховані.

Від Державного підприємства "НАЗК "Енергоатом" надійшли пояснення по суті заявлених позовних вимог, в яких третя особа посилається на закони України «Про використання ядерної енергії та радіаційну безпеку», «Про Кабінет Міністрів України» та зазначає, що Державне підприємство "НАЗК "Енергоатом" зверталось до Кабінету Міністрів України, Міністра енергетики та вугільної промисловості України щодо збільшення обсягу субвенції на соціально-економічну компенсацію ризику населення, яке проживає на території зони спостереження та вказує, що у Верховній Раді України зареєстровано проект закону «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо покращення умов соціально-економічної компенсації ризику населення, яке проживає в зонах спостереження» (№ 1395 від 11.12.2014), яким пропонується збільшити обсяг субвенції на соціально-економічну компенсацію ризику населення, яке проживає на території зони спостереження. Також представник третьої особи вказує на те, що для повного врегулювання даного питання необхідно прийняти проект Закону України від 02.07.2015 № 2249а «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України (щодо фінансування заходів соціально-економічної компенсації ризику населення, яке проживає на території зони спостереження)».

Міністерство фінансів України в своїх поясненнях посилається на Конституцію України, Бюджетний кодекс України, Закон України «Про Державний бюджет України на 2016 рік», Порядок та умови надання субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на фінансування заходів соціально-економічної компенсації ризику населення, яке проживає на території зони спостереження, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2012 № 91, та зазначає, що надання субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на фінансування заходів соціально-економічної компенсації ризику населення, яке проживає на території зони спостереження здійснюються в межах коштів, передбачених Законом України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік. Також представник третьої особи зазначає, що зарахування збору на соціально-економічну компенсацію ризику населення, яке проживає на території зони спостереження, відбувається до загального фонду державного бюджету, а тому не мають цільового призначення.

ОСОБА_1 та Острозька міська рада Рівненської області підтримали позицію позивача та зазначили, що порушенням Конституції України, Бюджетного кодексу України, законів України «Про використання ядерної енергії та радіаційну безпеку», «Про Кабінет Міністрів України» є те, що із перерахованого до загального фонду Державного бюджету збору на соціально-економічну компенсацію ризиків у 2016-2017 роках передбачено лише часткове виділення коштів на субвенцію на соціально-економічну компенсацію ризиків.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Місто Славута Хмельницької області входить до переліку населених пунктів, які знаходяться в зоні спостереження Хмельницької атомної електростанції, як таке що знаходиться на відстані 10-15 км від цього об'єкта.

Основоположним у ядерному законодавстві України є Закон України «Про використання ядерної енергії та радіаційну безпеку». Він встановлює пріоритет безпеки людини та навколишнього природного середовища, права і обов'язки громадян у сфері використання ядерної енергії, регулює діяльність, пов'язану з використанням ядерних установок та джерел іонізуючого випромінювання, встановлює також правові основи міжнародних зобов'язань України щодо використання ядерної енергії.

Відповідно до статті 12 Закону України від 08.02.1995 № 39/95-ВР «Про використання ядерної енергії та радіаційну безпеку» (із змінами та доповненнями, далі - Закон № 39/95-ВР) населення територій, на яких розміщуються підприємства з видобування і переробки уранових руд, ядерні установки, об'єкти, призначені для поводження з радіоактивними відходами, має право на соціально-економічну компенсацію ризику від їх діяльності, у тому числі на:

- використання частини коштів, що інвестуються в будівництво підприємства з видобування і переробки уранових руд, ядерних установок і об'єктів, призначених для поводження з радіоактивними відходами, на будівництво об'єктів соціального призначення;

- створення та підтримання у справному стані об'єктів спеціальної соціальної інфраструктури, у тому числі захисних споруд, призначених для укриття і захисту населення, техніки та майна від дії радіаційного опромінення у разі радіаційної аварії. Забезпечення засобами індивідуального захисту та препаратами стабільного йоду у межах отриманих коштів відповідно до медичних нормативів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України;

- пільги з оплати за спожиту електричну енергію для населення, яке постійно проживає в 30-кілометровій зоні атомних електростанцій, відповідно до статті 17 Закону України "Про електроенергетику". Порядок компенсації збитків енергопостачальних компаній встановлюється органом державного регулювання діяльності в енергетиці відповідно до повноважень, визначених Законом України "Про електроенергетику";

- виконання заходів з поліпшення умов проживання та праці населення, яке мешкає на означених територіях, у межах отриманих коштів за напрямами, передбаченими програмами економічного і соціального розвитку відповідних адміністративно-територіальних одиниць, що затверджуються органами місцевого самоврядування (обласними, районними, міськими радами міст обласного підпорядкування, міськими радами монофункціональних міст-супутників), на територію яких поширюються відповідні зони згідно із законами України "Про державне прогнозування та розроблення програм економічного і соціального розвитку України" та "Про місцеве самоврядування в Україні", крім коштів Державного фонду поводження з радіоактивними відходами, порядок використання яких встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Соціально-економічна компенсація ризику від діяльності об'єктів, призначених для поводження з радіоактивними відходами, здійснюється за рахунок коштів Державного фонду поводження з радіоактивними відходами відповідно до порядку, встановленого Кабінетом Міністрів України.

Напрями та порядок надання соціально-економічної компенсації ризику, а також визначення адміністративно-територіальних одиниць, на які поширюються заходи соціально-економічної компенсації ризику, встановлюються Кабінетом Міністрів України окремо для кожного ліцензіата.

Соціально-економічна компенсація ризику здійснюється в межах коштів, отриманих від ліцензіата (крім спеціалізованих підприємств по поводженню з радіоактивними відходами), і може бути використана тільки для фінансування адміністративно-територіальних одиниць, на територію яких поширюється зона спостереження, на якій можливий вплив відповідних об'єктів ліцензіата.

Відповідно до частини першої, другої статті 12-1 Закон № 39/95-ВР фінансування заходів щодо соціально-економічної компенсації ризику населення, яке проживає на території зони спостереження, здійснюється із спеціального фонду Державного бюджету України за рахунок збору на соціально-економічну компенсацію ризику населення, яке проживає на території зони спостереження (далі - збір).

Платниками збору є експлуатуючі організації ядерних установок, підприємства з видобування і переробки уранових руд, а також підприємства, які є замовниками будівництва ядерних установок або об'єктів, призначених для поводження з радіоактивними відходами, які мають загальнодержавне значення.

Згідно із статтею 12-2 Закону № 39/95-ВР кошти від збору на соціально-економічну компенсацію ризику населення, яке проживає на території зони спостереження, спрямовуються у вигляді субвенції із спеціального фонду Державного бюджету України до спеціальних фондів бюджетів обласних, районних, міських рад монофункціональних міст - супутників ядерних установок і підприємств з видобування і переробки уранових руд, на територію яких поширюються відповідні зони спостереження платників збору, і розподіляються між цими бюджетами у такому співвідношенні:

обласні бюджети - 30 відсотків;

бюджети районів та міст обласного підпорядкування зон спостереження (за винятком монофункціональних міст - супутників ядерних установок і підприємств з видобування і переробки уранових руд) - 55 відсотків;

бюджети монофункціональних міст - супутників ядерних установок і підприємств з видобування і переробки уранових руд - 15 відсотків.

Розподіл коштів збору між спеціальними фондами бюджетів обласних, районних та міських рад міст обласного підпорядкування здійснюється з урахуванням питомої ваги чисельності населення, яке проживає в зонах спостереження цих адміністративно-територіальних одиниць, та пропорційно до обсягу товарної продукції підприємств ліцензіата, розташованого на відповідній території, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Використання коштів на фінансування заходів щодо соціально-економічної компенсації ризику із спеціальних фондів місцевих бюджетів здійснюється виключно за напрямами і в порядку, встановленими Кабінетом Міністрів України.

Контроль за цільовим використанням коштів на фінансування заходів соціально-економічної компенсації ризику місцевими органами державної влади та органами місцевого самоврядування здійснюється відповідно до закону.

Обласні, районні та міські ради щоквартально звітують перед населенням про використання коштів соціально-економічної компенсації ризику із спеціальних фондів відповідних місцевих бюджетів шляхом публікації звітів у періодичних виданнях органів місцевого самоврядування.

Пунктом 12-1 частини другої статті 69 Бюджетного кодексу України (в редакції до 01.01.2015) встановлено, що до надходжень спеціального фонду місцевих бюджетів належить субвенція з державного бюджету місцевим бюджетам на фінансування заходів соціально-економічної компенсації ризику населення, яке проживає на території зони спостереження.

Статтею 97 Бюджетного кодексу України визначені трансферти, що надаються з Державного бюджету України місцевим бюджетам.

Законом України від 28.12.2014 № 79-VІІ «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» частину другу статті 69 виключено; частину першу статті 97 змінено та доповнено пунктом 10, згідно якого у Державному бюджеті України можуть передбачатися такі трансферти місцевим бюджетам, як субвенція на фінансування заходів соціально-економічної компенсації ризику населення, яке проживає на території зони спостереження.

Таким чином, з 01.01.2015 передбачено зарахування збору на соціально-економічну компенсацію ризику населення, яке проживає на території зони спостереження, до загального фонду державного бюджету.

Відповідно до статті 40 Бюджетного кодексу України бюджетні призначення міжбюджетних трансфертів визначаються у додатках до закону про Державний бюджет України.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» передбачена субвенція з державного бюджету місцевим бюджетам в обсязі 183,8 млн. грн. Судом встановлено, що її перерахування не проводилось, оскільки не було затверджено розподіл коштів між місцевими бюджетами, як це передбачено постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2012 № 91.

Згідно із додатком до Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік», збір на соціально-економічну компенсацію ризику населення, яке проживає на території зони спостереження визначено в розмірі 224104 тис. грн.; субвенція з державного бюджету місцевим бюджетам на фінансування заходів соціально-економічної компенсації ризику населення, яке проживає на території зони спостереження складає 108709 тис. грн.

Згідно із додатком до Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік», збір на соціально-економічну компенсацію ризику населення, яке проживає на території зони спостереження визначено в розмірі 356298,8 тис. грн.; субвенція з державного бюджету місцевим бюджетам на фінансування заходів соціально-економічної компенсації ризику населення, яке проживає на території зони спостереження складає 115893,5 тис. грн.

Згідно із додатком до Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», збір на соціально-економічну компенсацію ризику населення, яке проживає на території зони спостереження визначено в розмірі 423075,5 тис. грн.; субвенція з державного бюджету місцевим бюджетам на фінансування заходів соціально-економічної компенсації ризику населення, яке проживає на території зони спостереження складає 137499,5 тис. грн.

Згідно із додатком до Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік», збір на соціально-економічну компенсацію ризику населення, яке проживає на території зони спостереження визначено в розмірі 392071,4 тис. грн.; субвенція з державного бюджету місцевим бюджетам на фінансування заходів соціально-економічної компенсації ризику населення, яке проживає на території зони спостереження складає 137499,5 тис. грн.

Порядок та умови надання субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на фінансування заходів соціально-економічної компенсації ризику населення, яке проживає на території зони спостереження затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2012 року № 91.

Згідно з пунктом 3 Порядку та умов надання субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на фінансування заходів соціально-економічної компенсації ризику населення, яке проживає на території зони спостереження, субвенція спрямовується бюджетам адміністративно-територіальних одиниць, на територію яких поширюється зона спостереження атомних електростанцій державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом".

Пунктом 4 Порядку та умов надання субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на фінансування заходів соціально-економічної компенсації ризику населення, яке проживає на території зони спостереження, розподіл субвенції між місцевими бюджетами здійснюється в обсязі, що визначається за формулою:

S = S 0 х H х K х N,

де S 0 - загальний обсяг субвенції, передбачений законом про Державний бюджет України на відповідний рік;

H - питома вага реалізованої (відпущеної) електричної енергії атомної електростанції в загальному обсязі реалізованої (відпущеної) електричної енергії Компанії, що визначається як відношення планованого показника річного обсягу реалізованої (відпущеної) електричної енергії атомної електростанції до відповідного показника Компанії;

K - коефіцієнт співвідношення розподілу субвенції між місцевими бюджетами, визначеного частиною першою статті 12-2 Закону України "Про використання ядерної енергії та радіаційну безпеку", який дорівнює для обласних бюджетів - 0,3, для бюджетів районів та міст обласного підпорядкування - 0,55, для бюджетів монофункціональних міст - супутників ядерних установок - 0,15;

N - питома вага чисельності населення, яке проживає на території зони спостереження, що визначається за формулою:

N = N іk/еN k,

де N ik - чисельність населення, яке постійно проживає на території зони спостереження в і-й адміністративно-територіальній одиниці k-го типу (області, району чи міста обласного підпорядкування, монофункціонального міста - супутника ядерної установки);

еN k - загальна чисельність населення, яке постійно проживає в межах усіх адміністративно-територіальних одиниць k-го типу (областей, районів чи міст обласного підпорядкування, монофункціональних міст - супутників ядерних установок), на територію яких поширюється зона спостереження.

Згідно з Додатком до Порядку та умов (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 6 липня 2016 року № 412) субвенцію з державного бюджету місцевому бюджету м. Славута (Хмельницька область) на фінансування заходів соціально-економічної компенсації ризику населення, яке проживає на території зони спостереження, на 2016 рік визначено в розмірі 2378,3 тис. грн.

Згідно з Додатком до Порядку та умов (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 12 квітня 2017 року № 260) субвенцію з державного бюджету місцевому бюджету м. Славута (Хмельницька область) на фінансування заходів соціально-економічної компенсації ризику населення, яке проживає на території зони спостереження, на 2017 рік визначено в розмірі 2817 тис. грн.

На підтвердження правомірності розрахунку субвенції з державного бюджету місцевому бюджету м. Славута (Хмельницька область) на фінансування заходів соціально-економічної компенсації ризику населення, яке проживає на території зони спостереження, на 2016 - 2017 роки Міністерством фінансів України надано копії бюджетних запитів Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України на 2016-2018 роки, інформацію щодо обсягів перерахування субвенції та касових видатків в розрізі об'єктів і заходів за бюджетною програмою КПКВК 2761350 «Субвенція з державного бюджету місцевим бюджетам на фінансування заходів соціально-економічної компенсації ризику населення, яке проживає на території зони спостереження» станом на 01.12.2016.

Разом з тим, суд зазначає, що позивач не оскаржує розмір розрахунку субвенції за 2016-2017 роки, визначений в законах про Державний бюджет України на відповідний рік та Порядку та умовах надання субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на фінансування заходів соціально-економічної компенсації ризику населення, яке проживає на території зони спостереження, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2012 року № 91.

Спірні правовідносини виникли щодо не виділення коштів на субвенцію на соціально-економічну компенсацію ризиків в повному розмірі від сплаченого Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" збору на соціально-економічну компенсацію ризику населення, яке проживає на території зони спостереження, як це передбачено Законом України «Про використання ядерної енергії та радіаційну безпеку».

Як встановлено під час розгляду справи, Славутська міська рада Хмельницької області, Державне підприємство "НАЗК "Енергоатом", Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, народні депутати неодноразово зверталися до Кабінету Міністрів України щодо збільшення обсягу субвенції з державного бюджету на фінансування заходів соціально-економічної компенсації ризику населення, яке проживає на території зони спостереження на суму, що складає різницю між передбаченими у законах України про Державний бюджет України надходженнями до державного бюджету у вигляді збору та видатками з нього у вигляді субвенції.

Міністерством фінансів України на виконання доручень Кабінету Міністрів України та за результатами розгляду вказаних звернень, надані відповіді, що питання призначення міжбюджетних трансфертів встановлюються законом про Державний бюджет України на відповідний рік. Питання збільшення обсягу субвенції з державного бюджету на фінансування заходів соціально-економічної компенсації ризику населення, яке проживає на території зони спостереження, може бути розглянуто у разі внесення змін до закону про Державний бюджет України у порядку, визначеному статтями 52 та 53 Бюджетного кодексу України з урахуванням збалансування цих видатків з наявними бюджетними ресурсами. Також Міністерством фінансів України надані відповіді про те, що збір на соціально-економічну компенсацію ризику населення, яке проживає на території зони спостереження зараховується до загального фонду державного бюджету, а тому такі кошти не мають цільового призначення.

Статтею 95 Конституції України встановлено, що бюджетна система України будується на засадах справедливого і неупередженого розподілу суспільного багатства між громадянами і територіальними громадами.

Виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

Відповідно до статті 4 Бюджетного кодексу України бюджетне законодавство складається з:

1) Конституції України;

2) цього Кодексу;

3) закону про Державний бюджет України;

4) інших законів, що регулюють бюджетні відносини, передбачених статтею 1 цього Кодексу;

5) нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, прийнятих на підставі і на виконання цього Кодексу та інших законів України, передбачених пунктами 3 та 4 цієї частини статті;

6) нормативно-правових актів органів виконавчої влади, прийнятих на підставі і на виконання цього Кодексу, інших законів України та нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, передбачених пунктами 3, 4 та 5 цієї частини статті;

7) рішень про місцевий бюджет;

8) рішень органів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування, прийнятих відповідно до цього Кодексу, нормативно-правових актів, передбачених пунктами 3, 4, 5, 6 і 7 цієї частини статті.

На нормативно-правові акти та рішення, прийняті на підставі і на виконання вимог цього Кодексу, не поширюється дія законодавства щодо здійснення державної регуляторної політики та регуляторної діяльності.

Бюджетна система України і Державний бюджет України встановлюються виключно цим Кодексом та законом про Державний бюджет України.

Якщо іншим нормативно-правовим актом бюджетні відносини визначаються інакше, ніж у цьому Кодексі, застосовуються відповідні норми цього Кодексу.

Виключно законом про Державний бюджет України визначаються надходження та витрати Державного бюджету України.

Згідно із частиною першою статті 13 Бюджетного кодексу України бюджет може складатися із загального та спеціального фондів.

Розподіл бюджету на загальний та спеціальний фонди, їх складові частини визначаються виключно цим Кодексом та законом про Державний бюджет України (частина п'ята статті 13 Бюджетного кодексу України).

Частиною сьомою статті 13 Бюджетного кодексу України встановлено, що передача коштів між загальним та спеціальним фондами бюджету дозволяється тільки в межах бюджетних призначень шляхом внесення змін до закону про Державний бюджет України, прийняття рішення про місцевий бюджет або про внесення змін до нього (крім випадку, передбаченого частиною другою статті 57 цього Кодексу).

Відповідно до частини першої, другої, третьої статті 32 Бюджетного кодексу України Кабінет Міністрів України розробляє проект закону про Державний бюджет України.

Міністерство фінансів України відповідає за складання проекту закону про Державний бюджет України, визначає основні організаційно-методичні засади бюджетного планування, які використовуються для підготовки бюджетних запитів і розроблення проекту Державного бюджету України та прогнозу Державного бюджету України на наступні за плановим два бюджетні періоди.

Міністерство фінансів України на підставі основних прогнозних макропоказників економічного і соціального розвитку України на плановий і наступні за плановим два бюджетні періоди та аналізу виконання бюджету у попередніх та поточному бюджетних періодах визначає загальний рівень доходів, видатків і кредитування бюджету (включаючи загальний обсяг державних капітальних вкладень на розроблення та реалізацію державних інвестиційних проектів) та дає оцінку обсягу фінансування бюджету для складання проекту Державного бюджету України та індикативних прогнозних показників Державного бюджету України на наступні за плановим два бюджетні періоди.

Згідно із статтею 34 Бюджетного кодексу України для підготовки проекту Державного бюджету України Міністерство фінансів України розробляє і доводить до головних розпорядників бюджетних коштів інструкції з підготовки бюджетних запитів у терміни, визначені Міністерством фінансів України.

Інструкції з підготовки бюджетних запитів можуть запроваджувати організаційні, фінансові та інші обмеження, яких зобов'язані дотримуватися усі розпорядники бюджетних коштів у процесі підготовки бюджетних запитів.

Міністерство фінансів України разом з інструкціями з підготовки бюджетних запитів доводить до головних розпорядників бюджетних коштів відповідні обсяги державних капітальних вкладень на плановий та наступні за плановим два бюджетні періоди, у тому числі згідно з розподілом, здійсненим відповідно до частини четвертої статті 32 цього Кодексу.

Статтею 35 Бюджетного кодексу України встановлено, що головні розпорядники бюджетних коштів забезпечують складання бюджетних запитів для подання Міністерству фінансів України відповідно до вимог інструкції з підготовки бюджетних запитів, з урахуванням звітів про виконання паспортів бюджетних програм, а також висновків про результати контрольних заходів, проведених органами, уповноваженими на здійснення контролю за дотриманням бюджетного законодавства, у терміни та порядку, встановлені Міністерством фінансів України.

Головні розпорядники бюджетних коштів забезпечують включення до бюджетних запитів показників за бюджетними програмами, які забезпечують протягом декількох років виконання інвестиційних проектів, у разі їх схвалення або відбору у встановленому законодавством порядку та на підставі розрахунків обсягу витрат і вигод щодо реалізації таких інвестиційних проектів та обсягів довгострокових зобов'язань за енергосервісом на відповідні бюджетні періоди.

Головні розпорядники бюджетних коштів забезпечують своєчасність, достовірність та зміст поданих Міністерству фінансів України бюджетних запитів, які мають містити всю інформацію, необхідну для аналізу показників проекту Державного бюджету України, індикативних прогнозних показників Державного бюджету України на наступні за плановим два бюджетні періоди, згідно з вимогами Міністерства фінансів України.

Відповідно до статті 36 Бюджетного кодексу України Міністерство фінансів України на будь-якому етапі складання і розгляду проекту Державного бюджету України проводить аналіз бюджетного запиту, поданого головним розпорядником бюджетних коштів, на предмет його відповідності меті, пріоритетності, а також ефективності використання бюджетних коштів. На основі результатів аналізу, у тому числі на підставі звітів про виконання паспортів бюджетних програм, висновків про результати контрольних заходів, проведених органами, уповноваженими на здійснення контролю за дотриманням бюджетного законодавства, Міністр фінансів України приймає рішення про включення бюджетного запиту до проекту Державного бюджету України перед поданням його на розгляд Кабінету Міністрів України.

На основі аналізу бюджетних запитів, що подаються відповідно до статті 35 цього Кодексу, Міністерство фінансів України готує проект закону про Державний бюджет України.

Міністерство фінансів України під час підготовки проекту Державного бюджету України розглядає та вживає заходів для усунення розбіжностей з головними розпорядниками бюджетних коштів. Якщо узгодження не досягнуто, Міністерство фінансів України додає свій висновок з неузгоджених питань до зазначеного проекту, який подається Кабінету Міністрів України.

Згідно із статтею 37 Бюджетного кодексу України Міністерство фінансів України подає Кабінету Міністрів України для розгляду проект закону про Державний бюджет України та вносить пропозиції щодо термінів і порядку розгляду цього проекту в Кабінеті Міністрів України.

Кабінет Міністрів України до схвалення проекту закону про Державний бюджет України подає цей проект закону:

Раді національної безпеки і оборони України по статтях, пов'язаних із забезпеченням національної безпеки і оборони України;

Вищій раді правосуддя по статтях, пов'язаних із забезпеченням функціонування судів і діяльності суддів, органів та установ системи правосуддя.

Кабінет Міністрів України приймає постанову про схвалення проекту закону про Державний бюджет України та подає його разом з відповідними матеріалами Верховній Раді України та Президенту України не пізніше 15 вересня року, що передує плановому.

Головні розпорядники бюджетних коштів забезпечують уточнення бюджетних запитів з урахуванням прийнятих Кабінетом Міністрів України рішень щодо доопрацювання проекту закону про Державний бюджет України для подання до Верховної Ради України та у триденний строк подають їх до Міністерства фінансів України.

Частиною першою статті 39 Бюджетного кодексу України встановлено, що розгляд та затвердження Державного бюджету України відбувається у Верховній Раді України за спеціальною процедурою, визначеною Регламентом Верховної Ради України.

Отже, як встановлено під час розгляду справи, Кабінетом Міністрів України на виконання своїх повноважень схвалено проекти законів про Державний бюджет України на відповідний рік та подано разом з відповідними матеріалами Верховній Раді України та Президенту України, в яких визначено розмір субвенції на соціально-економічну компенсацію ризику населення, яке проживає на території зони спостереження із загального фонду бюджету та з урахуванням фінансових можливостей держави.

Як зазначив Конституційний Суд України в рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011, одним із визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

З урахуванням такого елемента принципу верховенства права, як пропорційності (розмірності) Конституційний Суд України зазначив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними, а оскільки держава зобов'язана регулювати економічні процеси, встановлювати й застосовувати справедливі та ефективні форми перерозподілу суспільного доходу з метою забезпечення добробуту всіх громадян, то механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження справедливого балансу між інтересами окремих осіб і інтересами всього суспільства.

Враховуючи наведене та з огляду на те, що Закон України від 28.12.2014 № 79-VІІ «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин», згідно якого передбачено зарахування збору на соціально-економічну компенсацію ризику населення, яке проживає на території зони спостереження, до загального фонду державного бюджету не визнаний в установленому порядку неконституційним та не скасований, відповідно його положення є обов'язковими, а тому суд зазначає про відсутність порушень вимог чинного законодавства в діях Кабінету Міністрів України щодо фінансування заходів соціально-економічної компенсації ризику населення, яке проживає на території зони спостереження, в розмірі меншому, ніж розмір надходжень до державного бюджету у вигляді збору на соціально-економічну компенсацію ризику населення, яке проживає на території зони спостереження у 2016-2017 роках.

Разом з тим, суд приймає до уваги посилання позивача на те, що статтею 12-1 Закону № 39/95-ВР встановлено, що фінансування заходів щодо соціально-економічної компенсації ризику населення, яке проживає на території зони спостереження, здійснюється із спеціального фонду Державного бюджету України за рахунок збору на соціально-економічну компенсацію ризику населення, яке проживає на території зони спостереження, проте суд зазначає, що Бюджетний кодекс України має вищу юридичну силу по відношенню до Закону України «Про використання ядерної енергії та радіаційну безпеку» при визначенні видатків держави на загальносуспільні потреби, розміру і цільового спрямування цих видатків.

При цьому, частиною першою статті 52 Бюджетного кодексу України встановлено, що зміни до закону про Державний бюджет України можуть вноситися у разі:

1) відхилення оцінки основних прогнозних макропоказників економічного і соціального розвитку України від прогнозу, врахованого під час затвердження Державного бюджету України на відповідний бюджетний період;

2) перевиконання за підсумками трьох кварталів надходжень Державного бюджету України, врахованих у розписі Державного бюджету України на відповідний період, більше ніж на 15 відсотків відповідно до частини першої статті 53 цього Кодексу;

3) недоотримання за підсумками кварталу надходжень загального фонду Державного бюджету України, врахованих у розписі Державного бюджету України на відповідний період, більше ніж на 15 відсотків відповідно до частини другої статті 54 цього Кодексу;

4) необхідності збільшення обсягу коштів резервного фонду державного бюджету;

5) необхідності передачі коштів між загальним та спеціальним фондами державного бюджету відповідно до частини сьомої статті 13 цього Кодексу;

6) перевищення очікуваного обсягу витрат на обслуговування та погашення державного боргу, витрат, пов'язаних з виконанням гарантійних зобов'язань держави, та видатків на виплати за державними деривативами над обсягом коштів, визначеним законом про Державний бюджет України на таку мету, відповідно до абзацу другого частини шостої статті 16, частини сьомої статті 17 та пункту 35 розділу VI цього Кодексу;

7) необхідності оптимізації структури витрат державного бюджету в межах загального обсягу видатків та надання кредитів, затвердженого законом про Державний бюджет України, для забезпечення ефективного виконання Державного бюджету України, крім випадків, передбачених частинами шостою - дев'ятою статті 23 цього Кодексу;

8) зміни обставин у процесі виконання Державного бюджету України, що вимагають менших бюджетних асигнувань головним розпорядникам бюджетних коштів відповідно до частини третьої статті 23 цього Кодексу;

9) зарахування до загального чи спеціального фонду встановленого законом нового виду доходу державного бюджету на період до внесення відповідних змін до цього Кодексу відповідно до частини четвертої статті 29 цього Кодексу;

10) необхідності зменшення бюджетних асигнувань за порушення бюджетного законодавства відповідно до пункту 4 частини першої статті 117 цього Кодексу.

Проте, під час розгляду справи судом не встановлено підстав для внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік».

Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з статтею 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (частина друга статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

В контексті наведеного суд зазначає, що під час розгляду справи судом не встановлено порушеного права позивача щодо визначення розміру субвенції на соціально-економічну компенсацію ризику населення, яке проживає на території зони спостереження.

За таких обставин, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог, тому позов визнається таким, що задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 139, 241-243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Головуючий М.А.Бояринцева

Судді В.В. Аверкова

Н.М. Шевченко