Справа № 159/2913/18
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2018-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2018 рокуЛьвів№ 876/6216/18

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,
суддів Гудима Л.Я., Коваля Р.Й.,
за участі секретаря судового засідання Гром І.І.,
позивач: не з`явився
відповідач: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Інспектора Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції лейтенант поліції Цугульова Сергія Юрійовича на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 19 липня 2018 року (головуючий суддя Наваляний Т.Д., м. Ковель) у справі № 159/2913/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Цугульова Сергія Юрійовича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

14 червня 2018 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача - Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України в особі інспектора Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції лейтенант поліції Цугульова Сергія Юрійовича та просив визнати протиправними дії інспектора Управління патрульної поліції у Волинській області зі складання постанови серії ВР №015431; визнати протиправною та скасувати постанову серії ВР №015431 від 11 червня 2018 року, винесену інспектором Управління патрульної поліції у Волинській області за ч.2 ст 122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. та провадження у справі закрити.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що постановою від 11 червня 2018 року, винесеною інспектором УПП у Волинській області ЦигульовимСергієм Юрійовичем його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в сумі 425 грн.. Як видно з вказаної постанови, суть правопорушення полягає в тому, що позивач, 11 червня 2018 року, о 13 год. 10 хв. в м. Ковелі, по вул. Володимирській, керував автомобілем марки «РЕUGEOT 206», державний номерний знак НОМЕР_1 та користувався засобом зв`язку, тримаючи його в руці. Вказану постанову позивач вважає незаконною, оскільки відповідачем не надано доказів того, що дійсно він під час руху розмовляв по телефону, оскільки засобом зв`язку він не користувався.
Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 19 липня 2018 року позов задоволено. Скасовано постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ВР № 015431 від 11 червня 2018 року, винесену інспектором УПП у Волинській області Цигульовим Сергієм Юрійовичем про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.2ст. 122 КУпАПта накладення стягнення у виді штрафу в сумі 425 гривень.

Рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач - інспектор Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції лейтенант поліції Цугульов Сергій Юрійович, вважає дане рішення незаконним та необґрунтованим та прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить скасувати рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 19 липня 2018 року та прийняти нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.
На обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що оскільки відповідачем було виявлено правопорушення вчинене ОСОБА_1 а саме вчинення адміністративного правопорушення передбаченого вимогами п.2.9 «д» ПДР, було застосовано превентивні заходи передбачені ст. 32, 35 Закону України «Про Національну поліцію», такі як зупинення транспортного засобу та перевірка документів згідно п.2.4 ПДР з чітким поінформуванням водія про причину зупинення транспортного засобу. Апелянт зазначає, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення позивач визнав факт вчинення правопорушення, що підтверджується відеозаписом з місця розгляду справи про адміністративне правопорушення. Також звертає увагу, що на підтвердження обставин вчинення позивачем правопорушення передбаченого ч.2 ст. 122 КУпАП, поліцейськими роти №1 батальону №1 УПП у Волинській області Грицик М.В. та Кондратюком Р.В. було складено рапорти на місці розгляду справи про адміністративне правопорушення, про те, що під час несення служби, вони помітили як водій транспортного засобу «РЕUGEOT 206» д.н.з. НОМЕР_1 , під час руху транспортного засобу користувався засобами мобільного зв`язку тримаючи їх у руках. Дані рапорти було враховано відповідачем під час розгляду справи відносно позивача. Апелянт зазначає, що виявивши правопорушення, відповідно до ст. 222 КУпАП поліцейські Кондратюк Р.В та Грицик М.В. мали повне право написати рапорти по факту виявленого правопорушення, а інспектор Цигульов С.Ю. розглядаючи справу згідно ст.279 КУпАП, розглянути його як доказ між тим всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини і оцінити їх за своїм внутрішнім переконанням.
28 серпня 2018 року позивачем було подано відзив на апеляційну скаргу. Вважає, що апеляційна скарга подана відповідачем безпідставно з мотивів викладених в відзиві на апеляційну скаргу.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, належним чином повідомлені про дату, місце та час розгляду справи, а тому колегія суддів вважає за можливе проводити розгляд справи відповідно до ч.4 ст. 229, ч.2 ст. 313 КАС України та без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю - доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції встановлено, матеріалами справи підтверджено, що відповідачем винесена постанова серії ВР № 015431 від 11 червня 2018 року про накладення на позивача адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі.
Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, ОСОБА_1 11 червня 2018 року, о 13 год. 10 хв. в м. Ковелі, по вул. Володимирській, керував автомобілем марки «PEUGEOT 206», державний номерний знак НОМЕР_1 та користувався засобом зв`язку, тримаючи його в руках, вчинивши тим самим адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 122 КУпАП. Вказаною постановою на позивача накладено стягнення у виді штрафу в сумі 425 грн..
Вважаючи дії інспектора та постанову протиправними, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не надано належних доказів, на підставі яких можливо встановити факт порушення позивачем правил дорожнього руху.

Даючи правову оцінку таким висновкам суду першої інcтанції, колегія суддів виходить з наступного.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі- КУпАП), Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.
Стаття 222 КУпАП передбачає, що органи Національної поліції розглядають, в тому числі, справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (ч.ч.1-3,5-6 ст.121, ст.ст.121-1, 121-2, ч.1-3 ст.122, ч.1 ст.123, ст.ст.124-1 - 126) тощо. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Відповідно до ч.3 ст.254 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення не складається у випадках, передбачених ст.258 цього кодексу.
Згідно з ч.2 та ч.4 ст.258 КУпАП протокол не складається в разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.
У випадках, передбачених ч.1 та ч.2 цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст.283 КУпАП.
Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення, в тому числі, і правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху.
Стаття 258 КУпАП містить вичерпний перелік випадків, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається.
Відповідно до ст. 283 КУпАП постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що оскаржувана постанова складена повноважною особою, за своєю формою і змістом відповідає нормам закону, постанова складена на місці вчинення правопорушення, як це передбачено вимогами чинного законодавства у сфері правил дорожнього руху, і негайно вручена позивачу, про що свідчить його підпис у постанові про адміністративне правопорушення.

Щодо обставин порушення ОСОБА_1 правил дорожнього руху, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно зі ст.9 КУпАП адміністративним правопорушення (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до ч. 2 ст. 122 КУпАП порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.
Пункт 2.9. «д» ПДР передбачає, що водієві забороняється під час руху транспортного засобу користуватися засобами зв`язку, тримаючи їх у руці (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання).
Стаття 251 КУпАП передбачає, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Пунктом 9 ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що поліція може застосовувати технічні прилади і технічні засоби, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засоби фото-, і кінозйомки, відеозапису.
Відповідно до ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Як встановлено матеріалами справи, позивач ОСОБА_1 11 червня 2018 року, керуючи транспортним засобом марки «РЕUGEOT 206», номерний знак НОМЕР_1 , під час руху транспортним засобом у м. Ковелі, по вул. Володимирській, користувався засобом мобільного зв`язку, тримаючи його у руці, чим порушив п.2.9.дПДРУкраїни.
Колегія суддів оглянула відеозапис з камери нагрудного реєстратора поліцейського, що знаходиться на цифровому носії інформації НР DVD+R та міститься в матеріалах справи (а.с.26), з якого видно, що інспектор поліції Цигульов С.Ю. пояснив позивачу ОСОБА_1 причину зупинки (користування під час руху транспортного засобу мобільним засобом зв`язку). На запитання інспектора з ким розмовляв під час руху транспортного засобу та чи була крайня необхідність для здійснення телефонного дзвінка під час керування транспортним засобом позивач відповів, що вже закінчив розмовляти та зазначив: «…а яка різниця з ким я розмовляв», після чого попросив інспектора поліції обмежитись усним попередженням. Однак після відмови поліцейського щодо обмеження усним попередженням, позивач в подальшому почав заперечувати факт користувався засобом мобільного зв`язку під час керування транспортним засобом та просив відповідача надав йому докази, які підтверджують, що він вчинив дане правопорушення. Також з даного відео вбачається, що інспектор поліції просив показати мобільний телефон, як доказ відсутності виклику розмов під час керування транспортним засобом, проте позивач відмовився надати телефон для огляду та проігнорував дана вимога.
Таким чином, покликання позивача на те, що при прийнятті оскаржуваної постанови про адміністративне правопорушення не враховані всі фактичні обставини справи є безпідставними, оскільки на місці порушення правил дорожнього руху позивач спочатку не заперечив факт користування засобом мобільного зв`язку під час керування транспортним засобом та просив обмежитись усним попередженням, проте в подальшому почав заперечувати даний факт, що підтверджується вищезазначеним відеозаписом, який міститься в матеріалах справи.
Відтак, колегія суддів вважає, що дії позивача слід розцінювати, як уникнення від відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення.

Отже, аналізуючи вищенаведені правові норми та фактичні обставини справи, колегія суддів приходить до висновку про те, що в діях позивача є ознаки правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, оскільки позивач, користуючись під час руху транспортного засобу мобільним засобом зв`язку, порушив вимоги п.2.9. д ПДР України, так як водієві забороняється під час руху транспортного засобу користуватися засобами зв`язку, тримаючи їх у руці (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а тому дії відповідача щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності є правомірними і ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального та процесуального права. Таким чином, позивача правомірно притягнуто до адміністративної відповідальності, дотримано процедуру складання та розгляду адміністративних матеріалів та накладено адміністративне стягнення інспектором патрульної поліції в межах санкції статті.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про те, що відповідач не надав належних і допустимих доказів на підтвердження вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч.2ст.122 КУпАП.
Отже, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції з вищенаведених мотивів.

Відповідно до ст. 317 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції винесене з істотним порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи та з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, тому таке підлягає скасуванню.

Керуючись, ст. ст. 243, 271, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд,-
П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу інспектора Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Цугульова Сергія Юрійовича задовольнити.
Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 19 липня 2018 року скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до інспектора Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Цугульова Сергія Юрійовича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення.
Постанова є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає. (стаття 272 КАС).

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді Л. Я. Гудим
Р. Й. Коваль