Справа № 826/15539/18
Суддя: Катющенко В.П.
Дата ухвалення: 2018-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

01 жовтня 2018 року м. Київ № 826/15539/18

Cуддя Окружного адміністративного суду міста Києва Катющенко В.П., вивчивши позовну заяву і додані до неї матеріали ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) до Міської ради міста Кропивницького (25022, м. Кропивницький, вул. Велика Перспективна, 41), Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Виконавчого комітету Міської ради міста Кропивницького (25022, м. Кропивницький, вул. Велика Перспективна, 41), приватного нотаріуса Кропивницького міського нотаріального округу Зубко Оксани Петрівни (АДРЕСА_2), треті особи: ОСОБА_3 (АДРЕСА_3), ОСОБА_4 (АДРЕСА_4), ОСОБА_5 (АДРЕСА_5), ОСОБА_6 (АДРЕСА_5), ОСОБА_7 (АДРЕСА_5), ОСОБА_8 (АДРЕСА_5), ОСОБА_9 (АДРЕСА_5) про визнання недійсним свідоцтва та скасування рішень, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом, у якому просить суд:

1) визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно, індексний номер 12602467 від 12.11.2013, видане державним реєстратором реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції Кіровоградської області Шепелєвою Наталією Андріївною;

2) скасувати рішення:

- про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 12.11.2013, індексний номер 7831797, прийняте державним реєстратором реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції Кіровоградської області Шепелєвою Наталією Андріївною;

- про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 25.12.2013, індексний номер 94833797, прийняте приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Зубко Оксаною Петрівною;

- про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 27.03.2015, індексний номер 20325241, прийняте приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Зубко Оксаною Петрівною;

- про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 16.11.2015, індексний номер 26187404, прийняте приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Зубко Оксаною Петрівною;

- про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 30.08.2016, індексний номер 31155135, прийняте приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Зубко Оксаною Петрівною;

- про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 06.07.2017, індексний номер 36021552, прийняте приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Зубко Оксаною Петрівною;

- про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 11.10.2017, індексний номер 37524237, прийняте приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Зубко Оксаною Петрівною;

- про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 16.07.2018, індексний номер 42074621, прийняте приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Зубко Оксаною Петрівною.

Пунктом 6 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 21 Кодексу адміністративного судочинства України позивач може заявити кілька вимог в одній позовній заяві, якщо вони пов'язані між собою.

Згідно з частиною першою статті 172 Кодексу адміністративного судочинства України в одній позовній заяві може бути об'єднано декілька вимог, пов'язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач просить суд визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно, індексний номер 12602467 від 12.11.2013, видача якого зумовила прийняття рішень про реєстрацію права власності. У позовній заяві позивач вказує, що державний реєстратор реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції під час первинної реєстрації права власності з видачею спірного свідоцтва порушив вимоги закону, внаслідок чого незаконно позбавив права власності осіб - законних володільців. Зазначає, що не дивлячись на те, що частина оскаржуваних реєстраційних рішень на час їх вчинення була обґрунтована та правомірна, на думку позивача, такі реєстраційні дії втратили статус обґрунтованих та правомірних, оскільки підстава для реєстрації прав відсутня. Позивач вважає, що відсутність первинної підстави для реєстрації права власності зумовлює безпідставність подальших як реєстраційних дій, так і законного розпорядження майном третіми особами.

Таким чином, вимога про визнання недійсним свідоцтва про право власності, індексний номер 12602467 від 12.11.2013, виданого державним реєстратором реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції Кіровоградської області Шепелєвою Наталією Андріївною, є основною вимогою, а решта вимог про скасування рішень про державну реєстрацію прав - похідними.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 № ETS N 005, ратифікованої Верховною Радою України 17.07.1997, проголошено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення від 20.07.2006 у справі "Сокуренко і Стригун проти України" зазначив, що фраза "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін "судом, встановленим законом" у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Згідно з частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Приписами пункту 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

За визначенням статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України публічно-правовий спір - спір, у якому:

хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Оскаржуючи рішення державних реєстраторів, позивач вказує на незаконність набуття права власності ОСОБА_3, внаслідок чого останній було безпідставно видано свідоцтво про право власності.

Відповідно до частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Враховуючи наведені норми законодавства, суд дійшов висновку, що вимога позивача в частині оскарження свідоцтва про право власності не містить ознак публічно-правового спору, оскільки права, які позивач вважає порушеними, порушені не державною реєстрацією, а набуттям третьою особою права власності на житловий будинок, тому без правової оцінки відносин між позивачем та третьою особою спір не може бути вирішено, а майнове право не може бути захищене ефективно.

В контексті наведеного суд зазначає, що у разі прийняття суб'єктом реєстрації права власності на нерухоме майно рішення про державну реєстрацію права власності з видачею свідоцтва про право власності, подальше оспорювання правомірності набуття права власності особою на житловий будинок має вирішуватися у порядку цивільної юрисдикції, оскільки виникає спір про цивільне право.

Крім того, суд звертає увагу, що сама лише участь у спорі суб'єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справи адміністративної юрисдикції.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позивачем у позовній заяві об'єднано позовні вимоги, які належить розглядати в порядку різного судочинства.

Згідно з частиною шостою статті 21 та частиною четвертою статті 172 Кодексу адміністративного судочинства України не допускається об'єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачем порушено правила об'єднання позовних вимог.

Згідно з пунктом 6 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві, якщо порушено правила об'єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 172 цього Кодексу).

Враховуючи, що позивачем порушено правила об'єднання позовних вимог, а у суду в даному випадку відсутні підстави для застосування положень статті 172 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви.

Керуючись статтями 21, 169, 172, 243 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) повернути позивачу.

Ухвала набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини сьомої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала суду про повернення позовної заяви може бути оскаржена. Згідно частини першої статті 295 та частини першої статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Згідно підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону № 2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.П. Катющенко