Справа № 810/5060/18
Суддя: Журавель В.О.
Дата ухвалення: 2018-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

01 жовтня 2018 року м. Київ № 810/5060/18

Суддя Київського окружного адміністративного суду Журавель В.О., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Ірпінського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

27 вересня 2018 р. до Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1.) з позовом до Ірпінського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, зокрема, чи: відповідає позовна заява вимогам, встановленим ст.ст. 160, 161, 172 цього Кодексу; позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами п. 2 ч. 5 ст. 160 КАС України повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, ім'я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб); поштовий індекс; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України); реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості відомі позивачу), відомі номери засобів зв'язку, офіційна електронна адреса або адреса електронної пошти.

Суддя зазначає, що ОСОБА_1 всупереч вимогам ст.160 КАС України не зазначено у позовній заяві офіційної електронної адреси або адреси електронної пошти сторін.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Як убачається з ч. 1 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Так, ОСОБА_1 просить суд "зобов'язати відповідача здійснити перерахунок додаткової пенсії по рішенні суду справи № 2-а-1092/2011 ст. 51, 39 за період з 1 січня по 2 серпня 2014 р.". Наведене свідчить, що ОСОБА_1 ще з 2014 р. було відомо про невиконання постанови Ірпінського міського суду Київської області у справі №2-а-1092/2011.

У позовній заяві ОСОБА_1 зазначає, що: "із засобів масової інформації мені стало відомо в середині квітня 2018 р., що пенсійний фонд скрив і не виплатив суду додаткову пенсію за 2014 р.".

Проте, суддя не бере до уваги вказане посилання ОСОБА_1 як на обґрунтування причин пропуску строку звернення до суду, оскільки воно не підтверджено жодним доказом, адже у 2014-2018 рр. ОСОБА_1 отримував пенсійні виплати і йому було відомо про розмір таких виплат.

ОСОБА_1 посилається також в обґрунтування причин пропуску строку звернення до суду на постанову Верховного Суду України від 26 квітня 2016 р. у справі №285/4300/14-а.

Проте, наведені обставини дають підстави стверджувати, що про порушення своїх прав ОСОБА_1 мало бути відомо принаймні з моменту прийняття Верховним Судом України вказаного рішення (як він вважає по аналогічних справах) з квітня 2016 року.

Суддя звертає увагу, що початок перебігу шестимісячного строку у процесуальному законі визначено альтернативно - це день, коли особа або дізналася, або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Порівняльний аналіз термінів «дізнався» та «повинен був дізнатись», що містяться у частині 2 статті 122 КАС України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов'язку особи знати про стан своїх прав, а тому сама по собі необізнаність позивача з фактом порушення його прав не є підставою для автоматичного і безумовного поновлення строку звернення до суду.

Також суддя не бере до уваги посилання на те, що ОСОБА_1 "не знав та не міг знати про порушення моїх прав у 2014 році при отриманні відповідних пенсійних виплат, або у 2016 році коли була прийнята постанова Верховного Суду України від 26 квітня 2016 р. № 285/4300/14-а", оскільки ці твердження не ґрунтуються на доказах та приписах законодавства.

При визначенні початку перебігу строку звернення до суду суд з'ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльності), а не коли вона з'ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.

Суддя також зауважує, що поважними причинами, що зумовили пропуск строку звернення до суду, визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами, які не дозволяють вчасно реалізувати право на судовий захист.

Отже, саме лише посилання ОСОБА_1 на те, що йому в середині квітня 2018 р. стало відомо про порушення його прав, без зазначення обставин, що свідчать про об'єктивну неможливість дізнатись про факти такого порушення раніше, зокрема в 2014 році при одержанні відповідних пенсійних виплат, або у 2016 році коли була прийнята постанова Верховного Суду України від 26 квітня 2016 р. у справі № 285/4300/14-а, не свідчить про пропуск позивачем строків звернення до суду з поважних причин.

До суду з цим адміністративним позовом ОСОБА_1 звернувся 25 вересня 2018 р., що підтверджується поштовим штемпелем на конверті, тобто майже через 7 років після винесення постанови Ірпінського міського суду Київської області у справі № 2-а-1092/2011, якою було зобов'язано відповідача здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1, та більше, ніж через 4 роки з дати невиконання, на думку ОСОБА_1, вказаного рішення, а саме з 1 січня 2014 р.

За таких обставин суд зауважує, що ОСОБА_1 звернувся до суду з цим адміністративним позовом з пропуском 6-ти місячного строку звернення до суду.

Як убачається з ч. 1 ст. 123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Таким чином, позивачу слід надати пояснення та докази на їх підтвердження, що свідчать про те, що позивач не знав і не міг знати про порушення його прав у 2014 році, - при одержанні відповідних пенсійних виплат, або ж зазначити обставини, що об'єктивно перешкоджали позивачу своєчасно реалізувати право на звернення до суду за захистом своїх прав у строки, передбачені Кодексом адміністративного судочинства України.

Щодо посилання ОСОБА_1 на Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" суддею враховано таке.

ОСОБА_1 в позовній заяві зазначає, що "відповідно до ст. 46 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії; нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Системний аналіз даної статті дає підстави дійти до висновку, що у ній міститься два строкових обмеження стосовно виплат пенсії за минулий час: три роки - для особи, яка не отримувала нараховану пенсію з власної вини; без обмеження строку - для особи, яка не отримувала нараховану пенсію з вини відповідного суб'єкта владних повноважень."

Суддя зазначає, що вказана позивачем норма регулює строки виплати пенсії, а не строк звернення до суду з адміністративним позовом, отже суд у даному випадку повинен керуватися приписами ст.122 КАС України.

Щодо посилань позивача на хворобу, яка є причиною потреби значних коштів та, на думку позивача, поважною причиною пропуску строку, то суд зазначає, що ОСОБА_1 не надано до суду документів, які б підтверджували неможливість його звернення до суду у зв'язку із хворобою у період із 2014 року по 2018 рік.

Крім того, у позовній заяві містяться посилання на статті КАС України в редакції, яка була чинною до 15 грудня 2017 р.

Суддя зазначає, що з 15 грудня 2017 р. набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 3 жовтня 2017р. №2147-VIII, яким Кодекс адміністративного судочинства України викладено в новій редакції, а отже, посилання на норми КАС України в редакції, чинній до 15 грудня 2017 р. є необґрунтованим.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 161 КАС України до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" від 8 липня 2011 р. № 3674-VI (далі - Закон № 3674-VI) судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Розміри ставок судового збору визначені ст. 4 Закону № 3674-VI. Так, за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою, розмір судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (станом на 1 січня 2018 року встановлено прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі 1762 грн 00 коп.).

Як убачається з позовної заяви, вона містить 2 вимоги немайнового характеру, а саме: "1) визнати протиправними дії відповідача щодо порядку обчислення, нарахування та виплата пенсії відповідно до вимог чинного законодавства України; 2) зобов'язати відповідача здійснити перерахунок додаткової пенсії по рішенні суду справа № 2-а-1092/2011 ст.ст. 51, 39 за період з 1 січня по 2 серпня 2014 р.".

Суддя зазначає також, що перша позовна вимога сформульована недостатньо чітко та зрозуміло для її вирішення і тому підлягає викладенню в іншій редакції.

Згідно з вимогами абз. 2 ч. 3 ст. 6 Закону № 3674-VI у разі коли в позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

На підтвердження сплати судового збору ОСОБА_1 не було долучено до матеріалів справи оригінал квитанції про сплату судового збору. Проте, до позовної заяви надано клопотання про звільнення від сплати судового збору. Дане клопотання обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 фактично одна пенсія, ніяк не вистачає на повсякденні видатки та на лікування.

При вирішенні цього питання суддею враховано таке.

Правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України "Про судовий збір".

Відповідно до вимог ст. 133 КАС України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 8 Закону України "Про судовий збір", враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. Вказані норми встановлюють можливість полегшення судом тягаря судових витрат для осіб з низьким рівнем достатку. Положення статей спрямовані на те, щоб судові витрати не були перешкодою для доступу до суду малозабезпечених осіб, і слугують гарантуванню принципу рівності всіх осіб у правах щодо доступу до суду незалежно від майнового стану.

Таким чином, за обґрунтованим клопотанням, вирішуючи питання про відкриття провадження в адміністративній справі, суд може звільнити позивача від сплати судового збору, зменшити його розмір, відстрочити або розстрочити його сплату. У позовній заяві сторона повинна навести обставини, які свідчать про її незадовільне (скрутне) матеріальне становище, та надати суду відповідні докази.

Проте, в даному випадку зазначене позивачем клопотання ще не є підставою для звільнення від сплати судового збору. Так, Пленум Вищого адміністративного суду України Постанові від 23 січня 2015 р. №2 "Про практику застосування адміністративними судами положень Закону України від 8 липня 2011 року №3674-VI "Про судовий збір" зазначив, що визначення майнового стану сторони є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень майнового стану сторони.

Суддя зазначає, що ОСОБА_1 не включений до числа осіб, звільнених від оплати судового збору при подачі позовів, зокрема, до адміністративного суду, що прямо передбачено Законом "Про судовий збір" (в редакції, чинній на момент подання позову), а тому є платником судового збору на загальних підставах.

За таких обставин, суддя вважає, що наведені позивачем обставини в обґрунтування звільнення від сплати судового збору є недостатніми, отже у задоволенні вказаного клопотання слід відмовити.

Зазначена вище обставина вказує на невідповідність позовної заяви вимогам ст. 160-161 КАС України.

Згідно з вимогами ч.ч. 1, 2 ст. 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених ст.ст. 160, 161 цього Кодексу, протягом п'яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

За таких обставин суддя вважає за необхідне залишити без руху позовну заяву ОСОБА_2 з наданням часу для усунення зазначених недоліків.

Указані недоліки повинні бути усунені шляхом подання до суду:

- оригіналу документу про сплату судового збору за звернення до суду за одну немайнову вимогу у сумі 704 грн. 80 коп.;

- належним чином оформленої позовної заяви із зазначенням офіційної електронної адреси або адреси електронної пошти сторін та конкретно сформульованою першою позовною вимогою;

- клопотання про поновлення строку звернення до суду, документів та обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду;

- письмових пояснень та доказів на існування обставин, що об'єктивно перешкоджали ОСОБА_3 своєчасно реалізувати своє право на звернення до суду.

Керуючись ст.ст. 160, 161, 169, 171, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя

у х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Ірпінського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії, - залишити без руху.

Встановити позивачеві десятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання копії даної ухвали.

Роз'яснити позивачеві, що якщо недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, не будуть усунуті у встановлений судом строк, позовна заява буде повернута відповідно до пункту 1 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України.

Копію ухвали надіслати позивачеві.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не підлягає оскарженню. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Журавель В.О.