Справа № 810/366/15
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2018-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

25 вересня 2018 року

Київ

справа №810/366/15

касаційне провадження №К/9901/6519/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Гончарової І.А.

розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області на постанову Київського окружного адміністративного суду від 19.02.2015 (головуючий суддя Балаклицький А.І.) та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 28.04.2015 (головуючий суддя Оксененко О.М., судді: Ісаєнко Ю.А., Федотов І.В.) у справі №810/366/15 за позовом ОСОБА_1 до Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у ненаданні позивачу податкової знижки по результатам 2013 року з підстав, не передбачених діючим законодавством, та про зобов'язання відповідача у встановлені законодавством строки підготувати висновок про повернення сум надміру сплаченого податку з доходів фізичних осіб з Державного бюджету України в розмірі 1332,02грн. на користь позивача та подати цей висновок для виконання відповідному органові Державного казначейства України.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 19.02.2015, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 28.04.2015, позов задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області щодо ненадання ОСОБА_1 податкової знижки за наслідками 2013 року. Зобов'язано Білоцерківську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Київській області підготувати висновок про повернення суми надміру сплаченого податку з доходів фізичних осіб у розмірі 1332,02грн. на користь ОСОБА_1 та подати цей висновок для виконання відповідному органу Державної казначейської служби України.

Білоцерківська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Київській області звернулася до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, в якій просила скасувати постанову Київського окружного адміністративного суду від 19.02.2015 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 28.04.2015, прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування своїх вимог відповідач посилається на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, зокрема пункту 175.1 статті 175 Податкового кодексу України.

Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір кредиту від 25.10.2013 №031МІ1 на купівлю нерухомості, а саме двокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

На забезпечення виконання зобов'язань за цим кредитним договором сторонами було укладено договір іпотеки від 25.10.2013 №031МІ1-ЗАСТ.

З метою реалізувати право на податкову знижку за наслідками звітного податкового року, в червні 2014 року позивач направив на адресу Таращанського відділення Білоцерківської ОДПІ ГУ Міндоходів у Київській області податкову декларацію про майновий стан i доходи за 2013 рік.

В поданій декларації позивач вказав, що має право на податкову знижку на суму 1353,68грн. у зв'язку зі сплатою відсотків по іпотечному кредитуванню в розмірі 8659,49грн. (рядок 12 Переліку сум витрат, що включаються до складу податкової знижки згідно із статтею 166 розділу IV Податкового кодексу України (додаток 6 до рядку 11 податкової декларації про майновий стан i доходи).

Для підтвердження права на податкову знижку позивачем було надано копії кредитного та іпотечного договорів, копію договору купівлі-продажу від 25.10.2013, копії меморіальних ордерів від 25.11.2013 та від 25.12.2013 про сплату процентів за кредитом на загальну суму 8629,49грн.

У зв'язку з тим, що місце постійного та основного проживання ОСОБА_1 (придбана ним квартира за адресою: АДРЕСА_1) є відмінною від його місця реєстрації (АДРЕСА_2), позивачем також було подано відповідачу копію акту від 10.06.2014, затвердженого директором КП «ЖЕО-103» Воловиком Б.Б. та підписаного мешканцями будинку, майстром т/д №4 КП «ЖЕО-103», яким підтверджується проживання позивача за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідач листом від 28.07.2014 №1380/10/10 відмовив позивачу в праві на включення до податкової знижки частини суми процентів за користування іпотечним житловим кредитом у зв'язку з тим, що згідно з позначкою в паспорті квартира за адресою: АДРЕСА_1 (предмет іпотеки) не визначена позивачем як основне місце проживання.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з неправомірності висновку відповідача, що квартира, що придбана позивачем за кредитні кошти, не є основним місцем проживання позивача.

Суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про наявність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на таке.

Відповідно до підпункту 166.1.1 пункту 166.1 статті 166 Податкового кодексу України платник податку має право на податкову знижку за наслідками звітного податкового року.

Згідно з підпунктом 166.1.2 пункту 166.1 статті Податкового кодексу України підстави для нарахування податкової знижки із зазначенням конкретних сум відображаються платником податку у річній податковій декларації, яка подається по 31 грудня включно наступного за звітним податкового року.

До податкової знижки включаються фактично здійснені протягом звітного податкового року платником податку витрати, підтверджені відповідними платіжними та розрахунковими документами, зокрема квитанціями, фіскальними або товарними чеками, прибутковими касовими ордерами, копіями договорів, що ідентифікують продавця товарів (робіт, послуг) і їх покупця (отримувача).

Відповідно до підпункту 166.3.1 пункту 166.3 статті Податкового кодексу України платник податку має право включити до податкової знижки у зменшення оподатковуваного доходу платника податку за наслідками звітного податкового року, частину суми процентів, сплачених таким платником податку за користування іпотечним житловим кредитом протягом звітного податкового року, що визначається відповідно до статті 175 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 175.1 статті 175 Податкового кодексу України платник податку - резидент має право включити до податкової знижки частину суми процентів за користування іпотечним житловим кредитом, наданим позичальнику в національній або іноземній валютах, фактично сплачених протягом звітного податкового року. Таке право виникає в разі якщо за рахунок іпотечного житлового кредиту будується чи купується житловий будинок (квартира, кімната), визначений платником податку як основне місце його проживання, зокрема згідно з позначкою в паспорті про реєстрацію за місцезнаходженням такого житла.

Таким чином, Податковим кодексом України визначено позначку в паспорті про реєстрацію як один із можливих, але не виключний спосіб підтвердження основного місця проживання платника податку.

Відсутність реєстрації місця проживання за адресою, за якою знаходиться квартира, що була предметом іпотечного кредитування, не може бути підставою для позбавлення платника податку права на податковий кредит, оскільки законодавство пов'язує право на використання податкової пільги у вигляді права на податкову знижку з частини фактично сплачених протягом звітного податкового року сум процентів за іпотечним житловим кредитом з такою умовою, як визначення платником податку самостійно житлового будинку (квартири, кімнати), що будується чи придбавається, як основне місце його проживання.

До того ж, згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний ви6ip місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.

Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав i свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Враховуючи викладене, відповідач безпідставно розцінив відсутність реєстрації позивача за адресою спірної квартири як підставу для позбавлення його права на податкову знижку.

Натомість, позивачем підтверджено обрання ним житла а адресою: АДРЕСА_1 як основного місця проживання.

За таких обставин, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що позивач має право на податкову знижку за наслідками 2013 року з частини суми процентів за користування іпотечним житловим кредитом, сплачених за кредитним договором від 25.10.2013 №031МІ1 протягом 2013 року в розмірі 1332,02грн., які були включені позивачем до податкової знижки для повернення податку на доходи фізичних осіб згідно податкової декларації про майновий стан і доходи за 2013 рік.

Відповідно до пункту 43.5 статті 43 Податкового кодексу України контролюючий орган не пізніше ніж за п'ять робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви готує висновок про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету та подає його для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.

На підставі отриманого висновку орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, протягом п'яти робочих днів здійснює повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань платникам податків у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Таким чином, подана позивачем податкова декларація із зазначенням суми, що підлягає поверненню з бюджету, є умовою для здійснення повернення надміру сплаченої суми грошового зобов'язання та підставою для підготовки відповідачем висновку про повернення 1332,02грн. з відповідного бюджету та подання його для виконання відповідному органові Державної казначейської служби України.

Враховуючи викладене, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку щодо наявності підстав для визнання протиправною бездіяльність Білоцерківської ОДПІ щодо не надання позивачу податкової знижки за результатами 2013 року та зобов'язання відповідача підготувати висновок про повернення суми надміру сплаченого податку на доходи фізичних осіб з відповідного бюджету у розмірі 1332,02грн. на користь позивача та подати цей висновок для виконання відповідному органу Державної казначейської служби України.

Доводи касаційної скарги зазначених висновків судів не спростовують і не дають підстав вважати, що судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

З огляду на викладене та враховуючи, що за правилами частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, а суди попередніх інстанцій не допустили порушення норм процесуального права, які б могли вплинути на встановлення дійсних обставин справи, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області без задоволення, а оскаржуваних судових рішень - без змін.

Керуючись статтями 341, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області залишити без задоволення.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 19.02.2015 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 28.04.2015 у справі №810/366/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

Т.М. Шипуліна

Л.І. Бившева

І.А. Гончарова ,

Судді Верховного Суду