Справа № 200/19286/17
Суддя: Дєєв Микола Владиславович
Дата ухвалення: 2018-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКУРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

25 вересня 2018 р. Справа № 200/19286/17

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Дєєв М.В., перевіривши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до Відділу ведення та формування реєстру територіальних громад управління реєстраційної служби Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради, третя особа ОСОБА_3 Алан про визнання неправомірними дії та скасувати зняття з реєстрації місця проживання,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 звернулась до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська із позовною заявою до Відділу ведення та формування реєстру територіальних громад управління реєстраційної служби Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради про визнання неправомірними дії Відділу ведення та формування реєстру територіальних громад управління реєстраційної служби Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради щодо внесення інформації про зняття з реєстрації за місцем проживання ОСОБА_1 за адресою: м.Дніпро, про.Казахський, 37, до реєстру територіальної громади та скасувати зняття з реєстрації ОСОБА_1 з місця проживання.

08.11.2017 року ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська було відкрито провадження у справі.

06.03.2018 року Бабушкінським районним судом м.Дніпропетровська було винесено ухвалу про передачу справи Дніпропетровському окружному адміністративному суду.

15.08.2018 року адміністративна справа отримана Дніпропетровським окружним адміністративним судом.

21.08.2018 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду прийнято до провадження дану справу та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

20.09.2018 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому було зазначено, що позивачем невірно вказано відповідача, а саме: замість Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради зазначено відділ ведення та формування реєстру територіальних громад управління реєстраційної служби Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради.

Відповідно до затвердженої рішенням Дніпропетровської міської ради від 08.06.2016 року №26/9 структури виконавчих органів міської ради та положення про Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради, затвердженого рішенням міської ради від 01.12.2016 року №61/16, створено виконавчі органи зі статусом юридичної особи, зокрема Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур, до складу якого входить, зокрема Відділ формування та ведення реєстру територіальної громади.

Таким чином, вказаний позивачем відділ не має статусу юридичної особи, оскільки є структурним підрозділом Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, у звязку з чим не може бути учасником справи.

Відповідно до ст. 48 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача.

Враховуючи наведені вище обставини, суд вважає за необхідне здійснити заміну відповідача по цій справі, а саме: Відділ ведення та формування реєстру територіальних громад управління реєстраційної служби Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради на Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради.

Крім того, 20.09.2018 року від представника відповідача надійшло клопотання про розгляд справи у судовому засідання з повідомленням сторін.

Відповідно до частини 5 статті 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Згідно частини 6 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін: 1) у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу; 2) якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Відповідно до частини 7 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше пяти днів з дня отримання відзиву.

Позивачем у наданому клопотанні взагалі не вказано обґрунтованих підстав для розгляду справи в судовому засіданні з викликом сторін.

На думку суду, характер спірних правовідносини та предмет доказування даної справи не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, у звязку з чим суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

Також, дослідивши матеріали справи та характер спірних правовідносин, суд дійшов висновку про закриття провадження у справі, з наступних підстав.

У відповідності до частини першої статті 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з частиною першою статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною першою статті 383 Цивільного кодексу України передбачено, що власник жилого будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім'ї та інших осіб.

У частині третій статті 3 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із частиною першою статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Пунктом 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах.

Згідно з пунктами 1, 2 частин першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Публічно-правовий спір - спір, у якому:

хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Натомість однією з визначальних ознак приватноправових відносин є наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб'єктів владних повноважень.

Разом з тим, участь суб'єкта владних повноважень є обов'язковою ознакою класифікації спору як публічно-правового. Однак не кожен спір за участю суб'єкта владних повноважень є публічно-правовим.

Європейський суд у справі «Zand v. Austria» від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у розумінні частини 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це, не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Як вбачається з позовної заяви ОСОБА_1, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2, оскаржує дії Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, щодо надання права реєстрації місця проживання та права користування житловим будинком, що знаходиться за адресою: м.Дніпро, пров.Казахський, 37., отже спірні правовідносини стосуються права користування та розпорядження майном, яке знаходиться за адресою: м.Дніпро, пров.Казахський, 37, а вимоги до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради є похідними від них.

Таким чином, даний спір має приватноправовий характер та підлягає розгляду за правилами Цивільного процесуального кодексу України

Вищевказана позиція щодо юрисдикції відповідних спорів висловлена в постанові Великої палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №337/2535/2017 (провадження №14-130цс18).

Згідно із приписами частини п'ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Враховуючи вищевикладене, провадження у справі за даним позовом підлягає закриттю, оскільки даний спір підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 239 КАС України якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв'язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем було сплачено судовий збір за подання адміністративного позову згідно квитанції № 86157 від 06.11.2017 року про сплату судового збору у розмірі 640,00 грн., що й підлягає поверненню.

Керуючись ст. ст. 52, 239, 240, 241-245, 248, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Замінити відповідача по справі, а саме: Відділ ведення та формування реєстру територіальних громад управління реєстраційної служби Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради на Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради.

У задоволенні клопотання Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін відмовити.

Закрити провадження в адміністративній справі №200/19286/17 за позовом ОСОБА_1, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до Відділу ведення та формування реєстру територіальних громад управління реєстраційної служби Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради, третя особа ОСОБА_3 Алан про визнання неправомірними дії та скасувати зняття з реєстрації місця проживання.

Повернути ОСОБА_1, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 640,00 грн. (шістсот сорок гривень), сплачений згідно квитанції № 86157 від 06.11.2017 року за подання до Дніпропетровського окружного адміністративного суду адміністративного позову.

Відповідно до статті 256 КАС України ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст. ст. 294-297 КАС України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи ухвала суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя ОСОБА_4