Справа № 826/1263/18
Суддя: Кузьменко А.І.
Дата ухвалення: 2018-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2018 року № 826/1263/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Кузьменко А.І., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

третя особа Управління Пенсійного фонду України у Києво - Святошинському районі Київської області

про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (далі по тексту - відповідач), третя особа - Управління Пенсійного фонду України у Києво - Святошинському районі Київської області (далі по тексту - третя особа, УПФУ у Києво - Святошинському районі Київської області), в якому просить визнати з 01 січня 2017 року неправомірним, визначений до виплати позивачу у виданій Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ довідці про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання від 30 серпня 2017 року №26 розмір суддівської винагороди для обчислення щомісячного довічного грошового утримання у сумі 32 640,00 грн, з яких 19 200,00 грн посадовий оклад, 13 440,00 грн доплата за вислугу років та зобов'язати Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ видати ОСОБА_1 довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання, в якій вказати, що суддівська винагорода, яка враховується для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, який перебуває на відповідній посаді, станом на 01 січня 2017 року склала 65 280,00 грн, у тому числі: посадовий оклад - 38 400,00 грн, доплата за вислугу років - 26 880,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що постановою Верховної Ради України від 08 вересня 2016 року на підставі заяви про відставку позивача звільнено з посади судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

На час звільнення, як зазначено у позовній заяві, заробіток ОСОБА_1 складався з посадового окладу та доплати за вислугу років за стаж роботи більше 30 років - 70% посадового окладу.

У зв'язку із виходом у відставку позивачу призначено і з 19 вересня 2016 року виплачується довічне грошове утримання судді, як це передбачено частиною 3 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 08 червня 2016 року №4-рп/2016, якою передбачено, що у разі зміни грошового утримання суддів, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Крім того, у позовній заяві зазначено, що з моменту звільнення і по теперішній час за позивачем зберігається статус судді у відставці і право на отримання довічного грошового утримання та проведення його перерахунку у разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Розмір грошового утримання суддів (суддівської винагороди), у тому числі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, на час звільнення позивача регулювався статтею 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року, не змінився він, як зазначено у позовній заяві, і після набрання чинності Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року, незважаючи на визнання його останнім Законом таким, що втратив чинність.

У відповідності до пункту 23 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Також, у позовній заяві зазначено, що жоден із суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ кваліфікаційного оцінювання не проходив, воно з незалежних від них причин не проводилось, отже, на думку позивача, розмір суддівської винагороди має обраховуватись за правилами, встановленими статтею 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року, якою передбачено, що суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат до нього.

При цьому, у позовній заяві зазначено, що посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 10 мінімальних заробітних плат, а судді вищого спеціалізованого суду, - пропорційно до посадового окладу судді місцевого суду з коефіцієнтом 1,2.

Тобто, на думку позивача, зміна встановленого розміру мінімальної заробітної плати тягне за собою зміну розміру посадового окладу та зміну розміру суддівської винагороди і, як наслідок, - виникнення підстав для проведення перерахунку довічного утримання.

Крім того, позивач у позовній заяві зазначив, що у період після його звільнення мінімальна заробітна плата змінювалась двічі: з 01 грудня 2016 року її розмір складав 1600,00 грн, а з 01 січня 2017 року - 3200,00 грн.

З метою звернення до органів Пенсійного фонду України із заявою про проведення перерахунку пенсії, позивач звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із заявою про видачу довідку про розмір грошового утримання працюючого судді в цьому суді у зв'язку із зміною мінімальної заробітної плати.

На звернення позивача Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ видані довідки від 13 грудня 2016 року №401 та від 30 серпня 2017 року № 150, зі змісту яких вбачається, що розмір посадового окладу працюючого судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ станом як на 01 грудня 2016 року, так і станом на 01 січня 2017 року складає 19 200,00 грн та визначався виходячи із розміру мінімальної заробітної плати 1600,00 грн.

Вважаючи розміри суддівської винагороди у виданій позивачу довідці від 30 серпня 2017 року №150 незаконними та з метою подальшого звернення до органів Пенсійного фонду України із заявою про проведення перерахунку на підставі довідки для обчислення щомісячного довічного грошового утримання, позивач звернувся до адміністративного суду з відповідною позовною заявою.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог відповідач у відзиві на позовну заяву посилається на відсутність правових підстав для видачі нової довідки про розмір обчислення щомісячного довічного грошового утримання, оскільки діючим законодавством не передбачено встановлення розмірів суддівської винагороди, про які зазначає позивач у своєму позові, а тому при виплаті позивачу суддівської винагороди у 2017 році відповідач, на його думку, діяв на підставі, в межах і спосіб, передбачені Конституцією України та Законами України.

Третя особа письмових пояснень на позовну заяву або відзив на позовну заяву до суду не надала з невідомих суду причин.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 січня 2018 року відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено здійснити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

ОСОБА_1 постановою Верховної Ради України «Про звільнення суддів» від 08 вересня 2016 року звільнений з посади судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у зв'язку з поданням заяви про відставку.

Як вбачається з наданої суду копії довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці від 13 грудня 2016 року №401, виданої Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ ОСОБА_1, суддівська винагорода останньому, яка враховується при перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці станом на 01 грудня 2016 року склала 32640,00 грн, у тому числі, оклад - 19 200,00 грн, доплата за вислугу років - 13 440,00 грн.

Відповідно до копії довідки Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 30 серпня 2017 року №150, виданої ОСОБА_1, станом на 01 січня 2017 року його суддівська винагорода, яка враховується при перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці складає 32 640,00 грн, у тому числі: посадовий оклад - 19 200,00 грн, доплата за вислугу років - 13 440,00 грн, доплата за перебування на адміністративній посаді в суді - 0,00 грн, доплата за науковий ступінь - 0,00 грн, доплата за роботу, що передбачає доступ до державної таємниці - 0,00 грн, щомісячна доплата відповідно до частини 6 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» - 0,00 грн.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно зі статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» від 21 грудня 2016 року № 1801-VIII, з 01 січня 2017 року прожитковий мінімум для працездатних осіб встановлений у розмірі 1600 грн, а статтею 8 цього ж Закону встановлено, що у 2017 році розмір мінімальної заробітної плати з 01 січня становить 3200 гривень.

Відповідно до частини 3 статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI (далі по тексту - Закон України від 07 липня 2010 року № 2453-VI) посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 10 мінімальних заробітних плат.

Пунктом 2 частини 4 статті 133 Закону України від 07 липня 2010 року № 2453-VI передбачено, що посадові оклади інших суддів встановлюються пропорційно до посадового окладу судді місцевого суду з коефіцієнтом судді вищого спеціалізованого суду - 1,2.

У відповідності до частини 1 статті 141 Закону України від 07 липня 2010 року №2453-VI встановлено, що судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 роки, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України «Про державну службу», або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.

Відповідно до частини 3 статті 141 Закону України від 07 липня 2010 року № 2453-VI щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 60 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

При цьому, 30 вересня 2016 року набрав чинності Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII (далі по тексту - Закон України від 02 червня 2016 року №1402-VIII), згідно з пунктом 2 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень якого визнано таким, що втратив чинність з дня набрання чинності цим Законом, Закон України «Про судоустрій і статус суддів», крім положень, зазначених у пунктах 7, 23, 25, 36 цього розділу.

У відповідності до пункту 2 частини 3 статті 135 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII базовий розмір посадового окладу судді становить, зокрема, судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Відповідно до частини 1 статті 142 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.

Частиною 3 статті 142 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що Прикінцевими та перехідними положеннями Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII передбачені певні особливості визначення розміру суддівської винагороди та щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.

Так, підпунктом 1 пункту 24 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII встановлено, що розмір посадового окладу судді, крім зазначеного у пункті 23 цього розділу, становить з 1 січня 2017 року для судді апеляційного суду та вищого спеціалізованого суду - 25 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Відповідно до пункту 22 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 02 червня 2016 року №1402-VIII право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.

Пунктом 23 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII передбачено, що до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI.

Пунктом 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII встановлено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді), або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№ 41-45, ст. 529; 2015 р., №№ 18-20, ст. 132 із наступними змінами). За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави дійти висновку про те, що з набранням чинності Законом України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII введено певну диференціацію як щодо визначення розміру суддівської винагороди, так і щодо розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Зокрема, для суддів спеціалізованих судів, які не пройшли кваліфікаційне оцінювання, суддівська винагорода визначається відповідно до частини 3 статті 133 Закону України від 07 липня 2010 року № 2453-VI - із врахуванням посадового окладу судді в розмірі 10 прожиткових мінімумів для працездатних осіб з коефіцієнтом судді вищого спеціалізованого суду - 1,2.

Право на отримання довічного грошового утримання відповідно до норм, визначених Законом України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII, мають судді за умови проходження ними кваліфікаційного оцінювання.

У зв'язку із зазначеним, суд приходить до висновку, що умовою, яка дає право особі на отримання довічного грошового утримання на підставі Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII є успішне проходження суддею кваліфікаційного оцінювання. В свою чергу, довічне грошове утримання суддів, які вийшли у відставку до набрання чинності Законом України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII, має визначатися відповідно до Закону України від 07 липня 2010 року № 2453-VI.

За таких підстав, оскільки ОСОБА_1 вийшов у відставку до набрання чинності Законом України від 02 червня 2016 року №1402-VIII (постанова Верховної Ради України «Про звільнення суддів» від 08 вересня 2016 року) та на час звернення до відповідача щодо видачі йому довідки Вищою кваліфікаційною комісією суддів України кваліфікаційне оцінювання суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи не проведено, суд приходить до висновку, що управління Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ при видачі позивачу довідки із зазначенням в ній посадового окладу у розмірі 19 200, 00 грн, правомірно застосувало у якості розрахункової величини цифру 1 600,00 грн, як це передбачено пунктом 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII.

Аналогічної правової позиції в частині визначення розміру суддівської винагороди, яка враховується при перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці дотримується Верховний Суд у своїй постанові від 26 червня 2018 року у справі №803/253/17.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, позивачем не надано суду достатні документальні докази, якими підтверджуються протиправні дії відповідача, в той час, як останнім доведено правомірність та обґрунтованість своїх дій з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Зважаючи, що у задоволенні позову ОСОБА_1, який звільнений від сплати судового збору, відмовлено, а іншими учасниками справи судові витрати не понесені, судові витрати не підлягають розподілу відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 139, 143, 241-246, 255, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя А.І. Кузьменко