Справа № 826/9094/17
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2018-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

19 вересня 2018 року м. Київ№ 826/9094/17
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Качура І.А., розглянувши письмовому провадженні матеріали адміністративної справи та клопотання представника третьої особи про закриття провадження у адміністративній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «АГРО ТРАНС ТЕРМІНАЛ» до Одеської обласної державної адміністрації, третя особа : товариство з обмеженою відповідальністю «ГРІНТЕРМІНАЛ» про визнання протиправним та скасування розпорядження,

за участі представників сторін:

представник позивача - не прибув;

представник відповідача - не прибув;

представник третьої особи 1: Новіцька Л.О.

представник третьої особи 2 ОСОБА_3

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось товариство з обмеженою відповідальністю «АГРО ТРАНС ТЕРМІНАЛ» з позовом до Одеської обласної державної адміністрації, третя особа: товариство з обмеженою відповідальністю «ГРІНТЕРМІНАЛ», в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати розпорядження Одеської державної адміністрації №756/А-2016 від 20.10.2016 року «Про надання ТОВ «ГРІНТЕРМІНАЛ» земельної ділянки в оренду на 49 року для будівництва, обслуговування та експлуатації об'єктів інженерно-транспортної інфраструктури морського транспорту на території Новобілярської селищної ради Лиманського району Одеської області(за межами населеного пункту).

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 08.09.2017 р. відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду.

Позивач обґрунтовує своє звернення до суду тим, що у зв'язку з передачею в оренду земельної ділянки третій особі, ТОВ «АГРО ТРАНС ТЕРМІНАЛ» наразі позбавлений можливості користування власним майном, що розташовується земельній ділянці. Вважає, винесене розпорядження таким, що порушує його законні права та інтереси. Просить задовольнити адміністративний позов у повному обсязі.

Відповідач свого відзиву на позовну заяву не надав.

Разом з тим представником третьої особи в судовому засіданні заявлено клопотання про закриття провадження у адміністративній справі, у зв'язку з тим, що дану справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Дослідивши спірні правовідносини та надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно з положеннями частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до положень частини першої статті 4 КАС України публічно-правовий спір (спір у сфері публічно-правових відносин) - це спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Суб'єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій, чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суд повинен виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Відповідно до положень частин першої та третьої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист. До адміністративного суду можуть звертатися в інтересах інших осіб органи та особи, яким законом надано таке право.

Так, судом встановлено, що предметом розгляду даної справи є розпорядження від 20.10.2016 року № 756/А-2016, прийняте на підставі рішення щодо затвердження проекту землеустрою та надання товариству з обмеженою відповідальністю «ГРІНТЕРМІНАЛ» в оренду на 49 років земельної ділянки (кадастровий номер :01:002:0158) площею 3,0000 га для будівництва, обслуговування та експлуатації об'єктів інженерно-транспортної інфраструктури морського транспорту (землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення) на території Новобілярської селищної ради Лиманського району Одеської області (за межами населеного пункту).

Так, відповідно до п. 19 ч. 1 ст. 4 КАС України індивідуальний акт - акт (рішення) суб'єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Відповідно до ч. 2 ст. 264 КАС України право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб'єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт. Тобто правом оскарження такого акту інші особи не наділені.

Зі змісту регулювання, яке міститься у КАС, також вбачається, що і право оскаржити індивідуальний акт має особа, якої він стосується та за умови, що таке рішення порушує безпосередньо права чи обов'язки позивача.

Із оскаржуваного рішення слідує, що позивач по справі не є суб'єктом правовідносин, до яких застосовано акт індивідуальної дії, яким є розпорядження відповідача та зміст останнього безпосередньо не стосується прав та інтересів позивача по справі.

В силу ч. 1 ст. 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Відповідно до ст. 17 Земельного кодексу України до повноважень місцевих державних адміністрацій у галузі земельних відносин належить розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

Частиною 5 статті 122 Земельного кодексу України визначено, що обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб.

Згідно положень ст. 80 Земельного кодексу України суб'єктами права власності на землю є:

а) громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності;

б) територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності;

в) держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності.

За змістом ст. ст. 2, 5 ЗК України, ст. 2, ст. 318 ЦК України держава при здійсненні повноважень власника землі є рівноправним суб'єктом земельних та цивільних правовідносин.

При прийнятті оскаржуваного розпорядження відповідач, виконуючи повноваження власника землі, здійснив дії щодо реалізації волі власника з розпорядження землею, зокрема щодо вільного вибору суб'єкта надання права оренди земельної ділянки в порядку, встановленому законом та не здійснював владних управлінських функцій.

Це рішення не має самостійного характеру та після реалізації вичерпало свою дію фактом його виконання і з прийняттям якого виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів.

Так, внаслідок реалізації оскаржуваного позивачем розпорядження відповідача, 16.11.2016 року між ТОВ «ГРІНТЕРМІНАЛ» та Одеською обласною державною адміністрацією був укладений договір оренди земельної ділянки загальною площею 3,0000 га, кадастровий номер земельної ділянки - :01:002:0158, яка знаходиться на території Новобілярської селищної ради Лиманського району Одеської області (за межами населеного пункту).

21.11.2016 року право оренди земельної ділянки зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Таким чином, оскаржуване позивачем рішення реалізовано шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

На день звернення позивача із позовом, ТОВ «ГРІНТЕРМІНАЛ» набуло речове право оренди земельної ділянки, речове право зареєстровано та офіційно визнано державою.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 24 квітня 2018 року по справі № 401/2400/16-ц, провадження № 14-120цс18 висловлена правова позиція відповідно до якої розгляду адміністративними судами підлягають спори, що мають в основі публічно- правовий характер, тобто випливають із владно-розпорядчих функцій або виконавчо-розпорядчої діяльності публічних органів. Якщо в результаті прийняття рішення особа набуває або позбувається речового права на земельну ділянку, то спір стосується приватноправових відносин і підлягає розгляду в порядку цивільного чи господарського судочинства залежно від суб'єктного складу сторін спору.

У постанові від 22 травня 2018 року по справі № 821/2681/14 (адміністративне провадження № К/9901/3029/18) Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду викладено висновок, що у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність чи оренду (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації"), внаслідок чого виникають цивільні права і обов'язки, подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про цивільне право.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 травня 2018 року по справі № 341/551/16-ц, провадження № 14-109цс18 критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб'єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 21 березня 2018 року в справі № 526/233/16-ц, постанові від 15 травня 2018 року по справі № 809/739/17.

При цьому, роз'яснив Верховний Суд України, суди мають виходити з того, що критерієм відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є наявність у них спору про право цивільне. Суди мають з'ясовувати, чи є спір приватно-правовим або публічно-правовим; чи виник спір з відносин, урегульованих нормами цивільного права, чи пов'язані ці відносини із здійсненням сторонами цивільних або інших майнових прав на засадах рівності.

Цивільний процесуальний кодекс України передбачає, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19).

Відповідно до вимог статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Положеннями статті 16 Цивільного кодексу України передбачено способи захисту цивільних прав та інтересів, одним із яких може бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі й обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, тоді як визначальним принципом цивільного судочинства є змагальність сторін.

Оскільки відносини у даній справі виникли з приводу речового права третьої особи на земельну ділянку, що виникло в результаті реалізації оскаржуваного розпорядження, відтак є спором про право цивільне та підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Крім того, рішенням Господарського суду м. Києва від 18.08.2017 року по справі № 916/662/17 залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 19.12.2017 року в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРО ТРАНС ТЕРМІНАЛ» до Одеської обласної державної адміністрації та Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРІНТЕРМІНАЛ» пре визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та скасування рішення про державну реєстрацію права оренди відмовлено. В касаційному порядку рішення судів не оскаржувалися.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення від 20 липня 2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України" зазначив, що "фраза "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін "судом, встановленим законом" у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів".

Відповідно до частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до частини першої статті 239 КАС України якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз'яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

За результатом розгляду справи суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у адміністративній справі, оскільки спір у цій справі не є публічно-правовим та не належить до юрисдикції адміністративних судів. Водночас, рішення суду про закриття справи не обмежує сторони у реалізації свого права на захист в порядку господарського судочинства, за правилами якого слід розглядати дану справу, виходячи з характеру та суб'єктного складу спірних правовідносин.

Підстави для розподілу чи присудження судових витрати за правилами статті 139 КАС України відсутні.

Керуючись статтями 2, 3, 5, 19, 77, 90, 139, 238-239, 241-245, 248, 256, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

1. Клопотання представника третьої особи - Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРІНТЕРМІНАЛ» про закриття провадження у адміністративній справі - задовольнити.

2. Закрити провадження в адміністративній №826/9091/17 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «АГРО ТРАНС ТЕРМІНАЛ» до Одеської обласної державної адміністрації, третя особа: товариство з обмеженою відповідальністю «ГРІНТЕРМІНАЛ» про визнання протиправним та скасування розпорядження .

3. Роз'яснити позивачу що повторне звернення до адміністративного суду із аналогічним позовом не допускається.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст.256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена за правилами, встановленими ст.ст.293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.А. Качур