Справа № 805/4011/18-а
Суддя: Кочанова П.В.
Дата ухвалення: 2018-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2018 р. Справа№805/4011/18-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

час прийняття рішення: 14 год. 40 хв.

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кочанової П.В., при секретарі судового засідання Широбоковій М.О., розглянувши у судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,-

за участю представників сторін:

від позивача- не з'явився

від відповідача- не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради, в якому просить суд:

- визнати протиправною відмову Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради нарахувати та виплатити ОСОБА_1 допомогу при народженні дитини, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1;

- визнати незаконним та скасувати рішення Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради про відмову ОСОБА_1 в призначенні допомоги при народженні дитини, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1;

- зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради призначити та здійснити виплату ОСОБА_1, державної допомоги при народженні дитини, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 року за її заявою від 21.04.2016 року;

- встановити судовий контроль за виконанням Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради рішення суду шляхом зобов'язання подати у десятиденний строк з моменту набрання рішенням законної сили звіту про виконання рішення суду.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року вона народила сина ОСОБА_2 в м. Харцизьк, Донецької області. З 03.02.2016 року зареєстрована як внутрішньо переміщена особа, що підтверджується довідкою від 03.02.2016 року № 1426/65852, в якій окрім іншого зазначені відомості про її доньку ОСОБА_3 та сина ОСОБА_2. 21.04.2016 року позивач звернулась до УПСЗН для призначення допомоги при народженні дитини та по догляду за дитиною до досягненню нею 3-го віку на сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, але виплата призначена не була. На запит позивача від 17.04.2018 року, позивачу надано відповідь з якої вбачається, що на дату подання заяви про призначення допомоги при народженні сина ОСОБА_4, була відсутня відмітка про реєстрацію місця проживання, що проставляється територіальним підрозділом ДМС на зворотньому боці довідки ВПО, у зв'язку з чим відсутні підстави призначення допомоги при народженні дитини згідно заяви позивача від 21.04.2016 року. Також, повідомлено позивача про прийняте рішення шодо відмови на підставі п.1 постанови КМУ № 637 від 05.11.2014 року, прийнятого управлінням 21.04.2016 року та надісланого листом № 1356 від 30.05.2016 року за місцем проживання позивача. Зазначене рішення позивач не отримувала.

Вважає, що відповідач безпідставно відмовив їй у виплаті державної допомоги при народженні дитини, у зв'язку з чим просить суд визнати протиправною відмову відповідача у призначенні їй допомоги при народженні дитини, скасувати рішення та зобов'язати відповідача призначити та здійснити їй виплату такої допомоги за її заявою від 05.04.2018 року.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 18 червня 2018 року відкрито провадження у справі № 805/4011/18-а та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судовий розгляд справи на 05 липня 2018 року.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 05 липня 2018 року розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії призначено здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 11 липня 2018 року.

У встановлений судом строк, відповідачем надано відзив на позовну заяву, у якому останній заперечив проти задоволення позовних вимог позивача та просив суд відмовити у їх задоволенні в повному обсязі.

У наданому відзиві відповідач зазначив, що 21.04.2016 року позивач звернулась до управління з заявою за призначенням допомоги при народженні дитини. В довідці (дублікату) від 21.04.2016 року № 1426/65852 на час звернення була відсутня відмітка територіального підрозділу ДМС на зворотньому боці про реєстрацію місця проживання особи, зазначеної у довідці. Таким чином, станом на 21.04.2016 довідка №1426/65852 про облік ВПО без відмітки територіального підрозділу ДМС на зворотньому боці про реєстрацію місця проживання осіб, зазначених у довідці, була не дійсна.

Окрім іншого, зазначено, що за даними ДП «Інформаційно-обчислювального центру Мінсоцполітики України» від 25.04.2016 №013-95476/п з'ясовано, що позивачу допомога при народженні дитини станом на 21.04.2016 на території підконтрольній Україні не призначалась.

Рішенням управління від 30.05.2016 року по заяві від 21.04.2016 року на підставі п.7 Порядку № 509 та п.1 постанови |КМУ від 05.11.2014 року № 637 у призначенні допомоги при народженні позивачу відмовлено. Повідомлення про відмову від 30.05.2016 року № 1356 надіслано поштою на адресу, зазначену в заяві.

Вважає, що документи для призначення позивачу допомоги при народженні дитини, зазначені у зверненні від 21.04.2016 року, розглянуто з дотриманням вимог чинного законодавства на дату подання заяви, у зв'язку з чим просили суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Окрім того, у відзиві відповідачем зазначено про пропущення позивачем терміну звернення за захистом своїх прав та відсутності жодних доказів поважності пропущення терміну звернення до суду.

На підтвердження обставин, на яких ґрунтуються заперечення, відповідач надав до суду наступні документи: заяву ОСОБА_1 про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій, субсидій та пільг від 21.04.2016 року № 829; рішення про призначення допомоги сім'ям з дітьми від 30.05.2016 року.

У підготовчому засіданні 11 липня 2018 року розгляд справи № 805/4011/18-а відкладено до 05 вересня 2018 року.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 05 вересня 2018 року закрито підготовче провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 28 вересня 2018 року о 14:30 год.

У судове засідання, призначене на 28 вересня 2018 року позивач та повноважний представник відповідача не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Згідно частини 1 статті 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до частини 4 статті 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3, є громадянкою України, що підтверджується копією паспорта серії НОМЕР_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 та особою, переміщеною з тимчасово окупованої території, що підтверджується дублікатом довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 03.02.2016 року № 1426/65852.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_1 народила сина ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 19.03.2016 року, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Краматорського міського управління юстиції у Донецькій області.

З матеріалів справи вбачається, що позивач 21 квітня 2016 року звернулась до Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради з заявою про призначення допомоги при народженні дитини

Рішенням Краматорського УПСЗН від 30.05.2016 року за номером особового рахунку (пенс.справи): 6086, позивачу відмовлено в призначенні допомоги при народженні дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1

Судом встановлено, що ОСОБА_1 (мати), ОСОБА_3 (донька) та її син ОСОБА_2 були взяті на облік як особи, які переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, у зв'язку зі зміною місця проживання, а саме: з смт. Зуївка до м. Краматорськ, що підтверджується дублікатом довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 03.02.2016 року № 1426/65852.

На звернення позивача від 19.04.2018 року з питання відмови у призначенні допомоги при народженні другої дитини, відповідач листом від 27.04.2018 року № 01-14/3253 повідомив останнього, що оскільки в довідці від 21.04.2016 №1426/65852 на момент звернення за призначенням допомоги при народженні дитини була відсутня відмітка територіального підрозділу ДМС на зворотньому боці про реєстрацію місця проживання особи, зазначеної у довідці, то зазначена довідка є недійсною та у відповідача відсутні правові підстави підстави для призначення допомоги при народженні дитини згідно заяви від 21.04.2016.

Окрім іншого в листі зазначено, що в ході перевірки інших звернень про призначення допомоги при народженні дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 до управління не надходило.

Інших доказів в обґрунтування законності підстав для непризначення допомоги при народженні дитини позивачеві з зазначеної дати відповідачем до суду не надано.

Надаючи правову оцінку правовідносинам суд виходив з наступного.

Згідно статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до якої громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Відповідно до частини сьомої статті 7 Сімейного Кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Правовідносини, що виникають у сфері соціального захисту сімей з дітьми, регулюються Законом України від 21 листопада 1992 року № 2811-XII «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» (далі - Закон №2811-XII). На час виникнення спору Закон №2811-XII діяв в редакції Закону України №2249-VIII від 19.12.2017.

Закон № 2811-XII відповідно до Конституції України встановлює гарантований державою рівень матеріальної підтримки сімей з дітьми шляхом надання державної грошової допомоги з урахуванням складу сім'ї, її доходів та віку дітей і спрямований на забезпечення пріоритету державної допомоги сім'ям з дітьми у загальній системі соціального захисту населення.

Статтею 10 Закону № 2811-XII визначено, що допомога при народженні дитини за цим Законом надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною.

За приписами статті 11 Закону № 2811, для призначення допомоги при народженні дитини до органу соціального захисту населення за умови пред'явлення паспорта або іншого документа, що посвідчує особу, та свідоцтва про народження дитини подається одним з батьків (опікуном), з яким постійно проживає дитина, заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, та копія свідоцтва про народження дитини. Даний перелік документів є вичерпним. Допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини. У разі народження мертвої дитини допомога при народженні дитини не призначається.

Виплата допомоги при народженні дитини припиняється у разі: позбавлення отримувача допомоги батьківських прав; відібрання дитини в отримувача допомоги без позбавлення батьківських прав; тимчасового влаштування дитини на повне державне утримання; припинення опіки або звільнення опікуна від його повноважень щодо конкретної дитини; нецільового використання коштів і незабезпечення отримувачем допомоги належних умов для повноцінного утримання та виховання дитини.

27 грудня 2001 року постановою Кабінету Міністрів України № 1751 був затверджений «Порядок призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми» (далі - Порядок).

Пунктом 2 Порядку передбачено, що державна допомога сім'ям з дітьми призначається і виплачується, зокрема, громадянам України.

Згідно пункту 13 Порядку виплата допомоги припиняється у разі: позбавлення отримувача допомоги батьківських прав; відмови отримувача допомоги від виховання дитини; нецільового використання коштів і незабезпечення отримувачем допомоги належних умов для повноцінного утримання та виховання дитини; відібрання дитини в отримувача допомоги без позбавлення батьківських прав; тимчасового влаштування дитини на повне державне утримання, крім дітей, які народилися під час перебування матері в слідчому ізоляторі або установі виконання покарань за умови перебування дитини разом з матір'ю; припинення опіки або звільнення опікуна від його повноважень щодо конкретної дитини; перебування отримувача допомоги у місцях позбавлення волі за рішенням суду; усиновлення дитини-сироти або дитини, позбавленої батьківського піклування; смерті дитини; смерті отримувача допомоги. Виплата допомоги припиняється з місяця, що настає за місяцем, в якому виникли зазначені обставини, за рішенням органу, який призначив допомогу.

Під час судового розгляду судом встановлено, що позивач, яка є громадянкою України та має зареєстроване місце проживання на території України, народивши ІНФОРМАЦІЯ_1 року дитину, звернулася до відповідача за місцем реєстрації як внутрішньо переміщена особа із заявою про призначення допомоги при народженні дитини. До заяви було додано копію свідоцтва про народження дитини, видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану Краматорського міського управління юстиції у Донецькій області.

Суд звертає увагу на те, що позивачем заявлений позов фактично в інтересах дитини для її належного матеріального забезпечення, а відповідно до ч. 7 ст. 7 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.1991 №789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують, щоб установи, служби і органи, відповідальні за піклування про дітей або їх захист, відповідали нормам, встановленим компетентними органами, зокрема, в галузі безпеки й охорони здоров'я та з точки зору численності і придатності їх персоналу, а також компетентного нагляду.

Отже, допомога при народженні дитини за своєю природою є допомогою самій дитині, а не її батькам.

При вирішенні спору суд бере до уваги необхідність захисту інтересів малолітньої дитини, враховуючи ту обставину, що позивач всупереч своїй волі змушена була змінити місце проживання внаслідок проведення на сході України бойових дій (що мало наслідком неможливість своєчасного оформлення відповідних документів та звернення за отриманням допомоги).

Суд не приймає до уваги твердження відповідача про те, що відмова у призначенні допомоги при народженні дитини пов'язана з фактом відсутності в довідці (дублікату) від 21.04.2016 року № 1426/65852 на час звернення, відмітки територіального підрозділу ДМС на зворотньому боці про реєстрацію місця проживання особи, зазначеної у довідці, з огляду на наступне.

Законом, який відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов'язковість надана Верховною Радою України, встановлює гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб є Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20 жовтня 2014 року за № 1706-VII (далі - Закон № 1706-VII).

Зазначений Закон є чинним, вказані положення Закону № 1706-VII неконституційними не визнавались.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону № 1706-VII, якою визначено поняття внутрішньо переміщеної особи, внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону (частина перша статті 4 Закону № 1706-VII).

Частиною 2 статті 5 Закону № 1706-VII встановлено, що адресою фактичного місця проживання внутрішньо переміщеної особи може бути адреса відповідного місця компактного поселення внутрішньо переміщених осіб (адреса містечка із збірних модулів, гуртожитку, оздоровчого табору, будинку відпочинку, санаторію, пансіонату, готелю тощо).

Згідно з частиною другою статті 7 Закону № 1706-VII, Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

З метою обліку осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, прийнята постанова Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року за № 509, якою затверджений Порядок оформлення і видачі довідки про взяття на облік переміщених осіб (далі - Порядок № 509).

Згідно з пунктом 1 Порядку № 509 довідка є документом, який видається громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, які постійно проживають на території України і переміщуються з тимчасово окупованої території або району проведення антитерористичної операції.Для отримання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи така особа звертається із заявою до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем проживання у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Форма заяви затверджується центральним органом виконавчої влади з формування та забезпечення реалізації державної політики у сферах зайнятості населення та трудової міграції, трудових відносин, соціального захисту, соціального обслуговування населення, волонтерської діяльності, з питань сім'ї та дітей, оздоровлення та відпочинку дітей, а також захисту прав депортованих за національною ознакою осіб, які повернулися в Україну.

Відповідно до частини першої Розділу 1 Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо посилення гарантій дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» в абзаці дев'ятому статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» слова «довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи» виключено.

Пунктом 4 частини 2 розділу І Закону України від 24 грудня 2015 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо посилення гарантій дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» доповнена частина 1 статті 4 Закону України від 20 жовтня 2014 року «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», яка наголошує, що довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Статтею 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» визначено, що підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа: 1) подала заяву про відмову від довідки; 2) скоїла злочин: дії, спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади; посягання на територіальну цілісність і недоторканність України; терористичний акт; втягнення у вчинення терористичного акту; публічні заклики до вчинення терористичного акту; створення терористичної групи чи терористичної організації; сприяння вчиненню терористичного акту; фінансування тероризму; здійснення геноциду, злочину проти людяності або військового злочину; 3) повернулася до покинутого місця постійного проживання; 4) виїхала на постійне місце проживання за кордон; 5) подала завідомо недостовірні відомості.

З наведеного вбачається, що з часу набрання чинності вказаним Законом, а саме з 13 січня 2016 року, проставляння територіальними підрозділами Державної міграційної служби України відмітки про реєстрацію місця проживання осіб, зазначених у довідці, не передбачено законом, оскільки саме Міністерство соціальної політики визначено відповідальним за забезпечення формування та ведення Єдиної інформаційної бази даних внутрішньо переміщених осіб. На структурні підрозділи з питань соціального захисту населення покладено завдання щодо вирішення питання стосовно видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, реєстрації та постановки її на облік в Єдиній інформаційній базі.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог частин першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Нормами частини другої зазначеної статті встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд, відповідно до положень частини п'ятої статті 77 КАС України, вирішує справу на підставі наявних доказів.

Поряд з цим, стосовно позовної вимоги щодо зобов'язання Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради призначити та здійснити виплату ОСОБА_1, державної допомоги при народженні дитини, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 року за її заявою від 21.04.2016 року, суд вважає що вона не підлягає задоволенню, оскільки вказані повноваження відносяться до дискреційних повноважень субєкта владних повноважень.

Так, дискреційне повноваження суб'єкта владних повноважень може полягати у виборі діяти, чи без діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору із будь-ким.

Дискреційне повноваження надається у спосіб його закріплення в оціночному понятті, відносно-визначеній нормі, альтернативній нормі, нормі із невизначеною гіпотезою. Для позначення дискреційного повноваження законодавець використовує, зокрема, терміни «може», «має право», «за власної ініціативи», «дбає», «забезпечує», «веде діяльність», «встановлює», «визначає», «на свій розсуд». Однак наявність такого терміну у законі не свідчить автоматично про наявність у субєкта владних повноважень дискреційного повноваження.

При реалізації дискреційного повноваження субєкт владних повноважень зобовязаний поважати основоположні права особи, додержуватися: конституційних принципів; принципів реалізації відповідної владної управлінської функції; принципів здійснення дискреційних повноважень; змісту публічного інтересу; положень власної компетенції; вказівок, викладених у інтерпретаційних актах; фахових правил, закріплених у нормативних актах; адміністративної практики; судової практики; процедурних вимог.

Комітетом Міністрів Ради Європи розроблено принципи здійснення дискреційних повноважень, а саме - мета дискреційного повноваження; об'єктивність та неупередженість; рівність перед законом; пропорційність; розумний час; застосування вказівок; відкритість вказівок; відступ від вказівок; характер контролю; утримання правоохоронного органу від дій; повноваження контрольних органів щодо отримання інформації тощо. Ці принципи з огляду на членство України у Раді Європи зобов'язані повною мірою дотримуватися також і вітчизняні суб'єкти публічної адміністрації.

З огляду на вищевказане, суд зазначає, що нарахування і виплата суми державної допомоги сімям з дітьми є дискреційним повноваженням. Проте, у будь-якому випадку суб'єкт владних повноважень має діяти керуючись ст. 2 КАС України, а саме справедливо, неупереджено та своєчасно, з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов'язати відповідача суб'єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов'язує суб'єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Отже, на підставі викладеного, з урахуванням вимог частини другої статті 9 КАС України, з метою ефективного захисту прав позивача, суд вважає за необхідне, задовольнити частково позовні вимоги позивача, шляхом визнання протиправною відмови відповідача щодо нарахування та виплати позивачу допомоги при народженні дитини та визнання незаконним та скасування рішення відповідача про відмову ОСОБА_1 в призначенні допомоги при народженні дитини. Проте, щодо зобов'язання Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради призначити та здійснити виплату ОСОБА_1, державної допомоги при народженні дитини, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 року за її заявою від 21.04.2016 року, суд вважає за необхідне відмовити, з огляду на те, що вказані повноваження відносяться до дискреційних. Разом з тим, суд вважає на необхідне зобов'язати відповідача вирішити питання щодо повторного розгляду заяви ОСОБА_1, державної допомоги при народженні дитини, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 року за її заявою від 21.04.2016 року, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.

Щодо доводів відповідача про пропуск позивачем строку звернення до адміністративного суду, суд вважає таку позицію необґрунтованою оскільки позов подано на захист конституційних прав дитини.

Щодо зобов'язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення по цій справі, суд вважає за необхідне зазначити про наступне.

Частиною другою статті 14 КАС України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

Згідно з положеннями частини першої статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

З аналізу викладених норм вбачається, що зобов'язання суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду, а не його обов'язком.

З огляду на викладене, а також приймаючи до уваги обставини даної справи, суд доходить висновку про відсутність підстав для встановлення судового контролю щодо виконання рішення в даній справі, оскільки позивачем не наведено доводів та не надано доказів, які свідчать про те, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення суду.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно з положеннями частини першої статті 139 КАС при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрат, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 704,80 грн. квитанцією ПриватБанк № 0.0.1 від 12.06.2018 року за подання до суду адміністративного позову про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії.

Таким чином, судовий збір у розмірі 704,80 грн. підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь ОСОБА_1.

Керуючись статтями 2-17, 19-20, 42-47, 55-60, 72-77, 90, 122, 132, 139, 143, 168, 171, 173, 192-196, 224, 225-228, 229-230, 241, 243, 245, 246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 допомоги при народженні дитини, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визнати незаконним та скасувати рішення Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради від 30.05.2016 року про відмову ОСОБА_1 в призначенні допомоги при народженні дитини, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1

Зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення допомоги при народженні дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, від 21.04.2016 року з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 704 (сімсот чотири) грн. 00 коп.

Вступну та резолютивну частину рішення складено у нарадчій кімнаті 28 вересня 2018 року.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 02 жовтня 2018 року.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Відповідно до п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII "Перехідні положення" КАС України в редакції Закону № 2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Кочанова П.В.