Справа № 826/10283/17
Суддя: Шрамко Ю.Т.
Дата ухвалення: 2018-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про закриття провадження у справі в частині

30 серпня 2018 року м. Київ№ 826/10283/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Шрамко Ю.Т., при секретарі судових засідань Ігнатову І.Ю., за участю позивача та представника відповідача, без участі представника третьої особи, під час розгляду у відкритому судовому засіданні адміністративної справи за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Київській області, третя особа - ОСОБА_3, про зобов'язання вчинити дії, скасування та визнання нечинним рішення, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Окружного адміністративного суду міста Києва, (також далі - суд), знаходиться справа №826/10283/17, (далі - справа), за позовом ОСОБА_2, (далі - позивач), до Головного управління Держгеокадастру у Київській області, (далі - відповідач), третя особа - ОСОБА_3, (далі - третя особа), про

- зобов'язання відповідача надати відповіді про результати розгляду клопотань (клопотання до відповідача, які 06.01.2017 року були направлені поштовим зв'язком позивачем та гр. ОСОБА_4);

- зобов'язання відповідача надати представником відповідача дозволи на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у орієнтовних межах, що зазначені в зазначених вище клопотаннях;

- скасування й визнання нечинним рішення відповідача - наказ №10-3564/15-17-сг від 06.03.2017 про надання дозволу на розробку документації із землеустрою та всі акти, які прийняті в результаті видання цього наказу, оскільки саме в результаті бездіяльності відповідача щодо клопотання позивача стало можливим видання наказу №10-3564/15-17-сг від 06.03.2017.

Разом з тим, у відповідному судовому засіданні представником відповідача заявлено письмове клопотання про закриття провадження у справі, оскільки її не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, (далі - заявлене клопотання).

Присутній у судовому засіданні 30 серпня 2018 року представник відповідача підтримав заявлене клопотання та просив задовольнити його, а позивач заперечував проти його задоволення.

Третя особа (його представник), будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання 30 серпня 2018 року не прибув.

Вирішуючи заявлене клопотання суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, (далі - Конвенція), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини, (далі - Суд), від 20 липня 2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України" (заяви №29458/04 та №29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики цього Суду термін "встановленим законом" у ст. 6 Конвенції спрямований на гарантування того, "що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом" (рішення у справі "Занд проти Австрії" (Zand v. Austria), заява №7360/76). У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. &?г;…&?к; фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках цей Суд дійшов висновку, що не може вважатися "судом, встановленим законом", національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Отже, поняття "суду, встановленого законом" зводиться не лише до правової основи самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Відповідно до ст. 2, п. 1 ч. 1 ст. 3, ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України, (далі - КАС України), у редакції, чинній на час звернення позивача до суду, завданням адміністративного судочинства визначала захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

При цьому, згідно з п. 7 ч. 1 ст. 3 КАС України, у редакції, чинній на час звернення позивача до суду, суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Отже, до компетенції адміністративних судів на час звернення позивача до суду належали спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб'єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій. Наведене узгоджується і з положеннями ст.ст. 2, 4, 19 КАС України, в редакцій станом нас прийняття даного судового рішення, які закріплюють завдання адміністративного судочинства, визначення понять публічно-правового спору та суб'єкта владних повноважень, а також межі юрисдикції адміністративних судів.

Разом з тим, неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб'єкт владних повноважень, а предметом розгляду - його акт індивідуальної дії. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі №802/1792/17-а.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України, (далі - ЦПК України), у редакції, чинній на час звернення позивача до суду, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

А згідно зі ст. 19 ЦПК України, в редакцій станом нас прийняття даного судового рішення, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №815/6956/15.

Виходячи з того, що у справі, яка розглядається, а саме, в межах позовних вимог про скасування й визнання нечинним рішення відповідача - наказу №10-3564/15-17-сг від 06.03.2017 про надання дозволу на розробку документації із землеустрою та всі акти, які прийняті в результаті видання цього наказу, оскільки саме в результаті бездіяльності відповідача щодо клопотання позивача стало можливим видання наказу №10-3564/15-17-сг від 06.03.2017, спірні правовідносини стосуються набуття права власності на земельну ділянку, тобто цивільного права, а отже, спір в цій частині не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки виникає спір про право, який має вирішуватися в порядку цивільного судочинства за правилами ЦПК України.

При цьому, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України, в редакцій станом нас прийняття даного судового рішення, суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Враховуючи вищезазначене у сукупності, вислухавши думку присутніх у судовому засіданні позивача та представника відповідача, а також оцінивши докази, які містяться у матеріалах справи, суд прийшов до висновку про часткову обґрунтованість заявленого клопотання та, як наслідок, наявність правових підстав для закриття провадження у справі в частині позовних вимог про скасування й визнання нечинним рішення відповідача - наказу №10-3564/15-17-сг від 06.03.2017 про надання дозволу на розробку документації із землеустрою та всі акти, які прийняті в результаті видання цього наказу, оскільки саме в результаті бездіяльності відповідача щодо клопотання позивача стало можливим видання наказу №10-3564/15-17-сг від 06.03.2017.

В іншій частині заявлене клопотання є необґрунтованим та не підлягає задоволенню.

На підставі вище викладеного, керуючись ст.ст. 238, 239, 241-243, 248, 256 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Клопотання представника Головного управління Держгеокадастру у Київській області про закриття провадження в адміністративній справі задовольнити частково.

2. Закрити провадження в адміністративній справі №826/10283/17 за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Київській області, третя особа - ОСОБА_3, в частині позовних вимог про скасування й визнання нечинним рішення відповідача - наказу №10-3564/15-17-сг від 06.03.2017 про надання дозволу на розробку документації із землеустрою та всі акти, які прийняті в результаті видання цього наказу, оскільки саме в результаті бездіяльності відповідача щодо клопотання позивача стало можливим видання наказу №10-3564/15-17-сг від 06.03.2017.

3. Роз'яснити позивачу, що розгляд справи в цій частині віднесено до суду цивільної юрисдикції.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Ухвала суду про закриття провадження у справі може бути оскаржена.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.Т. Шрамко

Ухвалу у повному обсязі складено 31 серпня 2018 року