Справа № 826/13388/17
Суддя: Скочок Т.О.
Дата ухвалення: 2018-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

02 жовтня 2018 року № 826/13388/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Скочок Т.О., суддів Кармазіна О.А. та Катющенко В.П., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доМіністерства юстиції України
третя особа про Адміністрація Президента України визнання бездіяльності протиправною,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 (далі також - позивач, ОСОБА_1) з позовом до Міністерства юстиції України (далі також - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Адміністрація Президента України (далі також - третя особа) про визнання незаконною бездіяльності Міністерства юстиції України за наслідками перенаправлення скарги ОСОБА_1 Адміністрацією Президента України для вирішення питання по суті.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.10.2017 відкрито провадження в адміністративній справі №826/13388/17, залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Адміністрацію Президента України, закінчено підготовче провадження в адміністративній справі та призначено дану справу до судового розгляду.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідачем у межах своїх повноважень не вчинено належних дій, передбачених законодавством, за наслідком звернення позивача зі скаргою від 03.05.2017 за фактом незаконних дій нотаріуса ОСОБА_2 до останнього. Вважаючи вказану бездіяльність протиправною, а свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернувся з позовом до суду.

Представником відповідача 04.12.2017 суду були подані письмові заперечення проти позову. В тексті своїх заперечень представник відповідача стверджує, що Міністерство юстиції України не допускала у відношенні ОСОБА_1 бездіяльності, оскільки Міністерство не є суб'єктом розгляду скарги позивача від 03.05.2017 в силу положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Крім того, позивачем порушено строк звернення з відповідною скаргою до відповідача, проте останнім вчинено передбачені законодавством дії з розгляду скарги в межах власної компетенції, а саме: роз'яснено порядок проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та процедуру оскарження дій державних реєстраторів.

13.12.2017 представником позивача до канцелярії суду та безпосередньо у судовому засіданні, призначеному на 13.12.2017, подано уточнену позовну заяву, яку було повернуто протокольною ухвалою суду відповідно до норм ст.ст. 106, 137 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, яка діяла станом на момент вчинення відповідної процесуальної дії). За наведених обставин представник позивача у судовому засіданні 13.12.2017 підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві в редакції від 19.10.2017, та просив задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог та просив відмовити у задоволенні позову повністю з мотивів, що наведені у письмових запереченнях на адміністративний позов.

Третя особа у призначене судове засідання явку своїх уповноважених представників не забезпечила, хоча була належним чином повідомлена про дату, час та місце судового засідання. Попередньо від представника третьої особи через канцелярію суду надійшло клопотання №30-06/196 від 06.11.2017 про розгляд справи за відсутності представника Адміністрації Президента України.

У цьому ж судовому засіданні, суд, враховуючи положення ч. 6 ст. 128 КАС України (у редакції, яка діяла станом на момент вчинення відповідної процесуальної дії) та беручи до уваги відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, ухвалив перейти до розгляду справи у письмовому провадженні.

Розглянувши подані особами, які беруть участь у справі, документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Як вбачається з наявних у справі матеріалів, 03.05.2017 ОСОБА_1 звернувся до Адміністрації Президента України зі скаргою на незаконні дії, в якій просив притягнути до відповідальності за незаконні протиправні дії суддю Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_3, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу м. Києва ОСОБА_2 та представника ПАТ «Укрсоцбанк» та юридично сприяти для відновлення свого права власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1.

За результатами розгляду звернення позивача, 04.05.2017 Адміністрація Президента України надала позивачу відповідь - лист за № 22/017970-04, згідно якого на підставі ч. 3 ст. 7 Закону України «Про звернення громадян» скарга ОСОБА_1 від 03.05.2017 була надіслана за належністю на розгляд в межах компетенції до Вищої ради правосуддя та Міністерства юстиції України.

В подальшому, позивач у відповідь на свою скаргу від 03.05.2017 отримав від Міністерства юстиції України лист від 06.06.2017 №21289/Б-12959/19. У цьому листі відповідач зазначив про відсутність у Міністерства компетенції з питання розгляду скарги щодо дисциплінарного проступку судді, роз'яснив порядок проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та процедуру оскарження дій державних реєстраторів, встановлену Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127, а також повідомив скаржника про наявність у нього права звернутися до суду за захистом порушеного права.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 55 Конституції України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до норм ст. 16 Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 №393/96-ВР, скарга на дії чи рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, об'єднання громадян, засобів масової інформації, посадової особи подається у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства, а в разі відсутності такого органу або незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням - безпосередньо до суду.

При цьому, особливості розгляду скарг громадян на рішення, дії або бездіяльність державних реєстраторів речових прав на нерухоме майно визначаються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Так, відповідно ч. 1 ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 №1952-IV (далі - Закон №1952-IV, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб'єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду.

За змістом ч. 2 ст. 37 цього Закону законодавцем чітко визначено, що Міністерство юстиції України розглядає скарги: 1) на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав (крім випадків, коли таке право набуто на підставі рішення суду, а також коли щодо нерухомого майна наявний судовий спір); 2) на рішення, дії або бездіяльність територіальних органів Міністерства юстиції України.

Територіальні органи Міністерства юстиції України розглядають скарги: 1) на рішення (крім рішення про державну реєстрацію прав), дії або бездіяльність державного реєстратора; 2) на дії або бездіяльність суб'єктів державної реєстрації прав.

Згідно з ч. 5 ст. 37 №1952-IV Закону скарга на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб'єкта державної реєстрації прав або територіального органу Міністерства юстиції України подається особою, яка вважає, що її права порушено, у письмовій формі та має містити: 1) повне найменування (ім'я) скаржника, його місце проживання чи перебування (для фізичних осіб) або місцезнаходження (для юридичних осіб), а також найменування (ім'я) представника скаржника, якщо скарга подається представником; 2) реквізити рішення державного реєстратора, яке оскаржується; 3) зміст оскаржуваного рішення, дій чи бездіяльності та норми законодавства, які порушено, на думку скаржника; 4) викладення обставин, якими скаржник обґрунтовує свої вимоги; 5) відомості про наявність чи відсутність судового спору з порушеного у скарзі питання, що може мати наслідком скасування оскаржуваного рішення державного реєстратора та/або внесення відомостей до Державного реєстру прав; 6) підпис скаржника або його представника із зазначенням дати складання скарги.

До скарги додаються засвідчені в установленому порядку копії документів, що підтверджують факт порушення прав скаржника у результаті прийняття рішення державним реєстратором (за наявності), а також якщо скарга подається представником скаржника - довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження такого представника, або копія такого документа, засвідчена в установленому порядку.

Скарга на рішення про державну реєстрацію прав розглядається в порядку, визначеному цим Законом, виключно за умови, що вона подана особою, яка може підтвердити факт порушення її прав у результаті прийняття такого рішення.

Окрім того, ч. 3 ст. 37 Закону №1952-IV передбачено, що рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб'єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України та його територіальних органів протягом 60 календарних днів з дня прийняття рішення, що оскаржується, або з дня, коли особа дізналася чи могла дізнатися про порушення її прав відповідною дією чи бездіяльністю.

Як вбачається з текстів скарги ОСОБА_1 від 03.05.2017, позовної заяви та з наданої позивачем до матеріалів справи Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № 75204932 від 08.12.2016 (далі - Інформаційна довідка № 75204932), 06.04.2016 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 вчинені записи про право власності в Реєстрі речових прав на нерухоме майно на об'єкти нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1. Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) були прийнятті приватним нотаріусом ОСОБА_2 та відповідні записи про право власності до Реєстру внесені на підставі рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29.04.2015 у справі №200/5731/14-ц. Позивач зазначив, що про порушення своїх прав на нерухоме майно

За даними Єдиного державного реєстру судових рішень (а саме з тексту наявної там постанови Верховного Суду України від 12.10.2016 у справі №200/5731/14-ц), вказане рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29.04.2015 у справі №200/5731/14-ц в подальшому було залишено без змін відповідно до ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25.06.2015, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.12.2015 та відповідно до зазначеної постанови Верховного Суду України від 12.10.2016.

Таким чином, з наданих позивачем документів можна дійти висновку, що ОСОБА_1 звернувся зі скаргою на рішення державного реєстратора (приватного нотаріуса) про державну реєстрацію прав, що були набуті третьою особою на підставі рішення суду. За наведених обставин, в силу приписів ч. 2 ст. 37 Закону №1952-IV розгляд по суті такої скарги ОСОБА_1 від 03.05.2017 не належить до компетенції Міністерства юстиції України або його територіальних органів, а відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону №1952-IV питання щодо правомірності рішення державного реєстратора (приватного нотаріуса) підлягає розгляду у судовому порядку, про що було зазначено в листі Міністерства юстиції України від 06.06.2017 №21289/Б-12959/19.

Поряд з цим, суд враховує і те, що зі змісту поданого позову вбачається, що позивачеві стало відомо про його порушене право 08.12.2016 з Інформаційної довідки № 75204932 від 08.12.2016, виданої приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу м. Дніпропетровськ Одинцової С.О., однак скарга була подана до третьої особи 03.05.2017 та перенаправлена до відповідача 04.05.2017. Відтак, позивачем на момент подання скарги від 03.05.2017 порушено строк звернення до Міністерства юстиції України, встановлений ч. 3 ст. 37 Закону №1952-IV.

Стосовно обґрунтованості посилань позивача на те, що відповідач мав вжити заходів щодо перевірки організації нотаріальної діяльності приватного нотаріуса ОСОБА_2 за результатами отриманої скарги, суд зазначає наступне.

Частиною першою ст. 38 Закону №1952-IV визначено, що державні реєстратори, суб'єкти державної реєстрації прав за порушення законодавства у сфері державної реєстрації прав несуть дисциплінарну, цивільно-правову, адміністративну або кримінальну відповідальність у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст. 371 Закону №1952-IV, контроль у сфері державної реєстрації прав здійснюється Міністерством юстиції України, у тому числі шляхом моніторингу реєстраційних дій у Державному реєстрі прав з метою виявлення порушень порядку державної реєстрації прав державними реєстраторами, уповноваженими особами суб'єктів державної реєстрації прав.

За результатами моніторингу реєстраційних дій у Державному реєстрі прав у разі виявлення порушень порядку державної реєстрації прав державними реєстраторами, уповноваженими особами суб'єктів державної реєстрації прав Міністерство юстиції України проводить перевірки державних реєстраторів чи суб'єктів державної реєстрації прав.

У разі якщо в результаті проведеної перевірки державних реєстраторів чи суб'єктів державної реєстрації прав виявлено прийняття такими державними реєстраторами чи суб'єктами державної реєстрації прав рішень з порушенням законодавства, що має наслідком порушення прав та законних інтересів фізичних та/або юридичних осіб, Міністерство юстиції України вживає заходів до негайного повідомлення про це відповідних правоохоронних органів для вжиття необхідних заходів, а також заінтересованих осіб.

Порядок здійснення контролю, проведення камеральних перевірок та критерії, за якими здійснюється моніторинг, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Так, згідно з п.п. 2, 3 і 4 Порядку здійснення контролю у сфері державної реєстрації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.12.2016 №990, контроль за діяльністю у сфері державної реєстрації здійснюється шляхом розгляду скарг, поданих відповідно до Закону України «Про звернення громадян», і обґрунтованих подань територіальних органів Мін'юсту, а також моніторингу реєстраційних дій в реєстрах.

У разі виявлення під час розгляду скарг відповідно до Закону України «Про звернення громадян» і обґрунтованих подань територіальних органів Мін'юсту чи моніторингу реєстраційних дій в реєстрах порушень порядку державної реєстрації контроль здійснюється шляхом проведення камеральної перевірки державних реєстраторів чи суб'єктів державної реєстрації з прийняттям обов'язкових до виконання рішень, передбачених Законами.

Розгляд скарг здійснюється у строки, встановлені Законом України «Про звернення громадян».

Моніторинг реєстраційних дій проводиться на підставі відомостей реєстрів за допомогою програмних засобів їх ведення за такими критеріями: 1) порушення строків, визначених Законами; 2) проведення реєстраційних дій в неробочий час; 3) відсутність у реєстрах електронних копій документів, поданих для державної реєстрації, виготовлених шляхом їх сканування; 4) проведення реєстраційних дій на підставі судових рішень; 5) скасування (видалення) записів з реєстрів; 6) державні реєстратори та/або суб'єкти державної реєстрації, визначені Мін'юстом.

Періодичність моніторингу реєстраційних дій за окремими зазначеними критеріями, перелік державних реєстраторів та/або суб'єктів державної реєстрації, щодо яких проводиться моніторинг за критерієм, визначеним у підпункті 6 цього пункту, а також строк, протягом якого проводиться такий моніторинг, визначаються (затверджуються) Мін'юстом з розміщенням відповідної інформації на офіційному веб-сайті.

За результатами проведення перевірок державних реєстраторів чи суб'єктів державної реєстрації прав Міністерство юстиції України у разі виявлення порушень порядку державної реєстрації прав державними реєстраторами, уповноваженими особами суб'єктів державної реєстрації прав приймає вмотивоване рішення про: 1) тимчасове блокування доступу державного реєстратора, уповноваженої особи суб'єкта державної реєстрації прав до Державного реєстру прав; 2) анулювання доступу державного реєстратора, уповноваженої особи суб'єкта державної реєстрації прав до Державного реєстру прав; 3) притягнення до адміністративної відповідальності державного реєстратора, уповноваженої особи суб'єкта державної реєстрації прав; 4) направлення до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України подання щодо анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю; 5) скасування акредитації суб'єкта державної реєстрації прав (ст. 371 Закону №1952-IV).

В контексті вищенаведеного слід зауважити, що оскільки розгляд скарги ОСОБА_1 по суті відповідно до ч. 2 ст. 37 Закону №1952-IV не належить до компетенції Міністерства юстиції України, а також те, що в тексті своєї скарги ОСОБА_1 вимогу про проведення перевірки нотаріальної діяльності приватного нотаріуса не заявляв, то суд вважає помилковими твердження позивача викладені у адміністративному позові щодо обов'язку відповідача вчинити дії щодо контролю за діяльністю приватного нотаріуса саме на підставі скарги від 03.05.2017.

Відповідно до положень ч. 8 ст. 37 Закону №1952-IV Міністерство юстиції України та його територіальні органи відмовляють у задоволенні скарги, в тому числі якщо: закінчився встановлений законом строк подачі скарги; розгляд питань, порушених у скарзі, не належить до компетенції органу.

Одночасно в ч. 3 ст. 7 Закону України «Про звернення громадян» визначено, що якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об'єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п'яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз'ясненнями.

З огляду на наведені норми Законів України «Про звернення громадян» і «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та встановлені у справі обставини суд приходить до висновку про відсутність у матеріалах справи документального підтвердження обставин допущення Міністерством юстиції України протиправної бездіяльності по відношенню до ОСОБА_1 за наслідками отримання його скарги від 03.05.2017.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Частиною 1 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У силу ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, а, відтак, такими, що не підлягають задоволенню.

При цьому, оскільки суд відмовляє позивачу у задоволенні адміністративного позову, відсутні правові підстави, передбачені ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України для стягнення судових витрат на користь останнього з відповідача.

Керуючись ст.ст. 2, 5-11, 72-77, 90, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Адміністрації Президента України відмовити у повному обсязі.

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т.О. Скочок

Судді О.А. Кармазін

В.П. Катющенко