Справа № 405/5367/17(2-а/405/222/17)
Суддя: Анцупова Т.О.
Дата ухвалення: 2018-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

26 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 405/5367/17(2-а/405/222/17)

адміністративне провадження № К/9901/47311/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Анцупової Т. О.,

суддів - Кравчука В. М., Стародуба О. П.,

розглянувши у письмовому провадженні у касаційній інстанції адміністративну справу № 405/5367/17(2-а/405/222/17)

за позовом ОСОБА_2 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Кіровоградській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії;

за касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Ленінського районного суду міста Кіровограда (суддя Шевченко І. М.) від 13 грудня 2017 року та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду (колегія суддів у складі: Прокопчук Т. С., Шлай А. В., Мельника В. В.) від 15 березня 2018 року, встановив:

І. РУХ СПРАВИ

1. У вересні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Кіровоградській області, в якому просив:

- визнати неправомірною бездіяльність відповідача по перерахунку щомісячних страхових виплат у зв'язку з підвищенням розміру мінімальної заробітної плати неправомірною;

- зобов'язати відповідача провести з 01 травня 2010 року перерахунок щомісячних страхових виплат у зв'язку з підвищенням розміру мінімальної заробітної плати шляхом відповідного збільшення, з корегуванням у зв'язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому ст. 34 Закону України «Про оплату праці»;

- встановити судовий контроль за виконанням рішення по справі.

2. Постановою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 13 грудня 2017 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

3. Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 15 березня 2018 року задоволено частково апеляційну скаргу ОСОБА_2; постанову Ленінського районного суду міста Кіровограда від 13 грудня 2017 року скасовано; адміністративний позов ОСОБА_2 залишено без розгляду на підставі ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України, в редакції до 15 грудня 2017 року).

4. Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, ОСОБА_2 звернувся до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Ленінського районного суду міста Кіровограда від 13 грудня 2017 року та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 15 березня 2018 року, направити справу на новий розгляд по суті заявлених вимог до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду.

5. Ухвалою Верховного Суду від 16 квітня 2018 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою та установлено десятиденний строк з моменту отримання вказаної ухвали для подачі відзиву на касаційну скаргу.

6. Ухвалою Верховного Суду від 24 вересня 2018 року справу призначено до касаційного розгляду в порядку письмового провадження.

7. Станом на 26 вересня 2018 року відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надходив.

II. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

8. Судами попередніх інстанцій установлено, що позивач - ОСОБА_2 як потерпілий на виробництві перебуває на обліку в Кропивницькому відділенні Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Кіровоградській області з 03 червня 2006 року та отримує відповідні щомісячні страхові виплати та інші види матеріального забезпечення.

9. 05 квітня 2004 року Ленінським райсудом м. Кіровограда прийнято рішення за позовом ОСОБА_2 до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань в м. Кіровограді про стягнення коштів і призначення щомісячної виплати втраченого заробітку. В рішенні проіндексовано шляхом множення на коефіцієнт збільшення мінімальної заробітної плати розмір щомісячних грошових сум, що компенсують відповідну частину втраченого заробітку в зв'язку з підвищеннями мінімальної заробітної плати у порядку, визначеному законодавством, на день винесення рішення. Встановлено, що «цей розмір підлягає перерахуванню у випадках подальших підвищень розміру мінімальної заробітної плати у визначеному законодавством порядку».

10. З набранням вищевказаного рішення законної сили відшкодування шкоди здійснюється Відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві в м. Кіровограді.

11. Постановою Ленінського районного суду міста Кіровограда від 30 листопада 2010 року по справі № 2а-6740/10/1111 позов ОСОБА_2 до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кіровограді задоволено частково: визнано бездіяльність відділення Фонду щодо перерахунку страхових виплат у зв'язку підвищенням розміру мінімальної заробітної плати неправомірною та зобов'язано стягнути заборгованість у зв'язку із затримкою перерахунку основного боргу з урахуванням інфляції станом на 30 квітня 2010 року. В задоволенні решти позовних вимог відмовив.

12. Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суд від 14 червня 2011 року, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 04 грудня 2014 року, рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято нове, яким зобов'язано відділення Фонду здійснити ОСОБА_2 перерахунок щомісячних страхових виплат у зв'язку з підвищенням розміру мінімальної заробітної плати починаючи з 01 вересня 2004 року.

13. Судами також встановлено, що у червні 2015 року позивач знову звернувся до суду з цивільним позовом про стягнення шкоди, завданої затримкою перерахунку щомісячних страхових виплат з вини відповідача за період з 01 вересня 2004 року по 31 травня 2015 року з урахуванням інфляції. Апеляційний суд Кіровоградської області рішенням від 22 травня 2017 року у справі №405/4776/15-ц позов задовольнив частково, стягнувши шкоду за період з 01 вересня 2004 року до 30 квітня 2010 року з урахуванням інфляції.

14. Позивач, вважаючи, що його право на перерахунок щомісячних страхових виплат у зв'язку із збільшенням розміру мінімальної заробітної плати відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 29 Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-ХІУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» встановлене судовими рішеннями між тими ж сторонами з тих же підстав які набрали законної сили, звернувся до суду з адміністративним позовом про зобов'язання відповідача провести з 01 травня 2010 року перерахунок щомісячних страхових виплат у зв'язку з підвищенням розміру мінімальної заробітної плати шляхом відповідного збільшення, з корегуванням у зв'язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому ст. 34 Закону України «Про оплату праці».

ІІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

15. Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, зазначив, що позивач звертаючись до суду з адміністративним позовом, не обґрунтував, які саме владно-управлінські функції здійснює Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Кіровоградській області по відношенню до позивача у спірних правовідносинах. Із змісту адміністративного позову випливає, що спірні правовідносини виникли між Кропивницьким відділенням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Кіровоградській області як страховиком і застрахованою особою ОСОБА_2, в зв'язку з реалізацією Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

16. Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та залишаючи адміністративний позов без розгляду, дійшов висновку про пропуск позивачем строку, встановленого ст. 99, 100 КАС України (в редакції, яка була чинною на момент прийняття рішення судом першої інстанції) та ст. 123, 240 КАС України (в редакції з 15 грудня 2017 року), для звернення до адміністративного суду за захистом своїх порушених права, оскільки страхові виплати є періодичними виплатами.

17. Судом апеляційної інстанції зазначено, що про порушення своїх прав в частині не здійснення їх перерахунку та виплати в належному розмірі з 01 травня 2010 року позивач фактично дізнався в зазначений період, проте до суду для захисту прав та інтересів в цій частині звернувся лише 25 вересня 2017 року, що свідчить про пропущений ним строк звернення за приписами ст. 99 КАС України (в редакції до 15 грудня 2017 року), на що судом першої інстанції не звернуто увагу та розглянуто справу по суті.

ІV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

18. У касаційній скарзі скаржник зазначає:

1) щодо рішення суду першої інстанції - Кропивницьке відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Кіровоградській області не може бути відповідачем, оскільки не є юридичною особою і не має адміністративної правосуб'єктності. За ст. 48 КАС України адміністративна процесуальна правосуб'єктність має лише юридична особа, якою в даній справі і є Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Кіровоградській області, заявлене ним відповідачем. За ст. 80 ЦК України юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді;

2) щодо рішення суду апеляційної інстанції:

- про те, що його право на перерахунок було захищено судовим рішенням від 14 червня 2011 року лише до 30 квітня 2010 року дізнався з рішення Апеляційного суду Кіровоградської області у справі № 405/4776/15-ц від 22 травня 2017 року; позов подано 25 вересня 2017 року в межах шестимісячного строку, встановленого ст. 99 КАС України (в редакції до 15 грудня 2017 року);

- на цю категорію спорів позовна давність взагалі не поширюється у відповідності до ст. 268 Цивільного кодексу України, а саме: « 3) на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншими ушкодженням здоров'я або смертю; 5) на вимогу страхувальника (застрахованої особи) до страховика про здійснення страхової виплати (страхового відшкодування)»; та відповідно до ч. 7 ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності»;

- висновок апеляційного суду про порушення строку звернення до суду є безпідставним, а закриття провадження по справі унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для справи;

- апеляційним судом грубо порушено процесуальне право на особисту участь в судовому засіданні у зв'язку з не розглядом клопотань від 05 лютого 2018 року та 13 березня 2018 року про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

ІV. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ

19. Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених ст. 341 КАС України, а також надаючи оцінку правильності застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права, виходить з наступного.

20. Відповідно ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

21. Згідно ч. 1 ст. 99 КАС України (в редакції, яка була чинною на момент прийняття рішення судом першої інстанції) адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

22. Частиною 2 ст. 99 КАС України (в редакції, яка була чинною на момент прийняття рішення судом першої інстанції) встановлено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

23. Згідно з ч. 1, 2 ст. 100 КАС України (в редакції, яка була чинною на момент прийняття рішення судом першої інстанції) адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала. Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

24. Отже, вирішальним щодо визначення строків звернення до адміністративного суду є встановлення факту, коли та за яких обставин позивач дізнався про порушення своїх прав та зміг вчинити дії, направлені на їх відновлення.

25. Колегія суддів вважає, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку щодо пропуску позивачем строку звернення до суду, оскільки про порушення своїх прав ОСОБА_2 дізнався саме з рішення Апеляційного суду Кіровоградської області у справі № 405/4776/15-ц від 22 травня 2017 року, позов ним подано 25 вересня 2017 року, тобто в межах шестимісячного строку, встановленого ст. 99 КАС України (в редакції до 15 грудня 2017 року).

26. Щодо посилання позивача у касаційній скарзі на те, що апеляційним судом не розглянуті його клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, слід зазначити, що як свідчать матеріали справи на перше клопотання від 05 лютого 2018 року апеляційним судом надана відповідь про передчасність його подання, оскільки справа до розгляду ще не призначена /а.с. 78/; повторне клопотання від 13 березня 2018 року надійшло до суду апеляційної інстанції 19 березня 2018 року, тобто після прийняття рішення у справі - 15 березня 2018 року /а. с. 94/.

Колегія суддів зазначає, що при призначенні справи до розгляду в судове засідання на 15 березня 2018 року, судом апеляційної інстанції клопотання позивача від 05 лютого 2018 року у відповідності до КАС України залишилося не вирішеним.

Вказане свідчить про порушення прав позивача у доступі до суду із наданням своїх аргументів по суті справи.

27. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 353 КАС України підставою для скасування ухвали судів першої та (або) апеляційної інстанції і направлення справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

28. У зв'язку з викладеним Суд вважає, що допущені судом апеляційної інстанції вищенаведені порушення норм процесуального права є підставою для скасування оскаржуваної ухвали відповідно до ч. 1, 4 ст. 353 КАС України з направленням справи до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

29. Вимоги касаційної скарги в частині скасування постанови Ленінського районного суду міста Кіровограда від 13 грудня 2017 року Судом не розглядаються, оскільки апеляційним судом рішення суду першої інстанції по суті не переглядалось.

Керуючись ст. 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 15 березня 2018 року у справі № 405/5367/17(2а/405/222/17) скасувати.

Справу направити для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Т. О. Анцупова

Суддя В. М. Кравчук

Суддя О. П. Стародуб