Справа № 0640/4218/18
Суддя: Лавренчук Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2018-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2018 року м. Житомир справа № 0640/4218/18

категорія 10.3

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Лавренчук О.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним і скасування рішення, зобов"язання призначити, нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України в якому просив:

-визнати протиправним і скасувати рішення Міністерства оборони України про відмову мені у призначенні одноразової грошової допомоги як інваліду 2 групи з 02.06.2017, внаслідок поранення, контузія, захворювання, так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби під час перебування в країнах, де велись бойові дії, оформлене протоколом засідання Комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 16.02.2018 № 18.

- зобов`язати Міністерство оборони України призначити, нарахувати та виплатити мені одноразову грошову допомогу у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, як інваліду 2 групи з 02.06.2017 внаслідок поранення, контузія, захворювання, так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби під час перебування в країнах, де велись бойові дії відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 з урахуванням попередніх виплат.

В обґрунтування позову зазначає, що відмова відповідача у виплаті одноразової грошової допомоги з тих підстав, що після первинного огляду МСЕК пройшло більше 2 років, є протиправною та такою, що порушує його законні права та інтереси.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 27 серпня 2018 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи.

06 вересня 2018 року до суду від Житомирського обласного військового комісаріату надійшло пояснення щодо позову. Вказує, що у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у звязку зі змінами, що відбулись не здійснюється.

21 вересня 2018 року до суду надійшов відзив на позовну заяву в якому відповідач просить у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Зазначає, що позивачу було виплачено одноразову грошову допомогу у розмірі 182700 грн у зв`язку із встановленням третьої групи інвалідності. Вказує, 14.06.2017 під час повторного огляду позивача встановлено ІІ групу інвалідності внаслідок тієї ж причини. Однак, відповідно до вимог чинного законодавства одноразова грошова допомога має одноразовий характер. Право військовослужбовців на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі у випадку встановлення під час повторного огляду вищої групи інвалідності, за умови, що встановлення вищої групи інвалідості відбулось протягом двох років після первинного встановлення інвалідності. Вказує, що повторний огляд і встановлення ІІ групи інвалідності встановлено позивачу у червні 2017 року, тоді як ІІІ групу встановлено у грудні 2014 року, тобто пропущено дворічний термін.

Суд, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні), з особливостями, визначеними ст.ст. 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, позовну заяву та відзив, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, перевіривши їх наявними в матеріалах справи і дослідженими доказами, дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, з таких підстав.

Встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу з 27.04.1987 по 29.05.2018. У період із 29.09.1987 по 05.01.1989 проходив службу на території Республіки Афганістан.

Позивачу під час первинного медичного огляду 26 грудня 2014 року встановлено ІІІ групу інвалідності, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серії 12 ААА №078893. Поранення, контузія, захворювання, так пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії (а.с. 11)

Відповідно до довідки до акта огляду МСЕК серії 12 ААА №782623 від 14 червня 2017 року за наслідками повторного огляду встановлено ІІ групу інвалідності з 02 червня 2017 Поранення, контузія, захворювання, так пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії (а.с. 12).

Сторонами дані обставини визнаються.

Позивач звернувся до Міністерства оборони України із заявою від 13.11.2017 про виплату йому різниці одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби (а.с. 10).

З Протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 16 лютого 2018 року №18 вбачається, що розглянувши подані позивачем документи, комісія дійшла висновку про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги, оскільки ОСОБА_1 змінено групу інвалідності понад дворічний термін. Зазначено, що допомога у зв`язку з встановленням ІІІ групи інвалідності виплачена в розмірі 182700 гривень.

Вважаючи таку відмову необґрунтованою, а свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернувся з позовом до суду.

Відповідно до ст.41 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року №2011-XII (далі - Закон №2011), який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлення єдиної системи їх соціального та правового захисту, гарантування військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливих умов для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни.

Згідно з ч.1 ст.3 Закону №2011 дія даного Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Приписами ч. 1 ст. 16 Закону №2011 визначено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Отже, Закон №2011 пов"язує право на отримання одноразової допомоги з настанням певних обставин, а саме: у разі загибелі, у разі встановлення інвалідності, у разі встановлення ступеня втрати працездатності.

Статтею 16 Закону №2011 встановлено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Разом з цим, відповідно до ч. 4 ст. 16-3 Закону №2011, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Разом з тим, порядок, у якому необхідно реалізовувати право на отримання допомоги залежить від часу встановлення інвалідності.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, що додається (далі - Порядок №975).

Пунктом 8 Порядку №975 визначено, що якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному та резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

З огляду на викладене, законодавством України передбачено право військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі у випадку встановлення під час повторного огляду згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищої групи інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, за умови, що встановлення вищої групи інвалідності чи вищого ступеня втрати працездатності відбулось протягом двох років після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності.

Згідно доказів, що містяться в матеріалах адміністративної справи, позивачу за наслідками первинного огляду та встановлення із 17.12.2014 ІІІ групи інвалідності внаслідок поранення, контузія, захворювання, так пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, виплачена допомога в сумі 182700 грн.

З огляду на встановлене, суд дійшов висновку, що позивач скористався своїм правом на отримання одноразової допомоги у випадку часткової втрати працездатності, передбаченим ст.16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Після спливу дворічного терміну, встановленого Законом, а саме: 02.06.2017 за наслідками повторного огляду позивачу встановлено ІІ групу інвалідності внаслідок Поранення, контузія, захворювання, так пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові ді

Отже, позивачу встановлено вищу групу інвалідності (змінено) понад дворічний термін після встановлення первинної інвалідності.

Таким чином, оскільки законодавство допускає можливість виплати грошової допомоги у разі встановлення військовослужбовцю вищої групи інвалідності чи вищого ступеня втрати працездатності, однак право на отримання такої допомоги обмежено дворічним строком з моменту її первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, суд вважає помилковим твердження позивача, що він набув відповідне право, оскільки між встановленням ІІ групи інвалідності та встановленням ІІІ групи інвалідності минуло більше 2-х років.

Суд не приймає до уваги доводів позивача, що п. 4 ст. 16-3 Закону не може застосовуватись його, оскільки дана норма застосовується до військовослужбовців, військовозобовязаних або резервистів, а позивач є особоя, яка звільнена з військової служби, однак, позивач є особою з інвалідністю, яка повязано із захворюванням, повязаним з проходженням військової служби, а згідно п. 2 ч. 1 Закону №2011 його дія поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Окрім того, стаття 16-3 Закону регулює призначення і виплату одноразової грошової допомоги, а не здійснення доплат, як вважає позивач.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги є необгрунтованими, а тому в їх задоволенні слід відмовити.

Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 242-246, 255, 258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Житомирський обласний військовий комісаріат про визнання протиправним і скасування рішення, зобов"язання призначити, нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя О.В. Лавренчук