Справа № 826/9287/16
Суддя: Літвіна Н. М.
Дата ухвалення: 2018-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/9287/16 Суддя (судді) першої інстанції: Васильченко І.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Літвіної Н.М.

суддів Федотова І.В.

Сорочка Є.О.

при секретарі Архіповій Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку ч. 4 ст. 229 КАС України апеляційні скарги ОСОБА_3 та Головного управління Національної поліції у місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 червня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління Національної поліції у місті Києві про скасування наказу, поновлення на посаді, -

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції у м. Києві, про: визнання протиправним та скасування наказу Головного управління Національної поліції у м. Києві від 17 травня 2016 року № 463 о/с, яким було звільнено ОСОБА_3 зі служби в поліції; поновлення ОСОБА_3 на посаді поліцейського полку особливого призначення № 1 Головного управління Національної поліції у м. Києві; стягнення з Головного управління Національної поліції у м. Києві на користь ОСОБА_3 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 18 травня 2016 року по час винесення судового рішення суду в розмірі 95520,60 грн.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 червня 2018 року адміністративний позов задоволено повністю:

Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції у м. Києві від 17 травня 2016 року № 463 о/с.

Поновлено ОСОБА_4 на посаді поліцейського полку поліції особливого призначення № 1 з 18 травня 2016 року.

Стягнуто з Головного управління Національної поліції у м. Києві на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 18 травня 2016 року по 12 червня 2018 року в розмірі 87886,40 грн.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач - ОСОБА_3, звернувся до суду з апеляційною скаргою, у якій, стверджуючи про неповне зясування судом першої інстанції обставин справи в частині визначення кількості днів вимушеного прогулу та можливі арифметичні помилки, просить оскаржуване рішення змінити в цій частині, зазначивши вірний розрахунок суми стягнення.

Також з апеляційною скаргою на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 червня 2018 року звернувся відповідач - Головне управління Національної поліції у місті Києві, який посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та здійснені порушення вимог процесуального права просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. При цьому, апелянт стверджує, що судом першої інстанції під час розгляду справи не враховано, що позивач належним чином був повідомлений про зміну в організації структури поліції та можливе наступне вивільнення із займаної посади, однак не подавав рапорт про його призначення на новостворені посади. Крім того, на переконання відповідача, судом першої інстанції безпідставно прийнято до розгляду заяву позивача про збільшення позовних вимог, яка була подана позивачем з пропуском строку.

У зв'язку з неприбуттям жодної з осіб, які беруть участь у справі у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу відповідно до вимог ч. 4 ст. 229 КАС України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Зазначене узгоджується з позицією, викладеною в п. 13.1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20 травня 2013 року № 7, відповідно до якого у разі часткового оскарження судового рішення суд апеляційної інстанції в описовій частині свого рішення повинен зазначити, в якій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, і при цьому не має права робити правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, а апеляційну скаргу позивача необхідно задовольнити частково виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується учасниками судового процесу, наказом Головного управління Національної поліції в м. Києві від 07 листопада 2015 року №66 о/с ОСОБА_3, який мав спеціальне звання «прапорщик міліції» було призначено на посаду старшого поліцейського полку поліції особливого призначення №1 Головного управління з 07 листопада 2015 року (в порядку переатестування).

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 05 листопада 2015 року ОСОБА_3 було відсторонено від посади по 03 січня 2016 року.

Наказом Головного управління Національної поліції у м. Києві від 07 грудня 2015 року № 111 о/с на підставі ухвали Печерського районного суду м. Києва від 03 грудня 2015 року ОСОБА_3 було відсторонено від посади поліцейського полку особливого призначення № 1 Головного управління Національної поліції у м. Києві на строк по 31 січня 2016 року.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 26 січня 2016 року строк відсторонення від посади щодо ОСОБА_3 було продовжено до 03 березня 2016 року.

Наказом Головного управління Національної поліції у м. Києві від 01 лютого 2016 року №88 о/с ОСОБА_3 відсторонено від посади на строк до 03 березня2016 року на підставі ухвали Печерського районного суду м. Києва від 26 січня 2016 року.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 03 березня 2016 року про відсторонення від посади щодо ОСОБА_3 було продовжено до 03 травня 2016 року.

Наказом Головного управління Національної поліції в м. Києві від 09 березня 2016 року №211 о/с ОСОБА_3 було відсторонено від посади на строк до травня 2016 року на підставі ухвали Печерського районного суду м. Києва від 03 березня 2016 року.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 28 квітня 2015 року про відсторонення від посади щодо ОСОБА_3 було продовжено до 25 червня 2016 року.

Отже, починаючи з 07 грудня 2016 року позивач був відсторонений від виконання обов'язків та фактично був відсутній на робочому місці та не виконував свої трудові обов'язки.

Наказом від 17 травня 2016 року № 463 о/с на підставі наказу Національної поліції України від 24 лютого 2016 року № 164 дск «Про організаційно-штатні зміни в Головному управлінні Національної поліції у м. Києві від 17 травня 2016 року № 6 дск «Про організаційно-штатні зміни в ГУНП у м. Києві», відповідно до Закону України «Про Національну поліцію», старшого сержанта поліції ОСОБА_3, поліцейського полку поліції особливого призначення № 1, звільнено зі служби в поліції відповідно до п. 4 (у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію».

Позивач вважаючи прийняте рішення про його звільнення протиправним, звернувся до суду за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем в порушення вимог Закону України «Про Національну поліцію» та Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України не було вчинено будь-яких дій з метою з'ясування можливості використання ОСОБА_3 щодо подальшого проходження служби в органах поліції, не взято до уваги кваліфікацію працівника, його досвід роботи, переважне право на залишення на роботі, наявність вакантних посад у штаті апарату.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначені Законом України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року № 580-VIII (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин; надалі Закон № 580-VIII).

Відповідно до ч. 1ст. 68 Закону № 580-VIII, у разі здійснення реорганізації, внаслідок якої на підставі відповідного наказу скорочуються посади в органі чи окремому підрозділі органу (закладу, установи) поліції, поліцейський, посада якого буде скорочена, має бути персонально письмово попереджений про можливе наступне звільнення зі служби в поліції за два місяці до такого звільнення.

Поліцейський, посада якого скорочена, може бути призначений за його згодою з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров'я, ставлення до виконання службових обов'язків на іншу посаду в будь-якому органі (закладі, установі) поліції до закінчення двомісячного строку з дня його персонального попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції відповідно до частини першої цієї ст. (ч. 2).

Поліцейський, посада якого була скорочена і якого не призначено на іншу посаду в поліції відповідно до частини другої цієї статті, після закінчення двомісячного строку з дня попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції має бути звільнений зі служби в поліції на підставі п. 4 ч. 1 ст. 77 цього Закону (ч. 3).

Переважне право на залишення на службі в поліції при реорганізації надається поліцейським з більш високими кваліфікацією та досягненнями у службовій діяльності. За рівних умов щодо кваліфікації та досягнень у службовій діяльності перевага в залишенні на службі надається особам, які мають таке право відповідно до вимог законодавства (ч. 5).

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 77 Закону № 580-VIII, поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється: у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.

Разом з тим, відповідно до п. 5 ч. 10 № 62 Закону №580-VIII поліцейський у повному обсязі користується гарантіями соціального та правового захисту, передбаченими цим Законом та іншими актами законодавства.

Отже, у разі перетворення одного структурного підрозділу юридичної особи публічного права в інший або при його перепрофілюванні звільнення з публічної служби, зміна її істотних умов можуть мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності чи штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями тощо. Саме по собі перетворення одного структурного підрозділу юридичної особи публічного права в інший без скорочення штату не може бути підставою для звільнення з публічної служби чи зміни істотних умов її проходження. Скорочення штату встановлюється шляхом порівняння штатних розписів цієї юридичної особи до і після її реорганізації.

Однак, як вбачається із наказу № 463 о/с від 17 травня 2016 року про звільнення позивача, не було визначено чітку підставу для звільнення.

Відповідачем також не надано доказів щодо чисельності штатів, які були скорочені, зокрема, щодо виду проведення організаційних заходів.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що матеріали справи хоча й містять докази письмового повідомлення позивача про майбутнє вивільнення однак відповідачем не надано доказів пропонування позивачу вакантних посад, де проходив службу позивач або в іншому підрозділі поліції.

Крім того, відповідачем не надано доказів встановлення наявності, або відсутності у позивача переважного права на залишення на службі в поліції при реорганізації, відповідно до вимог ч. 5 ст. 68 Закону № 580-VIII, зокрема, не взято до уваги наведене вище та той факт, що позивач має статус учасника бойових дій.

З матеріалів справи вбачається, що у зв'язку із зміною в організаційній структурі поліції, структурних підрозділах Головного управління національної поліції у м. Києві та на виконання вимог наказу Національної поліції України від 24 лютого 2016 року № 164 дск «Про організаційно-штатні зміни в Головному управлінні Національної поліції у м. Києві» затверджено наказ від 17 березня 2016 року № 6 дск «Про організаційно-штатні зміни в Головному управлінні національної у м. Києві».

Відповідно до листа Головне управління національної поліції у м. Києві від 10 жовтня 2016 року № 396-аз/125/26/01-2016 штатна чисельність поліцейських полку особливого призначення № 1 станом на 17 травня 2016 року становила 398 одиниць. Станом на 17 травня 2016 року чисельність вакантних посад поліцейським у полку особливого призначення № 1 Головного управління Національної поліції у м. Києві становила 55 посад.

Отже, всього за означеною інформацією 55 штатних посад були вакантними.

Втім, листом полку особливого призначення № 1 від 04 жовтня 2016 року № 309/125/38/03-2016 Головним управлінням Національної поліції у м. Києві позивача було повідомлено про некомплект поліцейських в підрозділі станом на 30 червня 2016 року складав 44 посади.

Натомість, відповідачем в порушення вимог Закону України «Про Національну поліцію» та Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України не було вчинено будь-яких дій з метою з'ясування можливості використання ОСОБА_3 щодо подальшого проходження служби в органах поліції, не взято до уваги кваліфікацію працівника, його досвід роботи, переважне право на залишення на роботі, наявність вакантних посад у штаті апарату.

З огляду на зазначені вище обставини, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що наказ про звільнення з роботи ОСОБА_3 є протиправним та підлягає скасуванню, що свідчить про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

При цьому, колегією суддів не приймається до уваги доводи відповідача про пропуск строку подання заяви позивача про збільшення позовних вимог, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст.47 КАС України, крім прав та обов'язків, визначених у ст. 44 цього Кодексу, позивач має право на будь-якій стадії судового процесу відмовитися від позову. Позивач має право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п'ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу справи між суддями (а.с. 139) від 22 січня 2018 року справу передано для розгляду головуючому судді - Васильченко І.П.

05 лютого 2018 року даною суддею прийнято справу до свого провадження та призначено її розгляд на 22 березня 2018 року об 11 год. 00 хв.

Відповідно до довідки від 22 березня 2018 року справу № 826/9287/16 знято з розгляду.

27 квітня 2018 року протокольною ухвалою суду надано час для подання заяви про зміну позовних вимог, а 30 квітня 2018 року позивачем надано до суду таку заяву.

Перше судове засідання стосовно розгляду справи по суті позовних вимог відбулось 05 червня 2018 року, відповідно, заява позивача про зміну позовних вимог була своєчасно подана до суду.

Отже, доводи апелянта - відповідача про пропуск строку звернення до суду з заявою про збільшення позовних вимог є необґрунтованими.

Також колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що решта доводів апеляційної скарги відповідача висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Водночас, під час розгляду даної справи колегією суддів з'ясовано, що здійснюючи розрахунки суми стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, судом першої інстанції допущено арифметичні помилки та не враховано в розрахунок кількість робочих днів за жовтень 2017 року - 3 дні (судом враховано 18 днів, натомість у жовтні 2017 року був 21 робочий день), листопад 2017 року - 22 дні та грудень 2017 року - 20 днів.

Згідно довідки Головного управління Національної поліції у м. Києві від 14 червня 2016 року № 2467 про доходи ОСОБА_3 заробітна плата за березень 2016 року (22 робочих дні) становить 4224,00 грн., а за квітень 2016 року (21 робочий день) становить 3782,52 грн., що разом становить 8006,52 грн. за 43 робочих дні. Тобто середньоденна заробітна плата в період вимушеного прогулу складає 186,20 грн. (8006,52 грн./43дн.=186,20 грн.).

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до листа Міністерства праці та соціальної політики України від 20 липня 2015 №10846/0/14-15/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2016 рік» період вимушеного прогулу позивача у 2016 році становить 159 днів (травень 10, червень 20, липень 21, серпень 22, вересень 22, жовтень 20, листопад 22, грудень 22).

З урахуванням листа Міністерства праці та соціальної політики України від 05 серпня 2016 року № 11535/0/14-16/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2017 рік» період вимушеного прогулу позивача у 2017 році становить 248 днів (січень 20, лютий 20, березень 22, квітень 19, травень 20, червень 20, липень 21, серпень 22, вересень 21, жовтень 21, листопад 22, грудень 20).

Період вимушеного прогулу позивача у 2018 році становить 110 днів (січень 21, лютий 20, березень 21, квітень 19, травень 21, червень 8).

Таким чином, відповідно середній заробіток ОСОБА_3 за час вимушеного прогулу з 18 травня 2016 року по 12 червня 2018 (159 + 248 + 110 = 517 днів) складає 96 265 грн. 40 коп.

З огляду на зазначені вище обставини колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача є обґрунтованою та підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні в четвертому абзаці із зазначенням вірної суми стягнення з Головного управління Національної поліції у м. Києві на користь ОСОБА_5 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 18 травня 2016 року по 12 червня 2018 року у розмірі 96 265 грн. 40 коп.

Зважаючи на те, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог, але здійснив помилку при обрахунку суми середнього заробітку позивача за час вимушеного прогулу, колегія суддів вважає за необхідне змінити рішення суду в частині суми стягнення.

У відповідності до вимог п. 1 ч. 1 ст. 317 КАС України є підставою для зміни судового рішення в четвертому абзаці резолютивної частини є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 315, 316, 317, 321, 322, 325 КАС України суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у місті Києві - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Змінити четвертий абзац резолютивної частини рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 червня 2018 року, виклавши його у наступній редакції:

«Стягнути з Головного управління Національної поліції у м. Києві на користь ОСОБА_5 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 18 травня 2016 року по 12 червня 2018 року в розмірі 96 265 грн. 40 коп.»

В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Н.М. Літвіна

Судді І.В. Федотов

Є.О. Сорочко

Повний текст постанови виготовлено 27 вересня 2018 року.