Справа № 1540/3380/18
Суддя: Соколенко О. М.
Дата ухвалення: 2018-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 1540/3380/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2018 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Соколенко О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовною заявою Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЕВАДІЯ-ТРАНС" про стягнення суми адміністративно-господарських санкцій та пені,-

ВСТАНОВИВ:

09.07.2018 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до приватного акціонерного товариства "ЛЕВАДІЯ-ТРАНС", в якій позивач просить суд стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю ПАТ "ЛЕВАДІЯ-ТРАНС" (68001, Одеська обл., м. Чорноморськ, вул. Промислова, буд. №5, тел. 050-33-30-651, , р/р НОМЕР_1, МФО 328704, Банк Южне, ГРУ ЗАТ КБ "ПриватБанк", на користь Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на рахунок управління Державної казначейської служби України в Одеській області/Банк ГУ ДКСУ в Одеській області, Одержувач - УК у м. Чорноморськ, МФО 899998, р/р 5015, , суму адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2017 році у розмірі 20165, 00 грн. та пеню за порушення встановлених законодавством термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у розмірі 968,00 грн.

Ухвалою суду від 12.07.2018 року, судом на підставі положень ч.1 ст.169 КАС України позовну заяву залишено без руху, та позивачу наданий десятиденний строк з дня отримання копії ухвали (в тому числі, якщо її копію отримано нарочно, засобами електронної пошти та факсимільного зв'язку) для усунення недоліків позовної заяви .

26 липня 2018 року за вх. №21656/18 через канцелярію суду від представника позивача до суду надійшла заява на виконання ухвали суду від 12.07.2018 року разом із:

- уточненою позовною заявою від 26.07.2018 року;

- належним чином засвідченою копією Положення про Одеське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів;

- доказами направлення розрахунку адміністративно-господарських санкцій за 2017 рік на адресу відповідача;

- копією наказу №62-К від 27.05.2017 року про призначення Кольцова І.М. на посаду директора Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів;

- довідкою про реєстрацію позивача у відділенні Фонду соціального захисту інвалідів;

- доказами направлення копії позовної заяви від 26.07.2018 року на адресу відповідача.

Так, обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач у позовній заяві від 26.07.2018 року зазначає, що згідно «Звіту про зайнятість і працевлаштування інвалідів» за 2017 рік, наданому до відділення Фонду, середньооблікова чисельність штатних працівників на ТОВ "ЛЕВАДІЯ-ТРАНС" склала 10 осіб. У відповідності з нормативом місць, призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю, відповідач повинен був створити 1 робоче місце, проте не було створено жодного.

Як стверджує позивач, на підприємстві відповідача протягом 2017 року не працювало жодної особи з інвалідністю. Отже, відповідач не створив жодного робочого місця для працевлаштування осіб з інвалідністю. Таким чином, відповідно до чинного законодавства, норматив робочих місць по працевлаштуванню осіб з інвалідністю протягом звітного 2017 року відповідачем не виконано. Відповідно до розрахунку суми адміністративно-господарських санкцій сума відрахувань за 1 нестворене робоче місце становить 20165,00 грн.

Як стверджує позивач, всупереч ст. 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» відповідач самостійно в строк до 15 квітня 2018 рок, адміністративно-господарські санкції за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю не сплатив. Несплата штрафних санкцій до Фонду соціального захисту інвалідів на рахунки органів Державного казначейства в дохід Державного бюджету України завдає істотної шкоди інтересам держави, так як підриває правову та економічну основу соціального захист населення з реалізації конституційних прав і свобод громадян.

З посиланням на положення ст. 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» позивач вказує, що станом на 14.07.2018 року відповідач повинен сплатити й пеню виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк, що становить 968,00 грн.

Зважаючи на вищевикладене та посилаючись на положення ч.1, ч.2, ч.3, ч.4, ч.5, ч.9, ч.10 ч.11 ст.19 ст. 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», п.3.2, п.3.4 Інструкції зі статистики чисельності працівників, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 28.09.2005р. № 286 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України від 30.11.2005р за №1442/11722, позивач просить суд стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЕВАДІЯ-ТРАНС" суму адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2017 році у розмірі 20165, 00 гри. та пеню за порушення встановлених законодавством термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у розмірі 968,00 грн.

Ухвалою суду від 31.07.2018 року судом:

- прийнято до розгляду позовну заяву Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів (в редакції від 26.07.2018 року);

- відкрито провадження у справі за позовною заявою Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЕВАДІЯ-ТРАНС" про стягнення суми адміністративно-господарських санкцій та пені;

- вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін відповідно до ст.262 КАС України;

- запропоновано відповідачу - товариству з обмеженою відповідальністю "ЛЕВАДІЯ-ТРАНС" надати до суду протягом п'ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження у справі: відомості стосовно того, чи надавав відповідач у 2017 році до центру зайнятості інформацію звітність № 3-ПН „Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" (далі - форма № 3-ПН), в тому числі, про створення робочих місць для працевлаштування інвалідів та про вільні робочі місця та вакантні посади, на яких може використовуватися праця людей з інвалідністю; у разі надання такої інформації відповідачем до центру зайнятості, - надати до суду відомості стосовно того, чи направлялися службою зайнятості люди з інвалідністю для працевлаштування на підприємстві відповідача та чи були вони працевлаштовані із підтверджуючими доказами та відповідні звіти за формою №3-ПН; у разі наявності, інші докази щодо прийняття відповідачем участі у напрямку працевлаштування інвалідів, зокрема, докази подачі до засобів масової інформації оголошень, на відповідних ресурсах мережі Інтернет, тощо, оголошення про прийом на роботу людей з інвалідністю;

- встановлено сторонам строки для подання заяв по сутні справи.

Копію ухвали суду від 31.07.2018 року отримано відповідачем 07.08.2018 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, яке міститься в матеріалах справи (а.с.34).

31 серпня 2018 року за вх. №25521/18 засобами поштового зв'язку (у визначений судом строк) від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву разом із доказами направлення його копії на адресу позивача, звітами за формою №3-ПН та листом відповідача на адресу позивача від 05.04.2018 року.

Як вказує відповідач у відзиві на позовну заяву, маючи в наявності вакансію для працевлаштування інваліда, ТОВ "ЛЕВАДІЯ-ТРАНС" регулярно подавало звітність за формою №3-ПН щодо інформації про попит на робочу силу (вакансії). Ця звітність №3-ПН на протязі 2017 року була подана двічі до Чорноморського міського центру зайнятості Одеської області, а саме, на початку 2017 року, звітність за формою №3-ПН про наявність вакансії за посадою «Водій автотранспортних засобів кат. «Е» (вхід. №24/02-25 від 16.02.2017р.). Однак, Чорноморський міський центр зайнятості не вчинив дій з пошуку інваліда для цієї вакансії, хоча регулярно двічі на місяць зв'язувався з відповідачем по телефону для уточнення наявності вакансії. Тому, як вказує відповідач, задля «стимулювання» роботи центру зайнятості, ТОВ "ЛЕВАДІЯ-ТРАНС" повторно подало звітність за формою №3-ПН (вхід. №б/н від 15.08.2017 року), однак, Чорноморським міським центром зайнятості Одеської області на протязі 2017 року не було направлено на працевлаштування до ТОВ "ЛЕВАДІЯ-ТРАНС" жодного інваліда.

Зважаючи на вищевикладене, як стверджує ТОВ "ЛЕВАДІЯ-ТРАНС", у відповідності до норм чинного законодавства, відповідач створив робоче місце для працевлаштування інваліда та надавав інформацію до місцевого центру зайнятості, у зв'язку із чим ним вжито усіх необхідних заходів, спрямованих на виконання покладеного на нього обов'язку щодо створення робочих місць для працевлаштування інвалідів.

У відзиві на позовну заяву відповідач вказує, що після отримання засобами поштового зв'язку в березні 2018 року розрахунку адміністративно-господарських санкцій за 2017 звітний рік (вих. №03-1/483 від 22.02.2018р.), ТОВ "ЛЕВАДІЯ-ТРАНС" листом (вих. №13-2/2018/ю від 05.04.2018р.) повідомило Одеське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів про створене робоче місце для інваліда, наявність вакантної посади та подання звітності за формою №3-ПН до Чорноморського міського центру зайнятості Одеської області. Тобто, як стверджує відповідач, Одеському обласному відділенню Фонду соціального захисту інвалідів було заздалегідь відомо (ще по подання адміністративного позову), що застосування адміністративно-господарських санкцій до відповідача є неправомірними.

Зважаючи на вищевикладене та посилаючись на положення ч.1 ст.18 ст. 18 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" та правову позицію, викладену у постановах Верховного суду України: від 20.06.2011р. у справі №21-60а11; від 26.06.2012р. у справі №21-105а12; від 16.04.2013р. у справі №21-81а13, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовної заяви.

30 серпня 2018 року за вх. №25401/18 (у визначений судом строк) через канцелярію суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив разом із доказами направлення її копії на адресу відповідача, в якій Одеське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів стверджує, що відповідач подавав звітність за формою №3-ПН лише 15.02.2017 та 15.08.2017 року. Відповідач не надає доказів того, що підтверджував актуальність вказаної вакансії протягом року.

Водночас, позивач зазначає, що відповідач не надав штатний розпис, з якого б вбачалось, що у ТОВ «ЛЕВАДІЯ-ТРАНС» є попит саме на вакансію обліковця та юрист «Водій автотранспортних засобів кат. «Е», створені для осіб з інвалідністю. По - друге, як вказує відповідач, хоч ТОВ «ЛЕВАДІЯ-ТРАНС» посилається на те, що систематично повідомляв центр зайнятості про наявність вакантних посад для працевлаштування осіб з інвалідністю за формою № 3-ПН, про наявність вакантної посади для працевлаштування осіб з інвалідністю, а саме: «Водій автотранспортних засобів кат. «Е», однак подавав Звітність № 3-ПН інформація про попит на робочу силу (вакансії) з порушенням Порядку подання форми звітності № 3-ПН (пізніше ніж три робочі дні з дати відкриття вакансії), і за два місяці, починаючи з 15 лютого 2017 року.

У відповіді на відзив на позовну заяву позивач вказує, що відповідач не мав на меті створення робочого місця для працевлаштування особи з інвалідністю, а подав звітність за формою №-ПН, з вакантною посадою «Водій автотранспортних засобів кат. «Е», вказавши заробітну плату у розмірі 3200,00 грн., з метою уникнення адміністративно-господарських санкцій.

12 вересня 2018 року за вх. №26686/18 через канцелярію суду від представника позивача надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначено, що по-перше, ТОВ «ЛЕВАДІЯ-ТРАНС» створило робоче місце для інваліда, та подало відповідний звіт за формою №3-ПН до Чорноморського міського центру зайнятості Одеської області. Нормами чинного законодавства щодо соціальної захищеності інвалідів в Україні на підприємства покладено обов'язок по забезпеченню певної кількості місць для працевлаштування інвалідів, що не супроводжується обов'язком пошуку інвалідів для працевлаштування на створені ним робочі місця. Такий обов'язок покладено на органи працевлаштування, перелічені в ч. 1 ст. 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», яким в даному випадку є Чорноморський міський центр зайнятості Одеської області.

По-друге, як вказано у запереченнях, ТОВ «ЛЕВАДІЯ-ТРАНС» подало до Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів «Звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2017 рік» за формою №10-ПН (затвердженою Наказом Мінпраці України від 10.02.2007р. за №42). В цьому звіті, в тому числі, вказується штатна кількість працівників, яка й вказана в штатному розкладі ТОВ «ЛЕВАДІЯ-ТРАНС». На основі вищенаведеного звіту, як вказує відповідач, Одеське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів і розраховувало оспорювані адміністративно-господарські санкції. Відповідач також зазначає, що ТОВ «ЛЕВАДІЯ-ТРАНС» в 2017р. затвердило штатний розклад від 14.02.2017р., а через 2 дні (16.02.2017р.) подало звітність за формою №3-ПН до Чорноморського міського центру зайнятості Одеської області, тобто, як і передбачено законодавством - «в межах 3-х робочих днів». В штатному розкладі ТОВ «ЛЕВАДІЯ-ТРАНС» є дев'ять вакансій для водіїв. Відповідно до вимог законодавства, одну вакансію підприємство призначило для інваліда, про що й було повідомлено Чорноморський міський центр зайнятості Одеської області звітністю за формою №3-ПН від 16.02.2017 року, щоб останній і здійснив пошук кандидата на цю вакантну посаду. Відповідач зазначає, що у своїй відповіді на відзив Одеське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів вказує, що «...у ТОВ «ЛЕВАДІЯ-ТРАНС» є попит саме на вакансію обліковця та юрист «Водій автотранспортних засобів кат. «Е», однак, ТОВ «ЛЕВАДІЯ-ТРАНС» ніколи - в звітностях за формою №3-ПН та №10-ПІ, не вказувало, що є вакансії для юриста та обліковця.

По-третє, як вказано у запереченнях, твердження Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів про обов'язок підприємства самому звертатися для надавання якихось доказів про підтвердження актуальності вакансії для інваліда є необґрунтованими, оскільки уточнення вакансій має здійснюватися Чорноморським міським центром зайнятості Одеської області. Як зазначає відповідач, посадові особи Чорноморського міського центру зайнятості Одеської області регулярно в телефонному режимі уточнюють наявність відкритої вакансії для інваліда.

По-четверте, як вказано у запереченнях, посада водія за Класифікатором професій ДК 003:2010 в трудових книжках та штатному розкладі ТОВ «ЛЕВАДІЯ-ТРАНС» зазначається за кодом « 8322.2» і професійною назвою роботи «Водій автотранспортних засобів». Відповідач зазначає, що в Класифікаторі категорії не вказуються, а тому, щоб конкретизувати, які водії потрібні для підприємства в ч.1 розділу II звітності за формою №3-ПН категорії зазначаються більш уточненими «Е» та «СЕ».

На даний час в Україні, як стверджує відповідач, є дійсними також водійські посвідчення, видані до 1993р. на бланках колишнього СРСР і посвідчення, видані з 1993р. по 2013 роки, де категорія вказується саме «Е». Тільки з 2013 року постановою Кабінету Міністрів України за №627 від 12.06.2013р. введені нові категорії за європейським стандартом, та будь-які вимоги законодавства про обов'язкову заміну на водійські посвідчення нового зразка - відсутні. Отже, всі вищенаведені водійські посвідчення є дійсними як в Україні, так і закордоном. І саме тому, як стверджує відповідач, в ч.1 розділу II звітності за формою №3-ПН ТОВ «ЛЕВАДІЯ-ТРАНС» вказує як категорію «Е», так і категорію «СЕ».

По-п'яте, як вказує відповідач у запереченнях, в 2017 році ТОВ «ЛЕВАДІЯ-ТРАНС» пропонувало достатню заробітну плату для водіїв, яка не була меншою за мінімальний розмір оплати праці, встановлений в 2017 році. Отже, будь-яких порушень законодавства з цього питання з боку ТОВ «ЛЕВАДІЯ-ТРАНС», на думку останнього, немає.

Відповідно до ст.258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Частиною 1 статті 120 КАС України визначено, що перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Згідно з ч.6 ст.120 КАС України якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Таким чином, дана адміністративна справа вирішується судом 01.10.2018 року у межах строку, визначеного ст. 258 КАС України.

Вивчивши матеріали справи, ознайомившись з позовною заявою та доданими до неї доказами, дослідивши обставини, якими обґрунтовуються вимоги та перевіривши їх доказами, суд встановив наступні факти та обставини.

Позивач відповідно до Положення про Одеське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів є територіальним органом бюджетної установи - Фонду соціального захисту інвалідів. Одним із покладених на відділення Фонду завдань є збір сум адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій інвалідів, фізичними особами, які використовують найману працю, нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю (п.6 Положення).

Згідно приписів ч.9 ст.19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» (надалі - Закон № 875-ХІІ, Закон), підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, в яких за основним місцем роботи працює 8 і більше осіб, реєструються у відповідних відділеннях Фонду соціального захисту інвалідів за своїм місцезнаходженням і щороку подають цим відділенням звіт про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю.

Судом встановлено, що відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю "ЛЕВАДІЯ-ТРАНС" (ідентифікаційний код 40550370) зареєстровано як юридична особа 08.06.2016 року та знаходиться за адресою: 68001, Одеська обл., місто Чорноморськ, вул. Промислова, буд.5.

Згідно довідки Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів про реєстрацію роботодавця у відділенні Фонду соціального захисту інвалідів від 12.02.2018 року за № 03-1/198, ТОВ "ЛЕВАДІЯ-ТРАНС" (ідентифікаційний код юридичної особи 40550370) зареєстровано в Одеському обласному відділенні Фонду соціального захисту інвалідів (а.с.29).

Згідно з частиною 3 статті 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до абз.1 п.2 Порядку подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31 січня 2007 р. N 70 (далі - Положення №70), звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів роботодавці подають (надсилають рекомендованим листом) щороку до 1 березня відділенням Фонду, в яких вони зареєстровані, за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.

Судом встановлено, що відповідачем 07.02.2018 року за підписами керівника та головного бухгалтера підприємства складено звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2017 рік за формою № 10-ПН, який зареєстровано в Одеському обласному відділенні Фонду соціального захисту інвалідів 22.02.2018 року за вхідним №3401 (а.с.10).

Відповідно до ч.ч.1,2,3 ст.19 Закону для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця. Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства,організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування осіб з інвалідністю. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення. Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування осіб з інвалідністю у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог статті 18 цього Закону.

Тобто, відповідною нормою для підприємств, установ, організацій, зокрема, встановлюється норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування осіб з інвалідністю.

У поданому до позивача звіті за формою 10-ПІ за 2017 рік, відповідач зазначив, що середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу у 2017 році становила 10 осіб, з них середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлено інвалідність - 0 осіб; кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог ст. 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" становить 1 особа; фонд оплати праці штатних працівників - 403,30 грн., та середньорічна заробітна плата штатного працівника - 40326 грн.

Відповідно до абз.3 п.2 Порядку подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31 січня 2007 р. N 70, інформацію про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів роботодавці подають центру зайнятості за місцем їх реєстрації як платників страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.

Відповідно до частини 3 статті 18-1 Закону № 875-ХІІ державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у особи з інвалідністю кваліфікації та знань, з урахуванням її побажань.

Пунктом 4 частини 3 статті 50 Закону України «Про зайнятість населення» № 5067 (далі - Закон № 5067) визначено, що роботодавці зобов'язані: своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про попит на робочу силу (вакансії); заплановане масове вивільнення працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, у тому числі ліквідацією, реорганізацією або перепрофілюванням підприємств, установ, організацій, скороченням чисельності або штату працівників підприємства, установи, організації незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання за два місяці до вивільнення.

На виконання пункту 4 частини третьої статті 50 Закону № 5067 наказом Міністерства соціальної політики України № 316 від 31 травня 2013 року затверджено Порядок подання форми звітності № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» (далі - Наказ № 316). В контексті прийнятого Закону № 5067 та затвердженого Порядку подання форми звітності № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» на роботодавців покладено обов'язок подавати до відповідного центру зайнятості звітність форми № 3-ПН лише за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше ніж через 3 робочі дні з дати відкриття вакансії.

При цьому, періодичність подачі звітності за формою № 3-ПН законодавством не встановлено, а передбачено, що така звітність подається не пізніше 3 робочих днів з дати відкриття вакансії, тобто передбачено одноразове інформування про кожну вакансію. Тому, якщо роботодавець одноразово (декілька разів на рік) подав звітність форми № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» у строк не пізніше 3 робочих днів з дати відкриття вакансії, він виконав обов'язок щодо звітування своєчасно та в повному обсязі. Це означає, що в такому випадку учасник господарських відносин вжив один із залежних від нього, передбачений законодавством, захід для відповідності середньооблікової чисельності працюючих осіб з інвалідністю установленим нормативам, тобто, вчинив дію для недопущення господарського правопорушення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26 червня 2018 року у справі №806/1368/17.

Враховуючи затвердження директором ТОВ «Левадія-Транс» штатного розкладу 14.02.2017 року, судом встановлено, що відповідач подав звітність форми № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» у межах 3-денного строку з дати відкриття вакансії, а саме: 15.02.2017 року.

Зважаючи на вищевикладене та з урахуванням позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 26 червня 2018 року у справі №806/1368/17, суд вважає необґрунтованими та відхиляє доводи представника позивача про те, що відповідачем подано звітність форми № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» з порушенням строків, визначених законодавством та доводи про те, що відповідач не надав доказів, що підтверджують актуальність вказаної вакансії протягом 2017 року.

При цьому суд зазначає, що зарахування кількості робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю до нормативу таких робочих місць здійснюється відповідно до Інструкції щодо заповнення форми № 10-ПІ (річна) «Звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів», затвердженої наказом Мінпраці від 10 лютого 2007 року № 42, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 13.02.2007 року за № 117/13384.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ "ЛЕВАДІЯ-ТРАНС" на протязі 2017 року подавало інформацію про наявність вакантних посад, на яких можливе працевлаштування інвалідів, що підтверджується звітами за формою 3-ПН "Звіт про наявність вакансій" станом на 15.02.2017року та на 11.08.2017 року (а.с.43-48).

У розділі 1 «Основні дані про вакансії» позивачем вказано професію «водій автотранспортних засобів кат. «Е» у кількості 1 вакансія.

При цьому як вбачається з наданого відповідачем штатного розпису товариства з обмеженою відповідальністю ТОВ "ЛЕВАДІЯ-ТРАНС", який затверджений директором ТОВ "ЛЕВАДІЯ-ТРАНС" від 14.02.2017 року №002, станом на 15.02.2017 року на підприємстві існувало 2 структурні підрозділи: адміністрація за посадою «Директор» у кількості 1 особа; водії за посадою «Водій автотранспортних засобів» у кількості 9 осіб.

Суд не приймає до уваги доводи представника позивача, викладені у відповіді на відзив про те, що відповідач вказує вакансію «Водій автотранспортних засобів кат «Е», якої, як окремої категорії, не існує, що суперечить законодавству України, оскільки відповідно до Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, яке затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 8 травня 1993 р. N 340 в редакції, яка діяла до 04.06.2009 року транспортні засоби, керування якими здійснюється за наявності посвідчення водія, залежно від їх типів і призначення поділяються на категорії, зокрема, «Е».

Також, суд зазначає, що, як вбачається з копій звітів за формою 3-ПН "Звіт про наявність вакансій" від 16.02.2018 року та від 15.08.2018 року у розділі 12 «Спеціальність» водіїв автотранспортних засобів зазначаються кат. «Е», «СЕ».

При цьому суд враховує доводи представника відповідача, які викладені у запереченнях на відповідь на відзив про те, що на даний час є дійсними також водійські посвідчення, видані до 1993 р. на бланках колишнього СРСР і посвідчення, видані з 1993 по 2013 роки, де категорія вказується саме «Е», і тому відповідач зазначає як загальну категорію «Е», так й в ч.1 розділу ІІ звіту за формою 3-ПН, уточнює категорію, вказуючи «Е» та «СЕ».

Таким чином, судом встановлено, що ТОВ "ЛЕВАДІЯ-ТРАНС" у 2017 році належним чином інформувало центр зайнятості про наявність вільних робочих місць та потребу у направленні відповідачу центром зайнятості осіб з інвалідністю для працевлаштування.

Згідно п.3.1 Інструкції щодо заповнення форми N 10-ПІ (річна) "Звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів", затвердженої Наказом Міністерства праці та соціальної політики України 10.02.2007 року N 42, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 13.02.2007 року за № 117/13384, у рядку 01 відображається середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу за рік, яка визначається відповідно до пункту 3.2 Інструкції зі статистики кількості працівників, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 28.09.2005 N 286 та зареєстрованої Міністерством юстиції України 30.11.2005 за 1442/11722.

Відповідно до п.п.3.2.5 п.3.2 Інструкції зі статистики кількості працівників, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 28.09.2005 286 та зареєстрованої Міністерством юстиції України 30.11.2005 за № 1442/11722, середньооблікова кількість штатних працівників за період з початку року (у тому числі за квартал, півріччя, 9 місяців, рік) обчислюється шляхом підсумовування середньооблікової кількості штатних працівників за всі місяці роботи підприємства, що минули за період з початку року до звітного місяця включно, та ділення одержаної суми на кількість місяців у цьому періоді, тобто відповідно на 2, 3, 4, ... 12.

Пунктом 3.4. Інструкції щодо заповнення форми N 10-ПІ (річна) "Звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів" визначено, що дані щодо середньооблікової кількості штатних працівників облікового складу (рядок 01), середньооблікової кількості штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність (рядок 02), та кількості інвалідів, які повинні працювати на робочих місцях (рядок 03), відображаються в цілих одиницях. Якщо при обчисленні виникає дробове число, його необхідно округлити до цілого (якщо після коми число 5 і більше, то воно округлюється в бік збільшення).

Отже, як вбачається з викладеного, з урахуванням наведених положень законодавства, позивачем зазначено, що середньооблікова кількість штатних працівників відповідача, яким відповідно до чинного законодавства встановлено інвалідність дорівнює 1 особа.

Таким чином, як зазначає позивач, відповідно до чинного законодавства щодо працевлаштування осіб з інвалідністю, норматив робочих місць протягом 2017 року на підприємстві відповідача не виконано.

Частиною 1 статті 20 Закону № 875-ХІІ встановлено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, де працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

До обов'язків роботодавців щодо забезпечення працевлаштування осіб з інвалідністю в силу приписів частини третьої статті 17, частини першої статті 18, частин другої, третьої та п'ятої статті 19 Закону № 875 фактично віднесено укладання трудового договору з особою з інвалідністю, який самостійно звернувся до роботодавця або був направлений до нього державною службою зайнятості (в силу статті 21 Кодексу законів про працю України саме наявність трудового договору вказує на виникнення у працівника обов'язку виконувати певну роботу, а у роботодавця обов'язку виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці).

Системний аналіз вищезазначених норм законодавства дає підстави для висновку, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані:

- виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця з урахуванням індивідуальних програм реабілітації;

- надавати державній службі зайнятості необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю інформацію у порядку, передбаченому Законом № 5067 та Наказом № 316;

- звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю у порядку, встановленому Законом № 875 та Порядком № 70;

- у разі невиконання такого нормативу - щороку сплачувати відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції.

В свою чергу, закон не покладає обов'язок на підприємство здійснювати самостійний пошук працівників - осіб з інвалідністю.

Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 07 лютого 2018 року у справі П/811/693/17, від 02 травня 2018 року у справі № 804/8007/16, від 13 червня у справі № 819/639/17.

При цьому, Законом № 875 також визначено, що працевлаштування осіб з інвалідністю здійснюється або шляхом їх безпосереднього звернення до підприємства, або шляхом звернення до державної служби зайнятості, яка в свою чергу здійснює пошук підходящої роботи для працевлаштування такого інваліда.

З огляду на викладене, обов'язок по працевлаштуванню осіб з інвалідністю відповідно до встановленого Законом нормативу субсидіарно покладається як на роботодавців, так і на державну службу зайнятості.

Доказом, який свідчить про створення робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальних робочих місць, та інформування органів зайнятості про наявність вільних робочих місць для осіб з інвалідністю, є наказ по підприємству стосовно створення відповідного робочого місця, звіт форми № 3-ПН, що подається у порядку, визначеному наказом Міністерства соціальної політики України № 316 від 31 травня 2013 року.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постанові від 02 травня 2018 року у справі № 804/8007/16.

Разом з тим, як вбачається з приписів частини третьої статті 18 Закону № 875, до обов'язків органів державної служби зайнятості законодавцем віднесена організація працевлаштування осіб з інвалідністю, бо саме з цією метою роботодавці зобов'язані надавати державній службі зайнятості відповідну інформацію.

Таким чином, передбачена частиною першою статті 20 Закону № 875 міра юридичної відповідальності у вигляді виникнення обов'язку сплати адміністративно-господарської санкції на користь Фонду соціального захисту інвалідів має наставати або 1) у разі порушення роботодавцем вимог частини третьої статті 18 Закону № 875, а саме: не виділення та не створення робочих місць, не надання державній службі зайнятості інформації, не звітування перед Фондом соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю, так як саме ця бездіяльність має своїм фактичним наслідком позбавлення державної служби зайнятості можливості організувати працевлаштування осіб з інвалідністю, або 2) у разі порушення роботодавцем вимог частини третьої статті 17, частини першої статті 18, частин другої, третьої та п'ятої статті 19 Закону № 875, що полягає у безпідставній відмові у працевлаштуванні особи з інвалідністю, яка звернулась до роботодавця самостійно чи була направлена до нього державною службою зайнятості.

Системний аналіз наведених вище правових норм дає підстави судом зробити наступні висновки:

- Фонд, центр зайнятості і роботодавець несуть субсидіарну відповідальність за працевлаштування осіб з інвалідністю;

- обов'язок працевлаштування осіб з інвалідністю, головним чином, лежить на центрі зайнятості, який повинен бути виконаний шляхом визначення кількості вакантних посад для осіб з інвалідністю на підставі поданих звітів роботодавців, проводити пошук та направлення осіб з інвалідністю до роботодавців, у яких наявні вакантні посади;

- Фонд аналізує отримані звіти, проводить перевірки та застосовує санкції, а також інші заходи впливу, передбачені законодавством до суб'єктів господарювання, які не виконують нормативів щодо створення робочих місць для осіб з інвалідністю, крім того, зокрема, сприяє у працевлаштуванні осіб з інвалідністю;

- до обов`язків роботодавця належить створення робочих місць для осіб з інвалідністю, звітування перед Фондом соціального захисту інвалідів та центром зайнятості щодо наявності вакантних робочих місць, працевлаштування осіб з інвалідністю, які звертаються безпосередньо до роботодавця або направляються для працевлаштування центром зайнятості.

Відповідно до розрахунку адміністративно-господарських санкцій Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, нарахованих відповідачу за 2017 рік від 22.03.2018 року за № 03-1/483/, норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів становить - 1 особа, середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлено інвалідність - 0, кількість робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів і не зайнятих ними - 1, середньорічна заробітна плата складає 40330 грн., а тому, сума адміністративно-господарських санкцій за недотримання відповідачем у 2017 році нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" дорівнює 20165, 00 грн. (а.с.11, 49).

Судом встановлено, що позивачем на адресу відповідача надіслано вказаний розрахунок адміністративно-господарських санкцій за 2017 звітний рік.

При цьому як стверджує відповідач та не заперечується позивачем у відповідь на вказаний лист ТОВ «ЛЕВАДІЯ-ТРАНС» повідомило листом від 05.04.2018 року №13-2/208/ю (копію якого надано разом із відзивом на позовну заяву) Одеське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів про наявність вакансії для працевлаштування інвалідів та подання звітності форми 3-ПН.

Вказане є свідченням того, що станом на дату звернення позивача до суду з даною позовною заявою - 09.07.2018 року позивачу було відомо про подання відповідачем звітності за формою 3-ПН, та відповідно, обов'язку щодо інформування центру зайнятості про попит місць для працевлаштування інвалідів.

Згідно з ч.4 ст.20 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону. При цьому до правовідносин із стягнення адміністративно-господарських санкцій, передбачених цим Законом, не застосовуються строки, визначені статтею 250 Господарського кодексу України

Відповідно до ч.2 статті 20 Закону № 875-ХІІ, порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Як вбачається з позовної заяви, у зв'язку з несплатою відповідачем вказаних адміністративно-господарських санкцій у строк до 15.05.2017 року, останньому була нарахована пеня у розмірі 968,00 грн., детальний розрахунок якої наведено у позові.

Суд зазначає, що адміністративно-господарські санкції за незайняті особами з інвалідністю робочі місця не є податком, збором (обов'язковим платежем), обов'язкова сплата яких передбачена Конституцією України та податковим законодавством України, а є заходом впливу до правопорушника у сфері господарювання у зв'язку зі скоєнням правопорушення.

Відповідно до частини 1 статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Згідно ч.2 ст. 218 ГК України - учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито всіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Статтею 238 Господарського кодексу України передбачено, що за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб'єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб'єкта господарювання та ліквідацію його наслідків.

Таким чином, адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до учасника господарських відносин за порушення ним правил, встановлених законодавчими актами, при наявності в діях суб'єкту господарювання вини у вчиненні такого порушення та якщо ним не приймались заходи, спрямовані на недопущення господарського правопорушення.

Разом з цим, аналіз вищевказаних положень статей 18,19,20 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» дає підстави дійти до висновку, що на підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, покладено обов'язок по-перше: виділити та створити робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, по-друге: надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, по-третє: якщо середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, сплатити відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції.

При цьому, обов'язок підприємства щодо створення робочих місць для осіб з інвалідністю не супроводжується його обов'язком підбирати і працевлаштовувати осіб з інвалідністю на створені робочі місця.

Судом встановлено, що на підприємстві відповідача протягом 2017 року фактично не працювало людей з інвалідністю, при цьому, люди з інвалідністю для працевлаштування до відповідача центром зайнятості не направлялися.

При цьому відповідач у 2017 році належним чином виконав свій обов'язок по інформуванню про наявність вакантного робочого місця для працевлаштування особи з інвалідністю, шляхом надання звітів форми 3-ПН.

Таким чином, як вбачається з викладеного, товариство з обмеженою відповідальністю "ЛЕВАДІЯ-ТРАНС" своєчасно створювало робочі місця для працевлаштування людей з інвалідністю, інформувало Чорноморський міський центр зайнятості про наявність робочих місць для працевлаштування людей з інвалідністю шляхом подання звітності згідно вимог законодавства, своєчасно звітувало до Фонду соціального захисту інвалідів.

Викладене свідчить про виконання відповідачем вимог щодо створення робочих місць відповідно до нормативів, встановлених ст. 19 України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» та належне інформування центру зайнятості про наявність вільних робочих місць на його підприємстві та потребу у направленні йому центром зайнятості осіб з інвалідністю для працевлаштування.

Виходячи з викладеного, суд вважає, що відповідач протягом 2017 року вживав залежні від нього заходи для працевлаштування осіб з інвалідністю з метою виконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у відповідності до законодавства, а отже відповідачем було вчинено необхідні дії для недопущення правопорушення, за яке передбачається адміністративного-господарська санкція.

Доказів того, що відповідач не створив робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, відмовляв інвалідам у прийнятті на роботу, несвоєчасно надавав державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, або несвоєчасно звітував Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України позивачем до суду не надано. Між тим, позивач не надав до суду жодних належних доказів того, що відповідачем відповідно до чинного законодавства було вжито не всіх заходів для працевлаштування осіб з інвалідністю згідно нормативу робочих місць, а тому суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача застосованих позивачем адміністративно-господарських санкцій та пені.

При вирішенні даної адміністративної справи суд не приймає до уваги доводи представника позивача про те, що відповідач не мав на меті створення робочого місця для працевлаштування особи з інвалідністю, а подав звітність за формою №-ПН, з вакантною посадою «Водій автотранспортних засобів кат. «Е», вказавши заробітну плату у розмірі 3200,00 грн., з метою уникнення адміністративно-господарських санкцій, оскільки за відсутності доказів на їх підтвердження, це є лише припущенням представника позивача.

Водночас, доводи позивача в обґрунтування позову про те, що оскільки на підприємстві відповідача протягом 2017 року не працювало жодної особи з інвалідністю, то це є свідченням того, відповідачем не створено жодного робочого місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, суд вважає безпідставними, оскільки відповідно до Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» обов'язок підприємства по створенню робочих місць для осіб з інвалідністю не супроводжується його обов'язком займатись пошуком осіб з інвалідністю для працевлаштування, та оскільки відповідачем вжито передбачені чинним законодавством заходи по забезпеченню працевлаштування осіб з інвалідністю, на нього не може бути покладена відповідальність за не направлення уповноваженими органами на підприємство необхідної кількості осіб з інвалідністю для працевлаштування, та за відсутність осіб з інвалідністю, які бажають працевлаштуватись.

Зазначений висновок узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду України, викладеними постановах від 14 лютого 2018 року у справі № 820/2124/16, від 28 лютого 2018 року у справі № 807/612/16, від 10 липня 2018 року у справі № 818/565/17, від 21.08.2018 року у справі №817/650/17 щодо застосування положень статей 18 - 20 Закону № 875, відповідно до яких, обов'язок підприємства зі створення робочих місць для осіб з інвалідністю не супроводжується його обов'язком займатися пошуком осіб з інвалідністю для працевлаштування, оскільки у діях відповідача відсутній склад правопорушення, на нього не може бути покладена відповідальність за ненаправлення уповноваженими органами необхідної кількості осіб з інвалідністю для працевлаштування, відсутність у населеному пункті за місцем знаходження відповідача осіб з інвалідністю, які бажають працевлаштуватися.

Відповідно до ч.5 ст.13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Згідно з ч.6 ст.13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У пункті 110 рішення Європейського суду з прав людини "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" (Vastberga taxi Aktiebolag and Vulic v. Sweden № 36985/97) Суд визначив, що "…адміністративні справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення штрафних санкцій має саме суб`єкт владних повноважень".

Решта доводів позивача та відповідача висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Згідно з ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно зі ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

З урахуванням встановлених судом фактів, враховуючи положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд доходить висновку, що позивач не довів суду з посиланням на відповідні докази та положення діючого законодавства правомірність застосування до товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЕВАДІЯ-ТРАНС" адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю та пені за порушення встановлених законодавством термінів сплати адміністративно-господарських санкцій.

Таким чином, з огляду на викладене позовні вимоги Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЕВАДІЯ-ТРАНС" про стягнення суми адміністративно-господарських санкцій та пені є необґрунтованими, а отже не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2,9,72,76-78,120,139,241-246,255,262, 95 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЕВАДІЯ-ТРАНС" про стягнення суми адміністративно-господарських санкцій та пені - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції шляхом подання апеляційної скарги через Одеський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.М. Соколенко

.