Справа № 2340/2968/18
Суддя: В.А. Гайдаш
Дата ухвалення: 2018-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2018 року справа № 2340/2968/18

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Гайдаш В.А.,

за участю:

секретаря судового засідання - Мельникової О.М.,

позивача - ОСОБА_1 (особисто),

представника відповідача 2 - Коваленко А.П. (за довіреністю),

розглянувши по суті у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, ліквідаційної комісії управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області про визнання протиправною бездіяльності та стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, далі - позивач) з позовом до Міністерства внутрішніх справ України (вул. Богомольця, 10, м. Київ, 01601, далі - відповідач 1), ліквідаційної комісії управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області (вул. Смілянська, 57, м. Черкаси, 18036, далі - відповідач 2), в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не виплати одноразової грошової допомоги у термін, передбачений Порядком №850;

- стягнути із відповідача 1 одноразову грошову допомогу у зв'язку із встановленням ІІ групи інвалідності внаслідок захворювання пов'язаного з проходженням служби в ОВС в сумі 352400 грн., відповідно до затвердженого висновку від 10.05.2018;

- стягнути з відповідача 2 моральну та матеріальну шкоду в сумі 150000 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачем зазначено, що на його думку відповідач в супереч вимог Порядку та умов призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції від 21.10.2015 №850 протиправно не виплатив позивачу одноразову грошову допомогу у зв'язку із встановленням ІІ групи інвалідності внаслідок захворювання пов'язаного з проходженням служби в ОВС у сумі 352400 грн. відповідно до затвердженого висновку від 10.05.2015, оскільки грошова допомога виплачується в порядку черговості відповідно до дати прийняття МВС України рішення про її призначення, але не пізніше двох місяців із дня прийняття зазначеного рішення, тобто повинна була виплачена позивачу не пізніше 10 липня 2018 року. Крім того, бездіяльність відповідача щодо не виплати позивачу одноразової грошової допомоги призвела до погіршення стану його здоров'я, оскільки позивачу у 2012 році було поставлено діагноз розсіяний склероз та після його звільнення зі служби у 2016 сталася ремісія, після чого позивач постійно несе матеріальні збитки на купівлю ліків, тому позивач вважає, що йому було завдано моральну та матеріальну шкоду в сумі 150000 грн.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, зазначених вище.

Відповідач 1 позов не визнав, проти заявленого позову заперечив та у відзиві на позов зазначив, що одноразова грошова допомога у зв'язку із встановленням позивачу ІІ групи інвалідності внаслідок захворювання пов'язаного з проходженням служби в ОВС у сумі 352400 грн. відповідно до затвердженого висновку від 10.05.2018 повинна виплачуватись органом внутрішніх справ, у якому позивач проходив службу, тобто ліквідаційною комісією управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області.

Представник відповідача 2 у судовому засіданні позов не визнав, надав письмовий відзив на позов та зазначив, що одноразова грошова допомога у зв'язку із встановленням позивачу ІІ групи інвалідності внаслідок захворювання пов'язаного з проходженням служби в ОВС у сумі 352400 грн. відповідно до затвердженого висновку від 10.05.2018 повинна виплачуватись саме Міністерством внутрішніх справ України, оскільки до повноважень ліквідаційної комісії управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області входить лише підготовка та направлення до Міністерства пакету документів для прийняття останнім відповідного рішення. Крім того, представник відповідача зазначив, що позивачем у позові не вказано, в чому саме полягає його моральна шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю яких осіб заподіяно позивачу моральну шкоду, не вказано з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди в сумі 150000 грн., а надані до позову позивачем копії фіскальних чеків на придбання лікарських засобів не містять прізвища, ім'я та по батькові позивача, що ставить під сумнів придбання вказаних ліків позивачем для власних потреб.

Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача 2, дослідивши подані до суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що медико-соціальною експертною комісією 21.03.2018 позивачу встановлено ІІ групу інвалідності безтерміново через захворювання, яке пов'язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ, що підтверджується копією довідки до акта огляду Серії 12 ААА №879441.

На підставі звернення позивача, ліквідаційною комісією УМВС України в Черкаській області 20 квітня 2018 року складено висновок про призначення позивачу одноразової грошової допомоги та направлено його до Міністерства внутрішніх справ України.

Міністерством внутрішніх справ України 10 травня 2018 року затверджено вищевказаний висновок про призначення позивачу одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України від 20 грудня 1990 року №565-ХІІ «Про міліцію» в розмірі 352400 грн.

На заяву позивача щодо виплати йому грошової допомоги в разі встановлення інвалідності, Міністерство внутрішніх справ України листом від 18.06.2018 №12/1-340зі; 345зі повідомила, що виплата коштів згідно затвердженого МВС України висновку буде проведена позивачу в порядку черги та після надходження коштів, передбачених у державному бюджеті на такі цілі.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до абз. 2, 3 п. 15 Прикінцевих положень Закону України «Про Національну поліцію України» за колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб. Право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію».

Такий порядок визначався частиною 6 статті 23 Закону України «Про міліцію», якою було встановлено, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов'язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності І групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності ІІІ групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров'я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

На виконання зазначених положень, постановою Кабінету Міністрів України №850 від 21 жовтня 2015 року було затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції (далі - Порядок №850).

Цей Порядок та умови визначав механізм призначення і виплати ОГД у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції (п. 1 Порядку №850).

Відповідно до п. 2 Порядку №850 днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Згідно п. 9 Порядку №850, МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови

Із матеріалів справи судом встановлено, що ліквідаційною комісією УМВС України в Черкаській області 03 серпня 2017 року складено, а 12.09.2017 Міністерство внутрішніх справ України затверджено висновок щодо призначення позивачу одноразової грошової допомоги в розмірі 336800 грн.

Відповідно до п. 10 Порядку №850 грошова допомога виплачується в порядку черговості відповідно до дати прийняття МВС рішення про її призначення, але не пізніше двох місяців із дня прийняття зазначеного рішення в межах та за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом на утримання МВС.

З аналізу вищезазначеного положення №850 встановлено, що грошова допомога виплачується в порядку черговості відповідно до дати прийняття МВС рішення про її призначення в межах та за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом на утримання МВС, однак містить застереження щодо строку її виплати, а саме не пізніше двох місяців із дня прийняття рішення про призначення грошової допомоги.

Враховуючи, що 10.05.2015 Міністерство внутрішніх справ України затверджено висновок щодо призначення та виплату позивачеві одноразової грошової допомоги в розмірі 352400 грн., однак у двомісячний строк з моменту прийняття вищевказаного рішення (до 10.07.2018) не було здійснено її виплати позивачу, тому відповідачем вчинено бездіяльність щодо не виплати позивачу цієї одноразової грошової, у зв'язку з чим суд дійшов висновку стягнути з відповідача на користь позивача одноразову грошову допомогу у зв'язку із встановленням йому ІІ групи інвалідності внаслідок захворювання пов'язаного з проходженням служби в ОВС в сумі 352400 грн., відповідно до затвердженого висновку від 10.05.2018.

У зв'язку із вищевикладеним, суд дійшов винову про задоволення адміністративного позову в цій частині.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача 2 моральну та матеріальну шкоду в сумі 150000 грн., то суд зазначає наступне.

Стаття 23 Цивільного кодексу України передбачає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частина друга статті 23 ЦК України).

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

Пленум Верховного Суду України в своїй постанові №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснив, що моральною шкодою є втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Крім того, Верховний Суд України у вищевказаній постанові Пленуму зазначає, що в позовній заяві про відшкодування моральної шкоди повинні бути зазначені обставини того, у чому полягає моральна шкода, якими діями, рішеннями вона завдана та якими доказами вона підтверджена. Факт заподіяння шкоди доводить позивач.

Обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачу моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Таким чином, обов'язок доказування спричиненої моральної шкоди, її розміру та інших обставин, покладається на особу, що позивається із таким позовом.

За змістом частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Позивач у позовній заяві вказав, що бездіяльність відповідача щодо не виплати позивачу одноразової грошової допомоги призвела до погіршення стану його здоров'я, оскільки позивачу у 2012 році було поставлено діагноз розсіяний склероз та після звільнення позивача зі служби у 2016 році сталася ремісія, після чого позивач постійно несе матеріальні збитки на купівлю ліків, тому позивач вважає, що йому було завдано моральну та матеріальну шкоду в сумі 150000 грн.

Разом з цим, суд звертає увагу, що предметом розгляду вказаної справи є не виплата позивачу одноразову грошову допомогу відповідно до затвердженого висновку від 10.05.2015, яка допущена відповідачем після 10 липня 2018 року (виплачується у порядку черговості відповідно до дати прийняття МВС України рішення про її призначення, але не пізніше двох місяців із дня прийняття зазначеного рішення), однак матеріали адміністративної справи не містять жодного доказу на підтвердження причинного зв'язку між не виплатою позивачу в період з 10.05.2018 (день затвердження висновку) по 10.07.2018 (не пізніше двох місяців із дня прийняття зазначеного рішення) одноразової грошової допомоги та завданням позивачу від цього моральної та матеріальної шкоди, оскільки надані до матеріалів справи позивачем копії фіскальних чеків на придбання лікарських засобів стосуються періоду часу березень-квітень 2018 року, крім того, вони не містять прізвища, ім'я та по батькові позивача, що ставить під сумнів придбання вказаних ліків саме позивачем для власних потреб.

Таким чином, сам лише факт порушення прав позивача не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди, оскільки моральна шкода має бути обов'язково підтверджена належними та допустимими доказами, тому суд приходить до висновку про необґрунтованість позовної вимоги про відшкодування моральної та матеріальної шкоди.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є частково обґрунтованими та такими, що підлягають до часткового задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому в силу положень частини 2 статті 77 вказаного Кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Керуючись статтями 6, 14, 139, 242-245, 255, 295, 370 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Міністерства внутрішніх справ України щодо не виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у термін, передбачений Порядком №850.

Стягнути із Міністерства внутрішніх справ України на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) одноразову грошову допомогу у зв'язку із встановленням ІІ групи інвалідності внаслідок захворювання пов'язаного з проходженням служби в ОВС в сумі 352400 (триста п'ятдесят дві тисячі чотириста) грн., відповідно до затвердженого висновку від 10.05.2018.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, яка може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.А. Гайдаш

Рішення складено у повному обсязі 01.10.2018.