Справа № 805/590/17-а
Суддя: Данилевич Н.А.
Дата ухвалення: 2018-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

02 жовтня 2018 року

Київ

справа №805/590/17-а

адміністративне провадження №К/9901/34989/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді (судді-доповідача) - Данилевич Н.А.,

суддів - Бевзенко В.М.,

Шарапи В.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 06 листопада 2017 року (суддя - Кочанова П.В.) та постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 07 лютого 2018 року (головуючий суддя - Сухарьок М.Г., судді - Блохін А.А., Гаврищук Т.Г.) у справі

за позовом ОСОБА_2

до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області

про визнання протиправними та скасування наказів, зобов'язання нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби та зобов'язання надати статус ветерана органів внутрішніх справ, видати відповідне посвідчення та нагрудний знак «Ветеран органів внутрішніх справ», -

в с т а н о в и в :

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. У січні 2017 року ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, в якому просив: - визнати протиправним та скасувати наказ начальника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області № 352 від 16.02.2015р. в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ начальника сектору державної служби боротьби з економічною злочинністю Ясинуватського міського відділу (з обслуговування міста Ясинувата та Ясинуватського району) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області підполковника міліції ОСОБА_2; - визнати протиправним наказ начальника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області № 58 о/с від 24.02.2015 в частині звільнення з органів внутрішніх справу запас (із постановкою на військовий облік) за пунктом 64 "є" (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ підполковника міліції ОСОБА_2 (М-011711) - начальника сектору державної служби боротьби з економічною злочинністю Ясинуватського міського відділу (з обслуговування міста Ясинувата та Ясинуватського району) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області та зобов'язати внести до нього зміни із визначенням підставою його звільнення п. 64 "а" (за віком) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ та зазначенням даних щодо його строку служби та вислуги років; - зобов'язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_2 (М-011711) (ІПН НОМЕР_1) одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби; - зобов'язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області надати ОСОБА_2 статус ветерана органів внутрішніх справ, видати відповідне посвідчення та нагрудний знак «Ветеран органів внутрішніх справ».

2. В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 зазначив, що з 03 травня 1990 року позивач перебував на службі в ОВС на різних посадах, а до цього часу з 14 грудня 1987 року по 16 листопада 1989 року проходив строкову службу у Збройних Силах. Наказом начальника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області № 352 від 16.02.2015р. ОСОБА_2 притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ та наказом начальника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області № 58 о/с від 24.02.2015р. його звільнено з органів внутрішніх справу запас (із постановкою на військовий облік) за пунктом 64 "є" (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ. Позивач вважає, що відповідачем порушено порядок та процедуру проведення службового розслідування та накладення дисциплінарного стягнення на позивача, який не порушував трудової дисципліни, а діяв відповідно до отриманих наказів керівництва, нормативних вимог до поведінки працівника ОВС, наявних обставин та можливостей. Прийняття відповідачем неправомірних рішень спричинило порушення конституційних прав та інтересів позивача щодо соціального захисту, а саме невиплату одноразової грошової допомоги, ненадання статусу ветерана органів внутрішніх справ, невидачу посвідчення та нагрудного знаку «Ветеран органів внутрішніх справ». Крім того, позивач зазначає, що до вересня 2016 року не отримував ніяких наказів керівництва ГУМВС в Донецькій області щодо прибуття до нових місць дислокації для подальшого проходження служби та не мав можливості виїхати з території, яка контролювалась «ДНР». Після виїзду у вересні 2016 року позивача на територію, яка підконтрольна владі України, він звернувся до ГУМВС в Донецькій області із заявою про звільнення з ОВС за віком. Тільки у ході оформлення пенсії позивач дізнався про наявність наказів про притягнення його до дисциплінарної відповідальності за порушення трудової дисципліни у вигляді звільнення з ОВС у порядку дисциплінарного стягнення. При цьому, позивач не був ознайомлений як з наказом про притягнення до дисциплінарної відповідальності, відповідних письмових пояснень не надавав, а призначення службового розслідування, його проведення, затвердження висновку службового розслідування та звільнення відбулось в період, коли він з поважних причин тимчасово не міг брати участі у проведенні цього розслідування. У позивача достатньо вислуги років та наявна сукупність інших обставин, з наявністю яких законодавець пов'язує можливість отримання одноразової грошової допомоги, статусу ветерана органів внутрішніх справ та посвідчення з нагрудним знаком "Ветеран органів внутрішніх справ". Враховуючи те, що позивач досяг граничного віку перебування на службі в органах внутрішніх справ, відповідно до п. 8 Положення про проходженя служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ, затверджене постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 року № 114, позивач вважає, що підлягав звільненню в запас, оскільки у встановленому законодавством порядку строк його служби в ОВС не продовжувався, рапорт з питання продовження строку служби не подавав. Також зазначає, що у 2013 - 2014 роках позивач неодноразово хворів через, що перебував на «лікарняних листах», а тому стан його здоров'я не надавав можливості продовжувати службу. На думку позивача, підставою для звільнення при досягненні 45 річного віку є не волевиявлення сторін, а виникнення юридичного факту - досягнення граничного віку перебування на посаді. При цьому, позивач вказує, що відповідачем було проігноровано вимоги Наказу МВС України від 05.01.2005 року № 3дск «Про затвердження Інструкції з організації розшуку обвинувачених, підсудних осіб, які ухиляються від відбування кримінального покарання, безвісно зниклих осіб та встановлення особи невпізнаних трупів» відповідач не прийняв ніяких заходів щодо з'ясування його життєвих обставин, можливості вчинення стосовно нього злочину, першочергово вирішив питання про звільнення за порушення дисципліни. Вважає, що реалізація службових повноважень щодо кадрових питань вимагала конкретизації переміщення осіб до чітко визначених підрозділів.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

3. Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 06 листопада 2017 року у задоволені адміністративного позову відмовлено.

4. Відмовляючи у задоволені адміністративного позову, суд першої інстанції зазначив, що викладені у висновку службового розслідування від 16 лютого 2015 року факти порушення позивачем дисципліни, а саме: відсутності на службі та неприбуття до нових місць дислокації за усним наказом керівництва ГУМВСУ в Донецькій області для подальшого проходження служби, тобто самоусунення від виконання своїх безпосередніх функціональних обов'язків є достатньою підставою для притягнення ОСОБА_2 до відповідальності. При цьому, суд приймає доводи позивача про те, що у відповідності до п.6.3. Інструкції про порядок проведення службового розслідування в органах внутрішніх справ, затвердженої наказом МВС України від 12.03.2013 року № 230, позивач повинен бути ознайомлений з наказом про призначення службового розслідування, мав право отримати інформацію про підстави проведення такого розслідування, приймати участь у службовому розслідуванні, у тому числі, давати усні і письмові пояснення, робити заяви, надавати документи, що стосується підстав розслідування, знайомитися з висновками службового розслідування і матеріалами, зібраними в результаті його проведення, оскаржувати в установленому порядку прийняте за результатами службового розслідування рішення, але вважає, що при обставинах, що склалися (проведення АТО), в том числі і з вини позивача (неповідомлення тривалий час місця свого знаходження), у відповідачів не було фактичної змоги виконати зазначені вимоги Інструкції. ОСОБА_2 в силу отриманої освіти, досвіду та тривалої служби в органах внутрішніх справ розумів негативні наслідки своїх дій, які пов'язані з відмовою від проходження служби та мав реальну можливість з червня 2014 року по лютий 2015 року, як інші добросовісні працівники міліції, що попали в такі ж самі скрутні обставини, у разі наявності бажання прибути до місця проходження служби з метою її продовження, але навмисно це не зробив. Посилання позивача в позовній заяві на ту обставину, що у нього не було зв'язку з керівництвом та об'єктивної можливості виїхати на територію, яка залишилась підконтрольною владі України, суд вважає такими що не відповідають дійсним обставинам справи. Разом з цим, враховуючи те, що 08.07.2014 року та 14.07.2014 року Головне управління МВС в Донецькій області на офіційному відомчому сайті офіційно опублікувало повідомлення про зміну місця дислокації апарату ГУМВС, а також нові адреси та телефони, ОСОБА_2 зобов'язаний був з'явитися до нових можливих місць дислокації для продовження служби та пред'явити безпосередньому начальнику листок звільнення від служби, який підтверджував би законність підстав відсутності на робочому місці у період з 10.07.2014р. по 19.07.2014р., тим більш, що з 22.07.2014 року позивач повинен вже був перебувати у відпустці з зазначенням місця дислокації у відпускному листі - м. Київ. Суд вважає твердження позивача в позовній заяві про те, що останній підлягав безальтернативному звільненню у зв'язку з досягненням 45 річного віку, про що вважав було внесено відповідний запис у дублікат трудової книжки, необґрунтованими та безпідставними. Також суд зазначив, що звільнення зі служби працівників органів внутрішніх справ може здійснюватися лише на підставах, передбачених законом, під якими розуміють такі життєві обставини, що законодавчо визначаються як юридичні факти для припинення служби. Сама по собі наявність зазначеної в законі підстави не припиняє службових (трудових) відносин, необхідним є певний юридичний акт - дія відповідної особи (наказ керівника, рапорт працівника), що відображає волю (ініціативу) сторін щодо припинення служби. При цьому, суд критично ставиться до посилання позивача про те, що відповідачем було проігноровано вимоги наказу МВС України від 05.01.2005 року № 3дск «Про затвердження Інструкції з організації розшуку обвинувачених, підсудних осіб, які ухиляються від відбування кримінального покарання, безвісно зниклих осіб та встановлення особи невпізнаних трупів» та не прийнято ніяких заходів щодо з'ясування щодо життєвих обставин, можливості вчинення стосовно нього злочину, безпідставно звільнив ОСОБА_2 з займаної посади. Суд зазначив, що з моменту передислокації до звільнення позивача пройшло близько півроку. Це означає, що відповідачем при вирішенні питання про звільнення враховані складність оперативної обстановки в зоні проведення АТО та можливі труднощі прибуття на нове місце служби. Оскільки служба в правоохоронному органі за своєю суттю пов'язана з наявністю підвищеного ризику для життя та здоров'я, враховуючи неординарність і неунормованість ситуації, що склалася в зоні проведення АТО, та співставляючи її із завданнями міліції щодо охорони громадського порядку, суд дійшов висновку про обґрунтованість звільнення позивача, який протягом більш як двох років не вжив жодних дій, направлених на подальше проходження служби в органах МВС України. Враховуючи те, що судом не встановлено законодавчо передбачених підстав для визнання незаконним звільнення позивача, вимоги щодо зобов'язання нарахування та виплати ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби та надання йому статусу ветерана органів внутрішніх справ, видачі відповідного посвідчення та нагрудного знаку «Ветеран органів внутрішніх справ» - задоволенню не підлягають.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

5. Не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

6. Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 07 лютого 2018 року апеляційна скарга залишена без задоволення, а постанова суду першої інстанції без змін.

7. Апеляційний суд, залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, зазначив, що не ознайомлення позивача із фактом проведення стосовно нього службового розслідування та його висновками сталося через незалежні від ГУ МВС обставини і не може бути підставою для неврахування висновків службового розслідування. Поняття «особисте прохання» та «власне бажання» не є тотожними, тому необхідність у поданні рапорту за три місяці до звільнення виникає у випадках звільнення з різних підстав, зокрема за віком. Оскільки позивач не вчинив дій, спрямованих на реалізацію права на звільнення при досягненні граничного віку перебування на службі в органах внутрішніх справ, проте свідомо ухилявся від обов'язку прибути до місця служби після оприлюднення адреси розташування ГУ МВС у м. Маріуполі, ігноруючи покладену на нього як начальника сектору державної служби боротьби з економічною злочинністю Ясинуватського МВ ГУ МВС додаткову відповідальність, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відповідачем правомірно не звільнено ОСОБА_2 зі служби в органах внутрішніх справ на підставі пп. «а» п. 64 Положення. Також судом враховано той факт, що на момент досягнення 45-річного віку позивач перебував у відпустці. Суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для визнання протиправним та скасування наказу № 352 від 16.02.2015р. в частині притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ, а також визнання протиправним наказу № 58 о/с від 24.02.2015р. в частині визначення підстави звільнення ОСОБА_2 з посади. Враховуючи підставу звільнення позивача зі служби у нього відсутнє право на отримання передбаченої Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби та статусу ветерана органів внутрішніх справ.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та відзиву (заперечень)

8. ОСОБА_2 у березні 2018 року звернувся до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 06 листопада 2017 року та постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 07 лютого 2018 року.

9. В касаційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Донецького окружного адміністративного суду від 06 листопада 2017 року та постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 07 лютого 2018 року і прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

10. В обґрунтування поданої касаційної скарги зазначено, що позивачем та його представником не отримано повідомлення про призначення розгляду справи на 07.02.2018р., що унеможливило реалізацію їх процесуальних прав, зокрема на участь у судовому засіданні, наданні заперечень на відгук відповідача, відвід суддям тощо. Вважає, що суд апеляційної інстанції протиправно посилався на відзив відповідача, оскільки його підписано неналежною особою. Крім того, скаржник не погоджується з висновками судів попередніх інстанцій за наслідками розгляду справи.

11. Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області подало відзив на касаційну скаргу, яким просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій без змін. Посилається на те, що суди попередніх інстанцій всебічно та повно з'ясували всі обставини, об'єктивно оцінили докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, правильно встановили обставини та ухвалили судові рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

12. Ухвалою Верховного Суду від 01 жовтня 2018 року зазначену адміністративну справу призначено до розгляду.

II. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

13. У січні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області про визнання протиправними та скасування наказів, зобов'язання нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби та зобов'язання надати статус ветерана органів внутрішніх справ, видати відповідне посвідчення та нагрудний знак «Ветеран органів внутрішніх справ».

14. До позовної заяви додана заява від 21.01.2017р. на отримання судових повісток, повідомлень в електронному вигляді за допомогою sms-повідомлення щодо надіслання судових повісток та повідомлень в електронному вигляді за допомогою sms-повідомлення на номер телефону: НОМЕР_3 та НОМЕР_4.

15. 30 листопада 2017 року представник позивача подав апеляційну скаргу на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 06 листопада 2017 року, в якій зазначено клопотання про розгляд справи за участю позивача та його представника.

16. Ухвалами Донецького апеляційного адміністративного суду від 15 січня 2018 року відкрито апеляційне провадження в адміністративній справі №805/590/17-а та призначено справу до апеляційного розгляду у відкритому судовому засіданні на 07 лютого 2018 року о 10 год. 50 хв.

17. 30 січня 2018 року до Донецького апеляційного адміністративного суду надійшло клопотання від 27.01.2018р., яким представник позивача просить не розглядати апеляційну скаргу без його участі. Також повідомив, що з 6 по 18 лютого у представника позивача відсутня можливість участі у судовому засіданні.

18. У матеріалах справи наявна телефонограма від 30.01.2018р. щодо повідомлення про призначення апеляційного розгляду адміністративної справи №805/590/17-а на 07.02.2018р. о 10 год. 50 хв., в якій зазначено, що ОСОБА_2 (тел. - НОМЕР_2) прийняв особисто 30.01.2018р. о 16 год. 45 хв.

19. У матеріалах справи відсутнє інше документальне підтвердження щодо повідомлення ОСОБА_2 або його представника про дату, час та місце розгляду справи.

20. 07 лютого 2018 року за результатами розгляду апеляційної скарги ОСОБА_2 в порядку письмового провадження Донецький апеляційний адміністративний суд ухвалив постанову у справі №805/590/17-а. У постанові зазначено, що всі особи, які беруть участь у справі, до апеляційного суду не прибули, були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання. Також суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання представника позивача від 27.01.2018р.

ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВОВОГО РЕГУЛЮВАННЯ (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)

21. Частина 3 статті 124 Кодексу адміністративного судочинства України: судовий виклик або судове повідомлення учасників справи, свідків, експертів, спеціалістів, перекладачів здійснюється: 1) за наявності в особи офіційної електронної адреси - шляхом надсилання повістки на офіційну електронну адресу; 2) за відсутності в особи офіційної електронної адреси - шляхом надсилання повістки рекомендованою кореспонденцією (листом, телеграмою), кур'єром із зворотною розпискою за адресами, вказаними цими особами, або шляхом надсилання тексту повістки в порядку, визначеному статтею 129 цього Кодексу.

22. Частина 1 статті 129 Кодексу адміністративного судочинства України: за письмовою заявою учасника судового процесу, який не має офіційної електронної адреси, текст повістки надсилається йому судом електронною поштою, факсимільним повідомленням, телефонограмою, текстовим повідомленням з використанням мобільного зв'язку на відповідну адресу електронної пошти, номер факсу, телефаксу, телефону, зазначені у відповідній письмовій заяві.

23. Частина 2 статті 129 Кодексу адміністративного судочинства України: учасник судового процесу повинен за допомогою електронної пошти (факсу, телефону) негайно підтвердити суду про отримання тексту повістки. Текст такого підтвердження роздруковується, а телефонне підтвердження записується відповідним працівником апарату суду, приєднується секретарем судового засідання до справи і вважається належним повідомленням учасника судового процесу про дату, час і місце судового розгляду. В такому випадку повістка вважається врученою учаснику судового процесу з моменту надходження до суду підтвердження про отримання тексту повістки.

24. Частина 2 статті 307 Кодексу адміністративного судочинства України: про дату, час та місце розгляду справи повідомляються учасники справи, якщо справа відповідно до цього Кодексу розглядається з їх повідомленням.

25. Пункт 2 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України: суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

26. Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з наступного.

27. Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перегляд судових рішень здійснюється в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевірка правильності застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права - на підставі встановлених фактичних обставин справи (частина 1 статті 341 КАС України).

28. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (ч. 2 ст. 341 КАС України).

29. З наведених загальних правил здійснення судових викликів і повідомлень випливає, що судовий виклик або судове повідомлення здійснюється шляхом надсилання повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності шляхом надсилання повістки рекомендованою кореспонденцією (листом, телеграмою) або кур'єром. При цьому, текст повістки надсилається судом учаснику судового процесу електронною поштою, факсимільним повідомленням, телефонограмою, текстовим повідомленням з використанням мобільного зв'язку тільки за наявності відповідної письмової заяви цього учасника судового процесу.

30. В матеріалах справи відсутні докази надсилання повідомлення позивачу або його представнику шляхом надсилання повістки рекомендованою кореспонденцією (листом, телеграмою) або кур'єром та відповідні докази отримання такого повідомлення. Також відсутні відомості щодо надсилання тексту повістки текстовим повідомленням з використанням мобільного зв'язку на відповідний номер телефону.

31. Наявна у матеріалах справи телефонограма від 30.01.2018р. не є доказом належного повідомлення позивача та його представника про дату, час та місце розгляду справи, оскільки позивач або його представник не подавали письмову заяву про здійснення повідомлення шляхом надіслання тексту повістки усно каналами мобільного зв'язку, за наслідками якого має складатися відповідна телефонограма.

32. Отже, судом апеляційної інстанції розглянуто справу за відсутності позивача, не повідомленого належним чином про дату, час і місце судового засідання.

33. Пунктом 3 частини 3 статті 353 КАС України передбачено, що порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судових рішень з направленням справи на новий розгляд, якщо справу розглянуто адміністративними судами за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою.

34. Частиною 4 вказаної статті встановлено, що справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

35. Враховуючи вищенаведене, відповідно до пункту 3 частини 3 статті 353 КАС України Суд касаційної інстанції вважає за необхідне скасувати постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 07 лютого 2018 року та направити справу до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

36. Керуючись статтями 341, 343, 349, 353, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, -

п о с т а н о в и в :

37. Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

38. Постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 07 лютого 2018 року - скасувати та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

39. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не оскаржується.

Суддя-доповідач Н.А. Данилевич

Судді В.М. Бевзенко

В.М. Шарапа