Справа № 804/7804/15
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2018-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

25 вересня 2018 року

Київ

справа №804/7804/15

касаційне провадження №К/9901/25396/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Бившевої Л.І.,

суддів: Гончарової І.А., Шипуліної Т.М.,

розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції міста Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (далі - Інспекція) на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.03.2016 (суддя - Д.В. Сидоренко) та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06.07.2016 (головуючий суддя - Чумак С.Ю., судді - Гімон М.М., Юрко І.В.) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Адіоніс» (далі - Товариство) до Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції міста Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

У червні 2015 року Товариство звернулось до суду із позовом до Інспекції, у якому просило: визнати протиправним та скасувати рішення Інспекції № 293 від 29.05.2015 про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість Товариства; поновити Товариство у реєстрі платників податку на додану вартість з 07.09.2005.

На обґрунтування зазначених позовних вимог Товариство послалося на те, що у Інспекції були відсутні правові підстави для анулювання реєстрації Товариства як платника податку на додану вартість, оскільки протягом періоду з травня 2014 року по квітень 2015 року Товариство своєчасно подавало до контролюючого органу податкові декларації з податку на додану вартість, однак щоразу отримувало відмови в прийнятті податкової звітності, які оскаржуються в судовому порядку. Також, позивач посилався на те, що в липні та листопаді 2014 року Товариство здійснило постачання послуг на користь ТОВ «Енерготранскомплект», що підтверджується відповідними первинними документами.

Дніпропетровський окружний адміністративний суд постановою від 17.03.2016, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06.07.2016, позов задовольнив частково: визнав протиправним та скасував рішення Інспекції про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість №293 від 29.05.2015. У задоволенні інших позовних вимог відмовив.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суди виходили з того, що Товариство протягом 12 послідовних місяців до дати анулювання реєстрації платника податку на додану вартість подавало контролюючому органу декларації з податку на додану вартість (що підтверджено судовими рішеннями, які вступили у законну силу) та які свідчать про наявність операцій з постачання/придбання товарів у липні та листопаді 2014 року, за наслідками якого у Товариства виникли податкові зобов'язання /податковий кредит з податку на додану вартість.

Інспекція оскаржила рішення судів першої та апеляційної інстанції в частині задоволених позовних вимог до Вищого адміністративного суду України, який ухвалою від 23.03.2017 відкрив касаційне провадження у справі.

В обґрунтування вимог касаційної скарги скаржник вказує на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, оскільки суди не надали належної правової оцінки тому, що згідно з абзацом 3 пункту 5.2 Положення про реєстрацію платників податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14.11.2014 № 1130 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), не містить посилань на обов'язок врахування неприйнятих податковим органом декларацій з податку на додану вартість, тоді як на дату прийняття Інспекцією спірного рішення про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість, не було судових рішень про визнання декларацій з податку на додану вартість Товариства поданими у дань їх фактичного отримання Інспекцією.

Товариство не скористалось своїм процесуальним правом на подання відзиву на касаційну скаргу.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду ухвалою від 27.07.2018 прийняв касаційну скаргу Інспекції до провадження та витребував матеріали справи із суду першої інстанції.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду ухвалою від 24.09.2018 визнав за можливе проведення попереднього розгляду справи та призначив справу до попереднього розгляду на 25.09.2018.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду перевірив наведені у касаційній скарзі доводи та дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суди попередніх інстанцій встановили, що згідно витягу з реєстру платників податку на додану вартість № 312 від 06.05.2015 Товариство було включене до відповідного реєстру із датою реєстрації платником податку на додану вартість 10.04.2009.

Комісією, створеною відповідно до наказу Інспекції від 27.03.2015 № 355, було прийняте рішення № 293 від 29.05.2015 про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість Товариства відповідно до підпункту «г» пункту 184.1 статті 184 Податкового кодексу України. В рішенні було зазначено, що платник протягом періоду з травня 2014 року по квітень 2015 року не подає контролюючому органу декларації з податку на додану вартість та/або подає декларації з податку на додану вартість, які свідчать про відсутність постачання/придбання товарів, здійснених з метою формування податкового зобов'язання чи податного кредиту, що підтвердженого реєстром (переліком) податкових декларацій від 2015 року б/н. При цьому, в акті також було зазначено, що платник податку не має податкової заборгованості з податку на додану вартість на дату складання рішення.

Також, суди попередніх інстанцій встановили, що Товариством були подані до контролюючого органу податкові декларації за період з травня 2014 року по квітень 2015 року включно, у прийнятті яких Інспекцією було відмовлено. Судовими рішеннями у адміністративних справах № 804/80/15, № 804/1672/15, № 804/3127/15, № 804/4039/15, № 804/5370/15, № 804/6431/15, № 804/6435/15, № 804/6433/15, №804/7707/15, № 804/7706/15, № 804/7705/15, № 804/7709/15, які набрали законної сили, визнано протиправними відмови контролюючого органу у прийнятті податкових декларацій, поданих Товариством за період з травня 2014 року по квітень 2015 року, та визнано податкові декларації Товариства такими, що прийняті датою їх фактичного отримання.

Крім цього, судами було встановлено, що на підтвердження обставин постачання послуг на користь ТОВ «Енерготранскомплект» у липні та листопаді 21014 року Товариство надало податкові накладні, платіжні доручення та декларації з податку на додану вартість за вказані податкові періоди, у яких задекларовані відповідні обсяги постачання.

Питання процедури анулювання реєстрації платника податку на додану вартість визначено у розділі V Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та Положенні про реєстрацію платників податку на додану вартість, затвердженому наказом Міністерства фінансів України від 14.11.2014 № 1130 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до підпункту «г» пункту 184.1 статті 184 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) реєстрація діє до дати анулювання реєстрації платника податку, яка проводиться шляхом виключення з реєстру платників податку і відбувається у разі, якщо особа, зареєстрована як платник податку, протягом 12 послідовних податкових місяців не подає контролюючому органу декларації з податку на додану вартість та/або подає таку декларацію (податковий розрахунок), яка (який) свідчить про відсутність постачання/придбання товарів, здійснених з метою формування податкового зобов'язання чи податкового кредиту.

Пунктом 184.2 статті 184 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що анулювання реєстрації на підставі, визначеній у підпункті «а» пункту 184.1 цієї статті, здійснюється за заявою платника податку, а на підставах, визначених у підпунктах «б» - «з» пункту 184.1 цієї статті, може здійснюватися за заявою платника податку або за самостійним рішенням відповідного контролюючого органу. Анулювання реєстрації здійснюється на дату подання заяви платником податку або прийняття рішення контролюючим органом про анулювання реєстрації.

Згідно з пунктом 5.1 розділу V Положення про реєстрацію платників податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14.11.2014 № 1130 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), реєстрація діє до дати анулювання, яке відбувається у випадках, визначених пунктом 184.1 статті 184 розділу V Кодексу, якщо особа, зареєстрована як платник ПДВ, протягом 12 послідовних податкових місяців не подає до контролюючого органу декларації з податку на додану вартість та/або подає таку декларацію (податковий розрахунок), яка (який) свідчить про відсутність постачання/придбання товарів, здійснених з метою формування податкового зобов'язання чи податкового кредиту.

Відповідно до пункту 5.2 розділу V Положення про реєстрацію платників податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14.11.2014 № 1130 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), при розгляді питання анулювання реєстрації згідно з підпунктом «г» пункту 184.1 статті 184 розділу V Кодексу (підпункт «г» пункту 5.1 цього розділу) 12 місяців визначаються із урахуванням того, що: не враховується місяць, в якому проведено реєстрацію особи платником ПДВ, якщо особа зареєстрована платником ПДВ з дня іншого ніж перший день календарного місяця; включаються останні 12 послідовних податкових місяців, за які подані податкові декларації (у разі подання декларацій) або сплив строк подання податкових декларацій (у разі неподання декларацій) до отримання чи складання контролюючим органом документа, який є підставою для анулювання реєстрації. Анулювання реєстрації здійснюється шляхом виключення платника ПДВ з Реєстру.

Положеннями підпункту 5.5 розділу V Положення про реєстрацію платників податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14.11.2014 № 1130 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), передбачено, що анулювання реєстрації за ініціативою відповідного контролюючого органу може бути здійснене на підставах, визначених у підпунктах «б» - «з» пункту 184.1 статті 184 розділу V Кодексу (підпункти «б» - «з» пункту 5.1 цього розділу). Контролюючі органи здійснюють постійний моніторинг платників ПДВ, включених до Реєстру, та приймають рішення про анулювання реєстрації платників ПДВ у разі існування відповідних підстав. Рішення про анулювання реєстрації за ініціативою контролюючого органу приймаються за наявності відповідних підтвердних документів (відомостей). Такими документами є, зокрема: довідка про подання/неподання платником ПДВ контролюючому органу декларації з податку на додану вартість протягом 12 послідовних податкових місяців та/або реєстр (перелік) податкових декларацій (податкових розрахунків) особи за 12 послідовних податкових місяців, які свідчать про відсутність постачання/придбання товарів, здійснених з метою формування податкового зобов'язання чи податкового кредиту у таких деклараціях (податкових розрахунках) протягом 12 послідовних податкових місяців (підстава - підпункт «г» пункту 184.1 статті 184 розділу V Кодексу). У реєстрі (переліку) зазначаються дані про реєстрацію особи платником ПДВ та по кожній декларації (податковому розрахунку) - податковий період, дата надходження декларації (податкового розрахунку) до контролюючого органу, загальні обсяги постачання/придбання товарів, здійснених з метою формування податкового зобов'язання чи податкового кредиту звітного періоду, вказані у відповідних рядках та колонках податкової декларації (податкового розрахунку).

Згідно з пунктом 5.6 розділу V Положення про реєстрацію платників податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14.11.2014 № 1130 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), За наявності зазначених підтвердних документів (відомостей) контролюючий орган приймає рішення про анулювання реєстрації особи - платника ПДВ незалежно від здійснення контролюючим органом документальних та камеральних перевірок такої особи і їх результатів, а також обов'язку такої особи бути зареєстрованою та/або нараховувати чи сплачувати податок на додану вартість відповідно до законодавства. Дата підписання рішення про анулювання реєстрації платника ПДВ уважається днем прийняття такого рішення.

З огляду на те, що підставою для анулювання реєстрації платника податку на додану вартість Товариства Інспекція визначила підпункт «г» пункту 184.1 статті 184 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), тоді як судовими рішеннями у адміністративних справах №804/80/15, № 804/1672/15, № 804/3127/15, № 804/4039/15, № 804/5370/15, №804/6431/15, № 804/6435/15, № 804/6433/15, № 804/7707/15, № 804/7706/15, №804/7705/15, № 804/7709/15, які набрали законної сили, визнано протиправними відмови контролюючого органу у прийнятті податкових декларацій, поданих Товариством за період з травня 2014 року по квітень 2015 року, та визнано податкові декларації Товариства такими, що прийняті датою їх фактичного отримання, то висновки судів першої та апеляційної інстанції дійшли обґрунтованого висновку про неправомірність оспорюваного рішення Інспекції про анулювання реєстрації платника податку а додану вартість та наявність підстав для його скасування, з урахуванням того, що наявні у матеріалах справи докази свідчать про проведення Товариством у липні та листопаді 2014 року операцій із постачання/придбання товарів, здійснених з метою формування податкового зобов'язання чи податкового кредиту.

Таким чином, доводи Інспекції, викладені в касаційній скарзі, є безпідставними та спростовуються матеріалами справи, а суди попередніх інстанцій правильно застосували норми матеріального права до встановлених у справі обставин, з огляду на що підстави для скасування ухвалених у даній справі рішень судів першої та апеляційної інстанцій відсутні. При цьому, посилання скаржника на те, що на пункт 5.2 Положення про реєстрацію платників податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14.11.2014 № 1130 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), не містить посилань на обов'язок врахування неприйнятих податковим органом декларацій з податку на додану вартість є безпідставними, оскільки в разі набрання законної сили рішенням про визнання протиправним рішення контролюючого органу про неприйняття податкової звітності відповідне рішення такого органу вважається протиправним з моменту його прийняття. Наведене означає, що таке рішення контролюючого органу не створює будь-яких правових наслідків.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній з 15.12.2017) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній з 15.12.2017) суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи зазначене, касаційна скарга Інспекції підлягає залишенню без задоволення, а постанова Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.03.2016 та ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06.07.2016 - без змін.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 349, ст. 350, ч.ч. 1, 5 ст. 355, ст.ст. 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції міста Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області залишити без задоволення, а постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.03.2016 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06.07.2016 Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 07.03.2017 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду Л.І. Бившева

І.А. Гончарова

Т.М. Шипуліна