Справа № 128/1342/18
Суддя: Бондаренко О. І.
Дата ухвалення: 2018-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 128/1342/18
РІШЕННЯ

Іменем України

27 вересня 2018 року Вінницький районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Бондаренко О.І.

секретаря судового засідання: Нагірняк Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора роти №3 ГУНП у Вінницькій області лейтенанта поліції ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії БР № 015444 від 11.05.2018 року, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до інспектора роти №3 ГУНП у Вінницькій області лейтенанта поліції ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії БР № 015444 від 11.05.2018 року.

Позовна заява мотивована тим, що 11.05.2018 року інспектором роти №3 БУПП у Вінницькій області лейтенантом поліції ОСОБА_2 було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі № 015444, відповідно до якої позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в прибуток держави в розмірі 425 грн., у зв'язку з тим, що 11.05.2018 року о 21 год. 35 хв. в м. Вінниці по вул. Привокзальній, 1, ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Daewoo Sens» /д.н.з. НОМЕР_1/, в якого не працювала лампа лівої фари в режимі ближнього світла в темну пору, а при перевірці документів не пред'явив поліс обов'язкового страхування наземних транспортних засобів.

Вважаю вищевказану постанову позивач вважає незаконною та протиправною, а відтак такою, що підлягає скасуванню з огляду на наступне.

Згідно п.2.1. ПДР України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; реєстраційний документ на транспортний засіб; у разі встановлення на транспортних засобах проблискових маячків та (або) спеціальних звукових сигнальних пристроїв - дозвіл, виданий уповноваженим органом МВС, а у разі встановлення проблискового маячка оранжевого кольору на великогабаритних та великовагових транспортних засобах - дозвіл, виданий уповноваженим підрозділом Національної поліції; на маршрутних транспортних засобах - схему маршруту та розклад руху; на великовагових і великогабаритних транспортних засобах та транспортних засобах, що здійснюють дорожнє перевезення небезпечних вантажів, - документацію відповідно до вимог спеціальних правил; поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно п.2.4. ПДР України, на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також: пред'явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Відповідно п.21.2, п.21.3 ст.21 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», контроль за наявністю договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється відповідними підрозділами Національної поліції при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод.

При використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов'язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред'являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті, на їх вимогу.

Однак, всупереч вищевказаним вимогам, інспектор вимагав пред'явити поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не на законній підставі, так як протокол щодо порушення правил дорожнього руху, відносно ОСОБА_1, інспектором не складався.

Враховуючи те, що протокол щодо порушення правил дорожнього руху відносно позивача не складався, тому поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів він не пред'явив, який був при ньому в наявності.

Відповідно до ч.2, ч.4 ст.258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції. У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Пунктами 2, З, 4 Розділу III Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України №395 від 07.11.2015 року передбачено, що постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п'ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-, статтями 125,126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Поліцейські розглядають справи про адміністративні правопорушення, визначені у статті 222 КУпАП.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, користується правами, визначеними у статті 268 КУпАП.

Відповідно до ч.1 ст.283 КУпАП, розглянувши справу про

адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Пунктами 1,2 Розділу IV Інструкції, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Частиною першою статті 276 КУпАП передбачено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення. Разом з тим, словосполучення «на місці вчинення правопорушення» та «за місцем його вчинення» не є тотожними та мають різне цільове спрямування.

Так, відповідно до Рішення Конституційного суду України від 26 травня 2015 року №5-рп/2015 «Аналіз положень глави 22 Кодексу в системному зв'язку з положеннями його глави 17 вказує на те, що підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення «на місці вчинення правопорушення» і «за місцем його вчинення», які містяться у статтях 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст. Зокрема, словосполучення «за місцем його вчинення», застосоване у положенні частини першої статті 276 Кодексу, за якою «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України».

Частиною 4 статті 258 КУпАП передбачено, що інспектор поліції може винести постанову на місці вчинення правопорушення, тобто на місці зупинки транспортного засобу. Однак, постанова по справі про адміністративне правопорушення виноситься тільки за результатами розгляду справи з дотриманням вимог статті 283 цього Кодексу.

Разом з тим, стаття 276 КУпАП вказує, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, тобто за місцезнаходженням органу уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення. В даному випадку таким органом є Головне управління національної поліції у Вінницькій області, що розташоване за адресою: м. Вінниця, вул. Театральна, 10.

Однак, інспектор роти №3 положень статтей 276, 278, 279, 280-285 КУпАП не дотримався та незаконно розглянув справу на місці зупинки транспортного засобу, суттєво порушив права позивача під час розгляду справи про адміністративне правопорушення.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (стаття 280 КУпАП).

Частиною 2 статті 33 КУпАП передбачено, що при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність.

Статтею 268 КУпАП передбачено, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі, тощо.

У наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності. Водночас вказані положення є законодавчими гарантіями об'єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо особі буде надано достатній проміжок часу для підготовки до розгляду справи, пошуку адвоката, ознайомлення з матеріалами справи, тощо.

Отож, незаконно розглянувши справу на місці зупинки транспортного засобу, відповідач не дав позивачу можливості скористатися своїми правами, передбаченими статтею 268 КУпАП у повному обсязі. Розгляд справи на дорозі, на місці зупинки транспортного засобу, унеможливило виконання вимог ст.245 КУпАП щодо всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи.

Відповідно до статті 278 КУпАП та пункту 5 Розділу III Інструкції, поліцейський під час підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до її компетенції розгляд цієї справи; 2) чи правильно складено протокол (якщо складання протоколу передбачено КУпАП) та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи повідомлено належним чином осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду (якщо справа не розглядається на місці); 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали, які потрібні для вирішення справи; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Пунктами 9-10 Розділу III Інструкції передбачено, що розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз'яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов'язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання (стаття 279 КУпАП).

Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Пунктами 1,2 Розділу IV Інструкції, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Однак, після незаконного вимагання пред'явити поліс обов'язкового страхування наземних транспортних засобів, інспектор пішов до свого патрульного автомобіля, де виніс постанову. Будь-якої підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення не було, як і самого розгляду справи, чим грубо порушено вимоги статтей 245, 278, 279, 280, 283 КУпАП.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конституції України як Основного Закону України, а також Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 № З477-1V «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», які застосовуються при розгляді справ та які відповідно є джерелом права в Україні.

Відповідно до ч.3 статті 6 Конвенції, кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: а) бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього; б) мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; в) захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або - за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника - одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя.

Розгляд справ про адміністративні правопорушення проводиться по аналогії кримінального судочинства, а отже дотримання наведених норм є обов'язковим. Механізм запровадження інституту захисту законодавцем було врегульовано шляхом прийняття Закону України «Про безоплатну правову допомогу» від 02.06.2011 за №3460-УІ та внесення наступних змін та доповнень до чинних нормативно-правових актів, у тому числі в ст.271 КУпАП. Проте, посадовою особою поліції вказані положення дотримано не було, що вказує на порушення мого права на захист, а відтак наведене дає підстави для висновку про допущене порушення права особи на захист, що в свою чергу, є самостійною та достатньою підставою для скасування винесеної постанови як незаконної та необгрунтованої.

У справах щодо оскарження нормативно-правових актів - відомості про застосування оскаржуваного нормативно-правового акта до позивача або належність позивача до суб'єктів правовідносин, у яких застосовується або буде застосовано цей акт:

11.05.2018 року інспектором роти №3 БУПП у Вінницькій області ОСОБА_2 було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі № 015444, відповідно до якої позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в прибуток держави в розмірі 425 грн.

Вищевказана постанова інспектора роти №3 безпосередньо застосовується до позивача, а тому дане адміністративне стягнення (штраф) тягне за собою погіршення матеріального становища позивача, а в разі його подвоєння - ставить його у скрутне матеріальне становище, оскільки сума у 850 грн. на даний час є непосильною для його сім'ї.

За наведених обставин, позивач звертається до суду з адміністративним позовом, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії БР № 015444 від 11.05.2018 року, винесену інспектором роти №3 БУПП у Вінницькій області лейтенантом поліції ОСОБА_2 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 126 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в прибуток держави в сумі 425 грн. 00 коп.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, надав суду заяву, в якій просить справу розглянути в його відсутність, позовні вимоги підтримує, змін та доповнень не має, просить позов задоволити.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судове засідання не зявилася, 05.07.2018 року надала суду компакт диск з відеофіксацією правопорушення та відзив на позовну заяву позивача, в якому зазначила, що під час патрулювання 11.05.2018 року о 21 год. 35 хв. інспектором роти № З БУПП у Вінницькій області ДПП ОСОБА_2 було зупинено автомобіль «Daewoo Sens» /д.н.з. НОМЕР_1/, в якого не працювала лампа лівої фари в режимі ближнього світла в темну пору доби. При перевірці документів, на вимогу відповідача, водій не надав поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, для огляду, чим порушив п.п. 2.1.ґ. Згідно з пунктом 1.9 ПДР України особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством. Пунктом 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням ПДР його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. В статті 1 Закону України «Про дорожній рух» зазначено, що закон регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов'язки та відповідальність суб'єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об'єднань підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання (далі - міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та об'єднань). Частиною 1 статті 126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»). Пунктом 2.1 ПДР України визначено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема, посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, а згідно п. 2.1.ґ ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення). Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів спрямовані на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України регулюються Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до п. 21.1 ст.21 Закону № 1961-IV з урахуванням положень п. 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТ СБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування. При використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов'язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред'являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті, на їх вимогу. Відповідно до п. 21.2 ст. 21 Закону № 1961-IV контроль за наявністю договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється: відповідними підрозділами Національної поліції при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод. Відповідно до п. 21.3 ст. 21 Закону № 1961-ІУ страховий поліс пред'являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті, на їх вимогу, що узгоджується із п. 2.4.а ПДР України, згідно якого на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог ПДР України, а також пред'явити для перевірки документи, зазначені в п. 2.1, при цьому дані норми не містять умов та підстав для заявлення відповідних вимог про пред'явлення для перевірки документів, що вказує на наявність правових підстав у поліцейського для перевірки страхового поліса, що випливає із ст. 53 Закону № 1961-IV, а саме посадові особи відповідних підрозділів Національної поліції, що мають право здійснювати контроль за дотриманням правил дорожнього руху, перевіряють документи водія транспортного засобу, які підтверджують наявність чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Згідно п. 21.1 ст. 21 Закону № 1961-ГУ з урахуванням положень п. 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто право експлуатації транспортного засобу виникає за умови наявності відповідного страхового поліса. Відповідно до ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський має право вимагати в особи пред'явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у таких випадках: якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення. Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що підставою для перевірки страхового поліса є порушення ПДР України, а саме: здійснював рух з непрацюючою лампою лівої фари в режимі ближнього світла в темну пору доби. Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, яке передбачене ч.1 ст. 126 КУпАП, відповідачем було складено постанову у справі про адміністративне правопорушення БР № 015444 від 11.05.2018 року та надано позивачеві для ознайомлення, при цьому роз'яснено його права, як громадянина України, про що власне свідчить особистий підпис позивача на постанові. За результатами розгляду адміністративної справи, шляхом винесення простанови, до позивача було застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. Згідно з частиною 1 статті 276 КУпАП України, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення. Згідно ч. ч. 2, 4 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу. При цьому, Конституційний Суд України у п. 2.3 мотивувальної частини рішення від 26.05.2015 року №5-рп/2015 зазначив, що у ч. ч. 1,2 ст. 258 Кодексу визначено випадки, коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення, якщо особа не оспорює допущеного нею порушення і адміністративного стягнення, що на неї накладається, а розмір штрафу не перевищує передбаченого у Кодексі неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом. За змістом пунктів 1 та 2 розділу III Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженій наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року N 1395, зареєстрованій в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за N 1408/27853, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, ч.1 ст. 122 КУпАП виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення. Отже, у визначених законодавством випадках допускається скорочене провадження у справах про адміністративні правопорушення, яке передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення. Застосування процедури скороченого провадження у випадках, визначених законом, не призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених в КУпАП. Постанову винесено з дотриманням вимог ст. 283 КУпАП, а саме зазначено: найменування органу (прізвище, ім'я, по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дата розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім'я, по батькові, дата народження, місце проживання особи; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення, а також: дата, час та місце вчинення адміністративного правопорушення; розмір штрафу, порядок його сплати, а також відривна квитанція реквізити для оплати адміністративного стягнення. Отже, інспектором, як посадовою особою, що наділена дискреційними повноваженнями, оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням докази порушення позивачем ПДР, маючи відповідні повноваження та дійшовши до висновку про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП за результатами розгляду адміністративної справи винесено постанову та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху. Відповідно до п. 1.3. Правил дорожнього руху учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Згідно з ч.1 ст. 222 КУпАП органи внутрішніх справ (Національна поліція) розглядають справи про такі адміністративні правопорушення як про порушення правил дорожнього руху, в тому числі за ч.1 ст. 126 КУпАП. Згідно ст. 251 КУпАП орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи на підставі доказів, тобто будь-яких фактичних даних, які встановлюються, зокрема, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також іншими документами. Відповідно до ст. 252 КУпАП посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. Таким чином, розглядаючи дану справу, відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією, КУпАП та іншими нормативно-правовими актами.

За таких обставин, суд ухвалив розглянути справу за відсутності сторін за наявними у справі матеріалами.

Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши та оцінивши матеріали справи, врахувавши відзив відповідача, оглянувши компакт диск з відеофіксацією правопорушення прийшов до висновку, що позов ОСОБА_1 слід задоволити з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно постанови серії БР № 015444 від 11.05.2018 року, винесеної інспектором роти №3 БУПП у Вінницькій області лейтенантом поліції ОСОБА_2, ОСОБА_1 скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП, а саме: 11.09.2018 року о 21 год. 35 хв. в м. Вінниці по вул. Привокзальній, керував транспортним засобом, в якоо не працювала лампа лівої фари в режимі ближнього світла в темну пору доби, а при перевірці документів не предявив поліс обовязкового страхування наземних транспортних засобів (а.с. 8), за що на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. 00 коп.

Відповідно до ч.1ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти пяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян..

Позивач не погоджується з обставинами, викладеними в постанові про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не автоматичному режимі серії БР № 015444 від 11.05.2018 року, стверджуючи, що не порушував вимог ч.1ст.126 КУпАП.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обовязок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як свідчать матеріали справи, при винесені постанови в справі про адміністративне правопорушення інспектором не були з'ясовані вказані обставини.

Доказів вини водія ОСОБА_1 в постанові не зазначено, пояснення від свідків не були відібрані, а тому, відповідачем в порушення вимог ст. 280 КУпАП додатково не було встановлено, чи було вчинено правопорушення, чи винен позивач в його вчиненні, чи підлягає він адміністративній відповідальності та інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

На думку суду, в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1ст.126 КУпАП.

За таких обставин, суд приходить висновку, що позовні вимоги про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії БР № 015444 від 11.05.2018 року, підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.244-246, 286 КАС України, ст. ст. 287, 288, 289 КУпАП, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задоволити.

Визнати протиправною та скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії БР № 015444 від 11.05.2018 року, винесену інспектором роти №3 БУПП у Вінницькій області лейтенантом поліції ОСОБА_2 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 126 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в прибуток держави в сумі 425 грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржено до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Вінницький районний суд Вінницької області, шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня вручення сторонам та їх представникам копії повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.І. Бондаренко