Справа № 179/1713/18
Суддя: Кошля А. О.
Дата ухвалення: 2018-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

справа № 179/1713/18
провадження № 2-а/179/27/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 вересня 2018 року смт. Магдалинівка

Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Кошлі А.О.,

за участі:

секретаря судового засідання Бондар О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Інспектора СГПЧ № 3 Магдалинівського відділення поліції Новомосковського ВП ГУНП в Дніпропетровській області старшого сержанта поліції ОСОБА_2 про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності серії НК № 864516 від 01.07.2018 року,-

в с т а н о в и в :

23.08.2018 року ОСОБА_1 звернувся до Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області з адміністративним позовом до до Інспектора СГПЧ № 3 Магдалинівського відділення поліції Новомосковського ВП ГУНП в Дніпропетровській області старшого сержанта поліції ОСОБА_2 про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності серії НК № 864516 від 01.07.2018 року.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 01.07.2018 року рухався на своєму автомобілі ВАЗ 21043, днз 35610АВ по вул. Центральна, в смт. Магдалинівка де безпідставно був зупинений працівниками поліції, в подальшому без зазначення причин зупинки інспектор Малиночка Р.Ю. зазначив про ніби то, що позивач рухався з не пристебнутим ременем безпеки та за це буде притягнуто до адміністративної відповідальності. Вказані доводи не відповідають дійсності, так як він був пристебнутий ременем безпеки, протокол про правопорушення не складався, постанова не вручалась. Про наявність вказаної постанови дізнався 22.08.2018 року у виконавчій службі, де перебувала справа з приводу її примусового виконання. Оскільки постанова складена з порушенням норм чинного законодавства, вона підлягає скасуванню.

Позивач в судове засідання не прибув, надав суду заяву про розгляд справ без його участі.

Відповідач в судове засідання не прибув, на адресу суду направив письмові пояснення, в яких зазначив про необґрунтованість позовних вимог з тих підстав, що оскаржувана постанова прийняття відповідно до вимог чинного законодавства, 01.07.2018 року при здійсненні патрулювання в смт. Магдалинівка, по вул. Центральна було помічено автомобіль ВАЗ 21034, дн 35610 АВ, водія якого в порушення п. 2.3 (в) ПДР України керував вказаним авто з не пристебнутим ременем безпеки, у звязку з чим було зупинено вказаного водія. За вказаним фактом складено постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, під час винесення якої позивач не оспорював факт того, що був не пристебнутий ременем безпеки, жодних клопотань не заявляв, надати докази по справі не прохав, надати письмові пояснення відмовився. З урахуванням викладеного просить відмовити у задоволенні позовних вимог, розгляд справи провести без його участі.

Ухвалою суду від 06.09.2018 року поновлено строк на оскарження постанови та призначено справу до судового розгляду на 27.09.2018 року.

Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне.

Постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії НК № 864516 від 01.07.2018 року на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 51 грн.

Підставою для накладення стягнення, які зазначені в самій постанові є те, що ОСОБА_1, 01.07.2018 року о 08:30 год. в смт. Магдалинівка, вул. Центральна керував автомобілем ВАЗ 21043 дн 35610АВ з не пристебнутим паском безпеки, чим порушив п. 2.3 (в) ПДР України.

Пояснення правопорушника в постанові не зазначені, до постанови нічого не додано, зазначено про її направлення 50.1/4873 від 02.07.2018 року. Водночас докази на отримання вказаної постанови позивачем не надані.

Згідно з ч.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно пункту 4 Рішення Конституційного Суду України від 22грудня 2010 року №23-рп/2010, конституційний принцип правової держави передбачає встановлення правопорядку, який повинен гарантувати кожному утвердження і забезпечення прав і свобод людини (статті 1,3, частина друга статті 19 Основного Закону України). Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: … юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (частина друга статті 61); обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (частина третя статті 62); конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України (частина перша статті 64).

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд зазначає, що предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб'єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.

Таким чином, досліджуючи питання правомірності застосування адміністративної відповідальності до позивача у вказаних спірних правовідносинах, суд перевіряє, чи були у відповідача по справі підстави для прийняття постанови про адміністративне правопорушення відносно позивача про визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого за ч.5 ст. 121 КУпАП.

Згідно до вимог ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч. 5 ст. 121 КУпАП передбачено відповідальність за порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами.

За приписами ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення має бути зроблені на підставі всебічного, повного і об'єктивного дослідження всіх обставин та доказів.

Відповідно до ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Разом з тим, суд враховує практику Верховного Суду, зокрема, правові позиції, викладені в постанові від 30.05.2018 року по справі №337/3389/16-а(2-а/337/154/2016).

Так, згідно ст. 7, 254, 258 КУпАП зазначено, що ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Верховним судом зазначено, що у справах за позовом фізичної особи щодо оскарження постанов про притягнення до адміністративної відповідальності на суб'єкта владних повноважень в силу приписів статті 77 КАС України покладається обов'язок доказування правомірності своїх дій у разі, якщо останній заперечує проти позову. Докази, надані відповідачем по справі, мають бути належним чином досліджені судами першої та апеляційної інстанцій із наданням їм відповідної правової оцінки на предмет їх належності і допустимості, повноти та достатності для визнання правомірності дій та рішень суб'єкта владних повноважень.

Позивачем оспорюється факт того, що він був не пристебнутий ременем безпеки 01.07.2018 року, відповідачем доводиться зворотне.

Згідно ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Виходячи з того, що законодавство України про адміністративні правопорушення має каральну направленість (тяготіє до кримінального), а тому з урахуванням принципів і загальних засад КУпАП, практики Європейського Суду по правах людини, передбачається принцип презумпції невинності особи, поки її винуватість не буде доведена у встановленому законом порядку. Обов'язок доведення вини особи у скоєнні правопорушення, інших обставин події правопорушення, що мали місце, покладено на суб'єкта владних повноважень. Усі сумніви щодо доведеності вини суд трактує на користь обвинуваченого.

Таким чином, в порушення ст.77 КАС України, як вбачається з матеріалів справи, відповідач, який заперечував проти позову, не надав жодних доказів правомірності прийнятого ним рішення.

Посилання на те, що позивач на місці розгляду справи про притягнення до адміністративної відповідальності не заперечував факт допущеного порушення є недоведеним, підтвердженням вказаного факту може виступати письмові пояснення правопорушника, які необхідно долучити до протоколу/постанови, пояснення свідків та ін., чого у вказаній справі зроблено не було.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб'єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Таким чином, керуючись приписами наведених норм законодавства, оцінивши надані сторонами до матеріалів справи докази, враховуючи, що відповідачем, який заперечував проти позову, не доведено правомірність встановлення адміністративного правопорушення, не надано доказів правомірності прийнятого ним рішення, суд, враховуючи положення ст. 286 КАС України, дійшов висновку, що позов є таким, що підлягає задоволенню, оскільки постанову не можна визнати обґрунтованою та такою, що прийнята у відповідності до вимог чинного законодавства, внаслідок чого вона підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення закриттю.

Керуючись ст.ст. 243-245, 250 КАС України, суд,-

у х в а л и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 01.07.2018 року серії НК № 864516.

Провадження в справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч.5 ст.121 КУпАП закрити за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Рішення суду може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання в зазначений строк апеляційної скарги через Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя А.О. Кошля