Справа № 804/921/18
Суддя: Сидоренко Дмитро Володимирович
Дата ухвалення: 2018-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2018 року Справа № 804/921/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення, зобовязання вчинити дії, -
Обставини справи: до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, в якому позивач просить:
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду (суддя Царікова О.В.) від 05 березня 2018 року відкрито провадження в адміністративній справі №804/921/18 та призначено підготовче засідання.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.05.2018 року, суд продовжив строк проведення підготовчого провадження у справі №804/921/18 до 24.05.2018.
24.05.2018 року надійшов відзив на позов, згідно якого відповідач заперечує проти задоволення адміністративного позову в повному обсязі. В обґрунтування правової позиції відповідач зазначає, що в період з 21.11.2016р. по 30.11.2016р. включно облікові записи щодо надходження готівки здійснювалися в незареєстровані КОРО, тобто фізичною особою-підприємцем не здійснено облік операцій з готівкою у відповідних книгах обліку, що є порушенням п.2.2, 2.6 глави 2 Положення про ведення касових операцій в національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління НБ України від 15.12.2004р. №637.
Розпорядженням №1551 д від 24.05.2018 року у зв'язку із закінченням повноважень у судді Царіковій О.В. було призначено повторний автоматизований розподіл справи №804/921/18 та згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу було розподілено судді Сидоренко Д.В.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду 25.05.2018 року справу №804/921/18 прийнято до свого провадження та призначено до розгляду у підготовчому засіданні.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду 25.05.2018 року прийняти справу №804/921/18 закрито підготовче провадження та призначено справу №804/921/18 до судового розгляду по суті на 29.08.2018 року на 09 год. 00 хв.
В судове засідання представ відповідача не зявився, надав до суду відзив на позов аналогічний змісту відзиву на позов від 24.05.2018р.
В судове засідання призначене на 29.08.2018 року з'явився позивач та представник позивача, позовні вимоги підтримали в повному обсязі.
В ході судового засідання судом поставлено питання щодо можливості подальшого розгляду справи в порядку письмового провадження.
Позивач та представник позивача щодо подальшого розгляду справи в порядку письмового провадження не заперечували.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд,-
В період з 21.08.2017 року по 05.09.2017 року, згідно з п.п. 75.1.2 п.75.1 ст.75, п.77.1 ст.77 Податкового кодексу України, Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, наказу ГУ ДФС у Дніпропетровській області №3049-п від 13.06.2017р. «Про проведення документальної планової виїзної перевірки ФОП ОСОБА_2О.» та плану-графіка проведення документальних планових перевірок субєктів господарювання на 3 квартал 2017 року, Головним управління ДФС у Дніпропетровській області проведено документальну планову виїзну перевірку фізичної особи підприємця ОСОБА_2
- №222 від 21.11.2016р. у сумі 4243,16 грн.;
- №223 від 22.11.2016р. у сумі 4856,67 грн.;
- №224 від 23.11.2016р. у сумі 4630,94 грн.;
- №225 від 24.11.2016р. у сумі 4816,75 грн.;
- №226 від 25.11.2016р. у сумі 5080,30 грн.;
- №227 від 26.11.2016р. у сумі 5721,60 грн.;
- №228 від 27.11.2016р. у сумі 4367,13 грн.;
- №229 від 28.11.2016р. у сумі 4498,30 грн.;
- №230 від 29.11.2016р. у сумі 3018,16 грн.;
- №231 від 30.11.2016р. у сумі 4334,81 грн.
Рішенням про результати розгляду скарги від 16.01.2018р. №601/Г/99-99-11-03-01-25 скаргу залишено без задоволення, а ППР ГУ ДФС у Дніпропетровській області від 11.10.2017р. № без змін.

В подальшому, вказані рішення оскаржено позивачем в судовому порядку до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

Під час розгляду справи судом перевірено прийняті відповідачем рішення на відповідність вимогам законодавства та встановлено наступне.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оцінюючи правомірність рішення органу владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, які повинні дотримуватися при реалізації дискреційних повноважень владного субєкта, встановлюючи чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до пункту 1, 2 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (далі - Закон №265/95) суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані:

1) проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок;

2) видавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, розрахунковий документ встановленої форми на повну суму проведеної операції.

Статтею 2 Закону №265/95 визначено, що книга обліку розрахункових операцій - прошнурована і належним чином зареєстрована в органах доходів і зборів книга, що містить щоденні звіти, які складаються на підставі відповідних розрахункових документів щодо руху готівкових коштів, товарів (послуг).

Згідно з пунктом 1.2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні 1, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 №637 (чинною на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Положення №637) книга обліку розрахункових операцій (далі - КОРО) - прошнурована і належним чином зареєстрована в органах державної податкової служби України книга, що містить щоденні звіти, які складаються на підставі відповідних розрахункових документів щодо руху готівкових коштів, товарів (послуг).

У відповідності до абзацу другого пункту 2.2. Положення №637 підприємства (підприємці) здійснюють облік операцій з готівкою у відповідних книгах обліку.

За правилами пункту 2.6 Положення №637 уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися.

Оприбуткуванням готівки в касах підприємств, які проводять готівкові розрахунки з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги відповідно до вимог глави 4 цього Положення, є здійснення обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень у касовій книзі на підставі прибуткових касових ордерів.

У разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО або використанням РК оприбуткуванням готівки є здійснення обліку зазначених готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у книзі обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків РРО (даних РК).

Підприємствам, яким Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» надано право проводити розрахунки готівкою із споживачами без використання РРО та РК і специфіка функціонування яких унеможливлює оформлення ними кожної операції касовим ордером (продаж проїзних і перевізних документів; білетів державних лотерей; квитків на відвідування культурно-спортивних і видовищних закладів тощо), дозволяється оприбутковувати готівку наприкінці робочого дня за сукупністю операцій у цілому за робочий день з оформленням касовими документами і відображенням у відповідній книзі обліку.

Суми готівки, що оприбутковуються, мають відповідати сумам, визначеним у відповідних касових (розрахункових) документах.

Порядок реєстрації та ведення розрахункових книжок, книг обліку розрахункових операцій затверджений наказом Міністерства фінансів України №547 від 14.06.2016р. (далі Порядок №547).

Відповідно до пунктів 1-8 глави 1 розділу II Порядку №547 суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, зобов'язані зареєструвати книги обліку розрахункових операцій (далі - книги ОРО).

Реєстрація книг ОРО здійснюється в контролюючому органі за основним місцем обліку суб'єкта господарювання як платника податків.

Суб'єкт господарювання, який є платником податку на прибуток, може реєструвати книги ОРО за місцезнаходженням своїх відокремлених підрозділів, які розташовані на території іншої, ніж такий суб'єкт, територіальної громади.

Національні оператори можуть реєструвати книги ОРО за місцезнаходженням своїх відокремлених підрозділів або господарських одиниць, де будуть використовуватися книги ОРО:

Українське державне підприємство поштового зв'язку "Укрпошта" - за місцезнаходженням відділень;

Публічне акціонерне товариство "Укртелеком" - за місцезнаходженням центрів та цехів телекомунікаційних послуг;

Державне підприємство спеціального зв'язку - за місцезнаходженням вузлів та пунктів спеціального зв'язку;

Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" - за місцезнаходженням станцій, підрозділів локомотивного, вагонного, колійного, вантажного, пасажирського та інших господарств, необхідних для забезпечення роботи залізничного транспорту.

Книги ОРО за місцезнаходженням відокремлених підрозділів та господарських одиниць юридичної особи реєструються за кодом ЄДРПОУ юридичної особи.

Книга ОРО реєструється на кожний РРО або, якщо згідно із законодавством розрахунки можуть проводитися без застосування РРО, на окрему господарську одиницю.

Кількість книг ОРО, що реєструються одночасно, не обмежується.

Форму книги ОРО на РРО наведено в додатку 1 до цього Порядку, форму книги ОРО на господарську одиницю - у додатку 2 до цього Порядку.

При реєстрації першої книги ОРО на окрему господарську одиницю в контролюючому органі їй присвоюється фіскальний номер.

Фіскальний номер книги ОРО на окрему господарську одиницю складається з 10-розрядного числового порядкового номера реєстраційного запису в автоматизованій інформаційній системі реєстрації РРО Державної фіскальної служби України (далі - інформаційна система ДФС), алгоритм формування якого встановлює ДФС, та літери "г".

Фіскальний номер книги ОРО на РРО складається з фіскального номера РРО та літери "р".

Фіскальний номер другої та наступних книг ОРО складається з фіскального номера першої книги ОРО, зареєстрованої на ту саму окрему господарську одиницю або РРО, та проставленого через дріб порядкового номера наступної книги ОРО.

Після скасування книги ОРО фіскальний номер закривається та надалі не використовується.

Книга ОРО повинна бути прошнурована, послідовно пронумерована та мати належним чином установлені засоби контролю, щоб унеможливити розшнурування книги ОРО або вилучення її аркушів без порушення цілісності засобу контролю.

Титульна сторінка книги ОРО має містити дані про суб'єкта господарювання, кількість аркушів, номер установленого засобу контролю та дані про РРО у разі реєстрації книги ОРО на РРО (модифікація, заводський і фіскальний номери, версія програмного забезпечення).

Для реєстрації першої та наступних книг ОРО на господарську одиницю в контролюючому органі суб'єкт господарювання подає до цього органу:

заяву про реєстрацію книги ОРО та/або розрахункової книжки за формою № 1-КОРО (додаток 3) (далі - реєстраційна заява);

копію документа на право власності або іншого документа, що дає право на розміщення господарської одиниці, де буде використовуватися книга ОРО;

книгу ОРО на господарську одиницю.

При поданні реєстраційної заяви суб'єктом господарювання пред'являється оригінал документа.

Перша книга ОРО на РРО реєструється одночасно з реєстрацією РРО.

Датою реєстрації першої книги ОРО на РРО є дата реєстрації РРО.

Підставою для реєстрації другої та наступних книг ОРО на РРО в контролюючому органі є надходження до цього органу реєстраційної заяви.

Реєстраційна заява має бути підписана керівником суб'єкта господарювання або фізичною особою - підприємцем із зазначенням дати подання.

Суб'єкти господарювання, які включені до системи подання податкових документів в електронному вигляді, можуть подавати заяви про реєстрацію книги ОРО на РРО в електронній формі засобами телекомунікаційного зв'язку з дотриманням вимог Законів України "Про електронні документи та електронний документообіг", "Про електронний цифровий підпис".

Порядок та строки розгляду контролюючим органом заяв, поданих в електронному вигляді, є такими самими, як і для заяв, поданих у паперовому вигляді.

З аналізу наведених норм слідує, що для реєстрації наступних книг ОРО на господарську одиницю в контролюючому органі суб'єкт господарювання подає, зокрема саму книгу ОРО на господарську одиницю.

Відповідно до п.4 наказу Міністерства фінансів України «Про внесення змін до наказу Міністерства фінансів України від 14 червня 2016 року № 547» №837 від 23.09.2016р., до Порядку реєстрації та ведення розрахункових книжок, книг обліку розрахункових операцій, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14 червня 2016 року № 547, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05 липня 2016 року за № 920/29050, внесені зміни, зокрема додатки 1, 2 до Порядку викладено в новій редакції.

Додатком 1 до Порядку реєстрації та ведення розрахункових книжок, книг обліку розрахункових операцій (пункт 3 глави 1 розділу ІІ) затверджена Книга обліку розрахункових операцій.

Наказ Міністерства фінансів України «Про внесення змін до наказу Міністерства фінансів України від 14 червня 2016 року № 547» №837 від 23.09.2016р. набрав чинності з дня його офіційного опублікування у Офіційному Віснику України 2016 №85 за 04.11.2016р.

Як свідчать матеріали справи, позивачем в період з 21.11.206р. по 30.11.2016р включно облікові записи щодо надходження готівки здійснювалися в незареєстрованій КОРО, а саме в КОРО №Р/2 від 01.12.2016р. на підставі фіскальних звітних чеків у сумі 45567,82 грн.

Безпідставним є посилання позивача відносно того, що за дане порушення передбачена відповідальність за п.3 ст.17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», з огляду на наступне.

Відповідно до вищезазначеної норми до суб'єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), у разі невикористання при здійсненні розрахункових операцій у випадках, визначених цим Законом, розрахункової книжки або використання незареєстрованої належним чином розрахункової книжки чи порушення встановленого порядку її використання, або незберігання розрахункових книжок протягом встановленого терміну, за рішенням відповідних органів доходів і зборів застосовуються фінансові санкції у розмірі двадцять неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З аналізу наведеної норми слідує, що відповідальність застосовується, зокрема за використання незареєстрованої належним чином саме розрахункової книжки, якою відповідно до положень ст.2 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» є належним чином зброшурована та прошнурована книжка, зареєстрована в органах доходів і зборів, що містить номерні розрахункові квитанції, які видаються покупцям у визначених цим Законом випадках, коли не застосовуються реєстратори розрахункових операцій.

В даному випадку, застосовані штрафні санкції за неоприбуткування (неповного, несвоєчасного) готівкових коштів в книзі обліку розрахункових операцій, а не за використання незареєстрованої належним чином розрахункової книги.

Абзацом третім статті 1 Указу Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» №436/95 від 12.06.1995 установлено, що у разі порушення юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами - громадянами України, іноземними громадянами та особами без громадянства, які є суб'єктами підприємницької діяльності, а також постійними представництвами нерезидентів, через які повністю або частково здійснюється підприємницька діяльність, норм з регулювання обігу готівки у національній валюті, що встановлюються НБУ, до них застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу, зокрема за неоприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки - у п'ятикратному розмірі неоприбуткованої суми.

Отже, у разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням реєстратора розрахункових операцій або використанням розрахункової книги оприбуткуванням готівки є сукупність таких дій: фіксація повної суми фактичних надходжень готівки у фіскальних звітних чеках реєстратора розрахункових операцій (даних розрахункової книги) та відображення на їх підставі готівки у книзі обліку розрахункових операцій. Невиконання будь-якої із цих дій є порушенням порядку оприбуткування готівки, за яке встановлена відповідальність згідно абзацу третього статті 1 Указу Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» №436/95 від 12.06.1995р. Вказана позиція узгоджується із висновками Верховного Суду, які викладені в постановах від 23.01.2018 (2а-12605/11/2670, провадження - К/9901/501/18) та від 06.02.2018 (справа № 2а-14315/10/0470, провадження - К/99901/1439/18).

З огляду на зазначене в даному випадку було порушення, проте суд зазначає, що одним з принципів адміністративного судочинства є пропорційність, тобто дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване судове рішення.

Дотримання принципу пропорційності особливо важливе при прийнятті рішень або вжитті заходів, які матимуть вплив на права, свободи та інтереси особи. Метою дотримання цього принципу є досягнення розумного балансу між публічними інтересами, на забезпечення яких спрямовані рішення або дії суб'єкта владних повноважень, та інтересами конкретної особи.

Суд вважає, що у спірних правовідносинах підлягає застосуванню принцип пропорційності між застосованими заходами та переслідуваною метою, оскільки відсутня шкода чи загроза її завдання державі або якій-небудь конкретній особі, а застосовані відповідачем заходи не відповідають переслідуваній меті.

Принцип пропорційності зокрема передбачає, що:

- здійснення повноважень, як правило, не повинно спричиняти будь-яких негативних наслідків, що не відповідали б цілям, які заплановано досягти;

- якщо рішення або дія можуть обмежити права, свободи чи інтереси осіб, то такі обмеження повинні бути виправдані необхідністю досягнення більш важливих цілей;

- несприятливі наслідки для прав, свобод та інтересів особи внаслідок рішення чи дії суб'єкта владних повноважень, повинні бути значно меншими від тієї шкоди, яка могла б настати за відсутності такого рішення чи дії;

- для досягнення суспільно-корисних цілей необхідно обирати найменш шкідливі засоби.

Таким чином, принцип пропорційності має на меті досягнення балансу між публічним інтересом та індивідуальним інтересом особи, а також між цілями та засобами їх досягнення, з приводу чого слід врахувати наступне.

Відповідно до ст.9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Такі міжнародні договори підлягають переважному застосуванню перед актами національного законодавства (ст.19 Закону України „Про міжнародні договори України).

Таким міжнародним договором у даному випадку є Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод. Відповідно до ст.1 Першого протоколу до названої Конвенції ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства. Встановлено також виняток, відповідно до якого позбавлення майна держава може передбачити, якщо це необхідно для здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Відповідно до ст.17 Закону України „Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. Це означає, що ст.1 Першого протоколу слід розуміти так, як вона розуміється в практиці Європейського Суду з прав людини.

Зокрема, у багатьох рішеннях Європейського Суду з прав людини під майном розуміється будь-який економічний актив. Наприклад, у справі «Шмалько проти України» Європейський Суд з прав людини кваліфікував тривале невиконання судового рішення на користь заявника як втручання у його право на мирне володіння майном у розумінні статті Першого протоколу. У даному випадку застосування фінансових санкцій передбачає вилучення у позивача грошових коштів у зазначеній сумі. Це дає підстави для кваліфікації оспорюваного рішення відповідача, як його втручання у право власності позивача.

У справі „ОСОБА_1 та інші проти Сполученого Королівства (1986 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що має бути обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, яку намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності.

Приймаючи до уваги зазначене, суд вважає, що застосування на підставі податкового повідомленні-рішення від 11.10.2017 року № штрафних (фінансових) санкцій до позивача у сумі 227839,10 грн. за порушення вимог Положення №637 слід кваліфікувати як таке, що порушує принцип пропорційності, а матеріалами справи не підтверджується нанесення позивачем будь-якої шкоди інтересам держави, суспільства або споживачів.

В силу викладеного, суд приходить до висновку, що в умовах відсутності такої шкоди чи загрози її завдання, до позивача були застосовані явно неспіврозмірні фінансові санкції.

Слід також враховувати, що під час проведення перевірки відповідачем не встановлено будь-яких фактів, які б свідчили про намір позивача приховувати доходи, отримані за продаж товарів, в наслідок чого на підставі ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини, суд вважає, що податкове повідомлення-рішення від 11.10.2017 року № є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо позовних вимог про зобовязання вважати скаргу ОСОБА_3 від 27.10.2017р. (вх. ДФС №8657/ФОП на податкове повідомлення рішення від 11.10.2017р. № форми «С», як винесене на підставі акту перевірки №11501/04-36-13-05/227721304 від 12.09.2017р.), повністю задоволеною на користь платника податків, суд залишає їх без задоволення, з огляду на наступне.

Позивач стверджує, що оскаржив податкове повідомлення-рішення в адміністративному порядку, однак ДФС України не надіслано йому рішення від 11.12.2017р. №16502/Г/99-99-11-03-01-25 про продовження строку розгляду скарги до 19.01.2018р. (включно), на яке є посилання в рішенні про результати розгляду скарги від 16.01.2018р. №601/Г/99-99-11-03-01-25.

Відповідно до п.56.2. ст. 56 Податкового кодексу України у разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов'язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення.

Згідно з п. 56.3. ст.53 Податкового кодексу України скарга подається до контролюючого органу вищого рівня у письмовій формі (за потреби - з належним чином засвідченими копіями документів, розрахунками та доказами, які платник податків вважає за потрібне надати з урахуванням вимог пункту 44.6 статті 44 цього Кодексу) протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу, що оскаржується.

Відповідно до п.56.16. ст.56 Податкового кодексу України днем подання скарги вважається день фактичного отримання скарги відповідним контролюючим органом, а в разі надсилання скарги поштою - дата отримання відділенням поштового зв'язку від платника податків поштового відправлення із скаргою, яка зазначена відділенням поштового зв'язку в повідомленні про вручення поштового відправлення або на конверті.

Згідно матеріалів справи позивач подав поштове відправлення зі скаргою на податкове повідомлення-рішення від 11.10.2017р. № форми «С» до відділення поштового зв'язку 27.10.2017р. та згідно повідомлення про вручення поштового відправлення, отримана ДФС 21.11.2017р., у звязку з чим кінцевим терміном розгляду скарги є 11.12.2017р.

Відповідно до п.56.8 ст.56 ПК України скарга є задоволеною у 2 випадках, а саме: якщо вмотивоване рішення за скаргою платника податків не надсилається платнику податків протягом 20-денного строку або протягом строку, продовженого за рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника податків з дня, наступного за останнім днем зазначених строків; скарга вважається також повністю задоволеною на користь платника податків, якщо рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу про продовження строків її розгляду не було надіслано платнику податків до закінчення 20- денного строку, зазначеного в абзаці першому цього пункту.

Згідно з п.56.20 ст.56 ПК України вимоги до оформлення скарги, порядок подання та розгляду скарг встановлюється центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Відповідно до п.3-5 розділу VII «Строк розгляду скарг» Порядку оформлення і подання скарг платниками податків та їх розгляду контролюючими органами, затвердженого наказом Мінфіну від 21.10.2015р. за №916, керівник контролюючого органу (заступник керівника або інша уповноважена посадова особа) може прийняти рішення про продовження строку розгляду скарги платника податків понад двадцятиденний строк, визначений в пункті 2 цього розділу, але не більше шістдесяти календарних днів, та письмово повідомити про це платника податків до закінчення строку, визначеного в пункті 2 цього розділу.

Якщо вмотивоване рішення за скаргою платника податків не надсилається платнику податків протягом двадцятиденного строку або протягом строку, продовженого за рішенням керівника контролюючого органу (заступника керівника або іншої уповноваженої посадової особи), така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника податків з дня, що настає за останнім днем зазначених строків.

Скарга вважається також повністю задоволеною на користь платника податків, якщо рішення керівника контролюючого органу (заступника керівника або іншої уповноваженої посадової особи) про продовження строків її розгляду не було надіслано платнику податків до закінчення двадцятиденного строку.

У разі якщо останній день строків, зазначених у пункті 2 цього розділу, припадає на вихідний або святковий день, останнім днем таких строків вважається перший робочий день, що настає за вихідним або святковим днем.

Зі змісту рішенні ДФС про результати розгляду скарги від 16.01.2018р. №601/Г/99-99-11-03-01-25 слідує, що рішенням ДФС від 11.12.2017р. №16502/Г/99-99-11-03-01-25 продовжено строк розгляду скарги до 19.01.2018р. (включно).

Пунктом 56.10 ст.56 ПК України встановлено, що рішення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, прийняте за розглядом скарги платника податків, є остаточним і не підлягає подальшому адміністративному оскарженню, але може бути оскаржене в судовому порядку.

З аналізу наведеної норми слідує, що рішення центрального органу виконавчої влади, прийняте за розглядом скарги платника податків, може бути оскаржене в судовому порядку, у звязку з чим питання протиправності рішенні ДФС про результати розгляду скарги від 16.01.2018р. №601/Г/99-99-11-03-01-25, в тому числі з підстав не направлення рішення про продовження строків розгляду скарги, має встановлюватися під час судового оскарження такого рішення центрального органу виконавчої влади.

В даному випадку, Головне управління ДФС у Дніпропетровській області не розглядало в адміністративному порядку скаргу фізичної особи підприємця ОСОБА_2, а позивачем не надано доказів визнання рішення ДФС про результати розгляду скарги від 16.01.2018р. №601/Г/99-99-11-03-01-25 протиправним в судовому порядку. Натомість, передання на вирішення адміністративного суду публічно-правового спору щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 11.10.2017р. № форми «С», свідчить про відсутність обставин відкликання оскаржуваного рішення, внаслідок його скасування вищестоящим контролюючим органом в порядку задоволення скарги платника податку.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Докази суду надають особи, які беруть участь у справі.

Згідно ч. 1 ст. 72 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на зазначене вище, позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Згідно частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини 1 статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, повязані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду в загальному розмірі 2983,19 грн., що документально підтверджується квитанцією №0.0.952364209.1 від 30.01.2018р. на суму 2279,39 грн. (за вимогу майнового характеру) та квитанцією №0.0.976349721.1 від 28.02.2018р. на суму 704,80 грн. (за вимогу немайнового характеру). Інших документально підтверджених судових витрат, матеріали справи не містять.

Згідно Виписок про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України, судовий збір у загальному розмірі 2983,19 грн. сплачений згідно квитанції №0.0.952364209.1 від 30.01.2018 року та №0.0.976349721.1 від 28.02.2018 року зараховано на казначейський рахунок.

Приймаючи до уваги часткове задоволення позову, суд вважає за необхідне присудити здійснені позивачем судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2279,39 грн. (за вимогу майнового характеру) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Дніпропетровській області.

Відповідно до частини 5 статті 250 КАС України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1; 49000, АДРЕСА_1) до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (; 49000, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, ВУЛИЦЯ СІМФЕРОПОЛЬСЬКА, будинок 17-А) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення, зобовязання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 11.10.2017 року № форми "С".

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2279,39 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (; 49000, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, ВУЛИЦЯ СІМФЕРОПОЛЬСЬКА, будинок 17-А).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя ОСОБА_1