Справа № 758/12828/17
Суддя: Глущенко Я.Б.
Дата ухвалення: 2018-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - доповідача Глущенко Я.Б.,

суддів Кузьмишиної О.М., Пилипенко О.Є.,

секретаря Андрієнко Н.А.,

за участю:

позивача: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії щодо перерахунку пенсії, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 30 березня 2018 року, -

У с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернувся у суд із позовом до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, у якому просив: визнати неправомірними дії щодо недоплати пенсії як інваліду 2 групи в зв'язку з захворюванням внаслідок Чорнобильської катастрофи; зобов'язати здійснити перерахунок пенсії за період з 2005 р. по дату винесення рішення відповідно до ст.ст.50,54 Закону «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з розміру основної пенсії у 6 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком; зобов'язати виплатити недоплачену суму заборгованості по виплаті пенсії за даний період, що виникне в результаті перерахунку; зобов'язати станом на день прийняття рішення встановити пенсію в розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, та виплачувати її в подальшому і збільшувати розмір, застосовуючи правила, передбачені ст.67 Закону «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

В обгрунтування вимог посилається на те, що має право на отримання пенсії відповідно до ст.ст.50,54 Закону «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з розміру основної пенсії у 6 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, але відповідач не проводить йому такого перерахунку, в зв'язку з чим вважає дії відповідача неправомірними.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 30 березня 2018 року в позові відмовлено у повному обсязі.

Судове рішення умотивовано тим, що нарахування та виплата пенсії позивачу здійснюється відповідно до вимог чинного законодавства.

Не погоджуючись із судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

Апеляційна скарга обґрунтована тими ж доводами, що і позовна заява.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін, з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій установлено, що позивач, є особою, постраждалою внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесений до 1 категорії. Також позивач є інвалідом 2 групи довічно з 03.12.2012 року, захворювання якого пов'язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, що підтверджується довідкою Київської спеціалізованої радіологічної МСЕК (серія 10 ААА № 800375) від 05.12.2012 року.

Позивач перебуває на обліку та отримую пенсію по інвалідності внаслідок Чорнобильської катастрофи в Центральному об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві з 11.07.2016 р.

На зазначений вид пенсії позивач був переведений за заявою від 11.07.2016 р. з іншого виду пенсії, яку отримував з 22.11.2005 р., - відповідно до Закону «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування».

12.04.2017 р. позивач звернувся до відповідача за перерахунком пенсії по інвалідності відповідно до Закону «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Листом від 18.08.2018 р. за вих.№ 47474/04 відповідач відмов позивачу в такому перерахунку.

Позивач, уважаючи відмову неправомірною та стверджуючи, що має право на отримання пенсії в розмірі, визначеному ст.ст. 50, 54 Закону «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (основна пенсія з розрахунку не нижче 8 мінімальних пенсій за віком та додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка повинна становити 50% від мінімальної пенсії за віком), звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 49 Закону «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Розмір додаткової пенсії, відповідно до статті 50 Закону «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (у редакції, яка діяла до внесення змін 01.01.2008) інвалідам III групи, дітям-інвалідам, а також хворим внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу, становила 50 процентів мінімальної пенсії за віком.

Згідно частини 4 статті 54 цього Закону в усіх випадках розмір пенсії для інвалідів ІІІ групи, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не може бути нижчим 6 мінімальних пенсій за віком.

Разом із тим, 28.12.2007 Законом «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» внесено зміни до Закону «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та стаття 50 цього Закону викладена в наступній редакції: «інвалідам III групи, дітям-інвалідам, а також хворим внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу - 15 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність».

14 червня 2011 року прийнято Закон № 3491-VI «Про внесення змін до Закону «Про Державний бюджет України на 2011 рік», який набрав чинності 19 червня 2011 року.

Пунктом 7 частини 1 цього Закону Прикінцеві положення Закону «Про Державний бюджет України на 2011 рік» доповнено пунктом 4, яким установлено, що у 2011 році норми і положення статтею 50, 54 Закону «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду на 2011 рік.

26 грудня 2011 року Конституційний Суд рішенням №20-рп/2011 у справі за конституційними поданнями щодо відповідності Конституції України (конституційності) пункту 4 розділу VI «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» від 14 червня 2011 року №3491-VI визнав вказані зміни конституційними.

Рішенням Конституційного Суду від 25 січня 2012 року №3-рп/2012 у справі за конституційним поданням правління Пенсійного фонду України щодо офіційного тлумачення деяких статей Конституцій України, Бюджетного кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України в системному зв'язку з окремими положеннями Конституції суд розтлумачив, що Кабінет Міністрів регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

06 липня 2011 року Урядом прийнято постанову № 745 «Про встановлення деяких виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету», яка набрала чинності 23 липня 2011 року.

Отже, з 23 липня 2011 року в Україні змінилося правове регулювання, на підставі якого здійснювались соціальні виплати, передбачені, зокрема, Законом «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Також, надалі, пунктом 3 Прикінцевих положень Закону «Про Державний бюджет України на 2012 рік» передбачено, що у 2012 році норми і положення статей 50, 54 Закону «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», застосовуються в порядку та розмірах , встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду на 2012 рік.

На виконання наведеної норми Урядом прийнято постанову № 1210 від 23 липня 2011 року «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яка набрала чинності з 01 січня 2012 року та діє на даний час.

Ураховуючи вищевикладене, а також те, що Конституційний Суд визнав конституційним регулювання Кабінетом Міністрів розміру соціальних виплат та допомог, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету, нормативно-правові акти, які видані Урядом в межах своїх повноважень, підлягають обов'язковому застосуванню судами під час вирішення справ про соціальний захист громадян.

Відтак, виплачуючи позивачу пенсію та доплати у порядку та розмірах, встановлених постановами Уряду, відповідач діяв правомірно.

Аналогічна правова позиція наведена в постанові Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 344/14522/17.

Окрім того, в рішенні від 03.06.2014 у справі «Великода проти України» (заява №43331/12) Європейський суд з прав людини підтвердив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції є найважливішою функцією держави. Отже, зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції та не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини 1 статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 34, 243, 310, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 30 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя - доповідачЯ.Б. Глущенко
суддя О.М. Кузьмишина
суддяО.Є. Пилипенко

(Повний текст постанови складений 26 вересня 2018 року.)