Справа № 826/15777/17
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2018-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

27 вересня 2018 року № 826/15777/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Келеберди В.І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Харківської обласної ради

до Державної фіскальної служби України

Головного управління Державної казначейської служби України

в Харківській області

про визнання протиправною бездіяльності та стягнення суми безпідставно сплаченого податку на додану вартість,

ВСТАНОВИВ:

Обставини справи:

Харківська обласна рада звернулася до суду з позовом до Державної фіскальної служби України (далі – ДФС України) та Головного управління Державної казначейської служби України в Харківській області (далі – ГУ ДКСУ в Харківській області) та з урахуванням уточнених позовних вимог остаточно просить суд:

- Визнати протиправною бездіяльність Державної фіскальної служби України, яка полягає в ухилянні від перерахування на користь Харківської обласної ради суми безпідставно сплаченого податку на додану вартість;

- Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної казначейської служби України в Харківській області, яка полягає у не відокремленні та не вилученні зі сплачених коштів суми податку на додану вартість, яка не підлягала стягненню з рахунків Харківської обласної ради;

- Стягнути з державного бюджету на користь Харківської обласної ради суму безпідставно сплаченого податку на додану вартість у розмірі 5 916 666,66 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що за рішенням господарського суду міста Києва від 14 грудня 2015 року у справі № 5011-62/8853-2012 задоволено частково позов ТОВ «Готель «Київський» до Харківської обласної ради, треті особи – Харківська міська рада, Головне управління Державної казначейської служби України по Харківській області та присуджено до стягнення з Харківської обласної ради суми коштів у розмірі 35 500 000,00 грн., сплачених на підставі договору №11-К від 07 квітня 2008 року, збитки у розмірі 4 531 200,00 грн.

За вказаним рішенням після його оскарження Харківською обласною радою та набрання ним законної сили господарським судом міста Києва видано наказ про стягнення заборгованості на загальну суму 40 131 270,18 грн., який було виконано та сплачено на рахунок ТОВ «Готель «Київський» 40 131 270,18 грн., з яких: 35 500 000,00 грн. – кошти за договором №11 від 07 квітня 2008 року з урахуванням ПДВ (5 916 666,66 грн.), 4 531 200,00 грн. – сума збитків, 63 530,18 грн. – судовий збір за подання позовної заяви, 36 540,00 грн. – судовий збір за подання заяви про перегляд ухвали суду.

Водночас, позивач вважає, що під час перерахування коштів за судовим рішенням з Харківської обласної ради було помилково списано 5 916 666,66 грн. безпідставно сплаченого податку на додану вартість, які підлягають поверненню з Державного бюджету України. Проте відповідачі у справі виявляють протиправну бездіяльність та ігнорують вимоги в цій частині, порушуючи податкове законодавство України.

Ухвалою суду від 09 січня 2018 року відкрито провадження у справі, ухвалено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, призначено судове засідання та відповідачам запропоновано надати відзив стосовно позовних вимог та наявні докази.

29 січня 2018 року до суду надійшов відзив від ГУ ДКСУ в Харківській області, у якому, заперечуючи проти позову, відповідач зазначив, що кошти у загальній сумі 40 131 270,18 грн. були у визначеному порядку стягнуті з Харківської обласної ради за наказом господарського суду міста Києва від 29 грудня 2015 року, при цьому ГУ ДКСУ в Харківській області не вправі змінювати судове рішення, тому списання коштів відбулося саме у тому розмірі, що був зазначений у судовому рішенні та наказі.

16 березня 2018 року надійшов відзив від Державної фіскальної служби України, у якому також у заперечення проти позову зазначено, що підстави для повернення Харківській обласні раді сплаченого ПДВ відсутні, оскільки за даними ІТС Податковий блок протягом 2017 року інформація про нарахування та сплату ПДВ до бюджету відсутня.

В судовому засіданні 16 березня 2018 року представники сторін надали свої пояснення, судом задоволено клопотання про витребування додаткових доказів.

Розпорядженням керівника апарату суду від 06 червня 2018 року відповідно до повторного автоматизованого розподілу справу передано у провадження судді Келеберди В.І. та ухвалою суду від 13 червня 2018 року призначено справу до розгляду в судовому засіданні.

07 серпня 2018 року з урахуванням думки представників сторін, присутніх в судовому засіданні, судом ухвалено подальший розгляд справи провадити у порядку письмового провадження.

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України.

Оцінивши наявні у справі документи і матеріали, належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв’язок наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об’єктивному дослідженні, судом встановлено наступне.

Відповідно до рішення господарського суду міста Києва від 14 грудня 2015 року у справі №5011-62/8853-2012 частково задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Готель «Київський» до Харківської обласної ради про стягнення коштів. Згідно рішення ухвалено стягнути з Харківської обласної ради суму коштів у розмірі 35 500 000,00 грн., сплачених на підставі договору №11-К від 07 квітня 2008 року, збитки у розмірі 4 531 200,00 грн., судовий збір у розмірі 63 530,18 грн. за подання позовної заяви та судовий збір у розмірі 36 540,00 за подання заяви про перегляд ухвали за ново виявленими обставинами.

29 грудня 2015 року на виконання зазначеного рішення господарського суду міста Києва від 14 грудня 2015 року видано відповідний наказ.

Не погодившись із рішенням, Харківською обласною радою оскаржено його до апеляційної інстанцій, за результатами розгляду ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 29 листопада 2016 року відмовлено у задоволенні клопотання про поновлення строку для подання апеляційної скарги та повернуто її скаржнику без розгляду.

Постановою Вищого господарського суду України від 23 лютого 2017 року касаційну скаргу Харківської обласної ради залишено без задоволення, ухвалу Київського апеляційного господарського суду від 29 листопада 2016 року та рішення господарського суду міста Києва від 14 грудня 2015 року залишено без змін.

На виконання судового наказу від 29 грудня 2015 року Головне управління Державної казначейської служби України в Харківській області листами №07.3-05/12-8354 від 16 листопада 2016 року та №07.3-05/1-242 від 11 січня 2017 року повідомило Харківську обласну раду про необхідність вжиття заходів у напрямку виконання судового рішення та наказу після чого на реєстраційні рахунки Харківської обласної ради, відкритті у ГУ ДКСУ в Харківській області, було накладено арешт.

Харківською обласною радою виконано вимоги наказу господарського суду міста Києва від 29 грудня 2015 року шляхом сплати грошових коштів на загальну суму 40 131 270,18 грн., з яких 35 500 000,00 грн. – кошти за договором №11 від 07 квітня 2008 року з урахуванням ПДВ (5 916 666,66 грн.); 4 531 200,00 грн. – збитки; 63 530,18 грн. – судовий збір за подання позовної заяви; 36 540,00 грн. – судовий збір за подання заяви про перегляд ухвали суду.

Зазначені обставини сторони не заперечують, а представники сторін підтвердили в судовому засіданні.

Отже, Харківською обласною радою виконано рішення господарського суду міста Києва від 14 грудня 2015 року та наказ суду від 29 грудня 2015 року у повному обсязі.

Разом з тим, позивач звернувся до суду, вважаючи, що виконуючи рішення суду та перераховуючи грошові кошти у загальній сумі 40 131 270,18 грн., ним надмірно сплачено 5 916 666,66 грн. податку на додану вартість, оскільки відповідачі включили зазначену суду до складу вартості майна за договором №11-К від 07 квітня 2008 року, наслідки недійсності якого застосував господарський суд міста Києва рішенням від 14 грудня 2015 року, та які підлягають поверненню з Державного бюджету України. При цьому позивач посилається на положення пункту 43.1 статті 43 Податкового кодексу України, статті 301 Митного кодексу України, Порядку перерахування до бюджетів коштів, одержаних від приватизації майна, затвердженого наказом ДКУ та Фонду держмайна України від 19 листопада 2003 року №212/2057 (далі – Порядок №212/2057).

Виходячи з остаточних позовних вимог позивача та їх обґрунтувань, предметом розгляду даного спору суд вважає наявність або відсутність ознак протиправної бездіяльності відповідачів щодо не відокремлення та не вилучення зі сплачених коштів та ухиляння від перерахування на користь Харківської обласної ради суми надмірно сплаченого, на його думку, суми податку на додану вартість.

Відповідно до визначеного предмету позову, суд зазначає наступне.

Згідно статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов’язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов’язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.

Відповідно до пункту 43.3, 43.41 статті 43 Податкового кодексу України обов’язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов’язання є подання платником податку заяви про таке повернення. У разі повернення надміру сплачених податкових зобов’язань з податку на додану вартість, зарахованих до бюджету з рахунка платника податку в системі електронного адміністрування ПДВ (СЕА), такі кошти підлягають поверненню виключно на рахунок платника в СЕА, а у разі його відсутності на момент визначення платника податків із заявою на повернення надміру сплачених податкових зобов’язань з ПДВ чи на момент фактичного повернення коштів – шляхом перерахування на поточний рахунок платника податків в установі банку.

За інформацією Державної фіскальної служби України за даними ІТС Податковий блок протягом 2017 року нарахування та сплата ПДВ до бюджету, а також за даними ІКП (інтегрована картка платника) станом на 15 березня 2018 року переплата з ПДВ у позивача відсутня, у зв’язку з чим відсутні й підстави для повернення суми надмірно сплаченого ПДВ у розмірі 5 916 666,66 грн.

Крім того, як вже зазначав суд вище, списання з рахунків позивача 40 131 270,18 грн. відбулося на виконання судового рішення від 14 грудня 2015 року, у розмірі, присудженому до стягнення господарським судом міста Києва.

Розмір присудженої до стягнення суми по кожному з пунктів, у тому числі й суми ПДВ у розмірі 5 916 666,00 грн., вже був предметом розгляду господарського суду міста Києва під час розгляду справи № 5011-62/8853-2012 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Готель «Київський» до Харківської обласної ради про стягнення коштів, про що свідчить його зміст (а.с. 41-44). Оцінку правомірності обчислення присудженої до стягнення суми вже надано господарським судом міста Києва.

Відповідно до статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов’язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов’язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Аналогічні положення містить Господарський процесуальний кодекс України.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до статті 327 Господарського процесуального кодексу України виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Наказ, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами.

Отже, оскільки повноважень щодо зміни судових рішень та стягнення коштів із боржників окрім тих, що зазначені у судових рішеннях та наказах відповідачі не мають, а списання суми 40 131 270,18 грн. відбулося у розмірі, визначеному судом, ознак протиправної бездіяльності з боку відповідачів в рамках тих тверджень, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, суд не вбачає.

Також суд вважає, що у межах вирішення даної справи повною мірою забезпечено право позивача на розгляд його адміністративного позову з дотриманням принципу рівності, справедливості та безсторонності, з урахуванням приписів частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, відповідно до яких кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов’язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення, з висновками щодо застосування цих положень, викладених у рішеннях ЄСПЛ «Бочан проти України» (№2), заява № 22251/08, рішення від 15 лютого 2015 року, «Волошин проти України», заява № 15853/08, рішення від 10 жовтня 2013 року, «Чуйкіна проти України», заява № 28924/04, рішення від 13 січня 2011 року.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Оскільки суд відмовляє позивачу у задоволенні позову підстави для розподілу судових витрат відповідно до вимог статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні.

З урахуванням викладеного, керуючись статтями 72-73, 76-77, 139, 243-246, 255, Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Харківської обласної ради до Державної фіскальної служби України, Головного управління Державної казначейської служби України в Харківській області про визнання протиправною бездіяльності та стягнення суми безпідставно сплаченого податку на додану вартість - відмовити.

Підстави для відшкодування судових витрат відсутні.

За приписами статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Порядок та строки подання апеляційної скарги врегульовано приписами статей 294-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне найменування сторін:

Позивач: Харківська обласна рада, адреса: 61200, м. Харків, вул. Сумська, 64, тел. +, , електронна пошта:

Відповідачі:

Державна фіскальна служба України, адреса: 04053, м. Київ, Львівська площа, будинок 8, тел. +59, +41, , електронна пошта:

Головне управління Державної казначейської служби України в Харківській області, адреса: 61166, м. Харків, вул. Бакуліна, 18, тел.. +55, , електронна пошта:

Суддя В.І. Келеберда