Справа № 2540/2645/18
Суддя: Бородавкіна С.В.
Дата ухвалення: 2018-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2018 року м. Чернігів Справа № 2540/2645/18

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Бородавкіної С.В.,

за участі секретаря - Гайдука С.В.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 до Ніжинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_3 (далі ФОП ОСОБА_3П.) 19.07.2018 звернувся до суду з адміністративним позовом до Ніжинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області (далі Ніжинська ОДПІ) та просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо неповернення йому помилково сплаченого єдиного соціального внеску на загальнообовязкове державне страхування за період з січня 2017 року по лютий 2018 року в розмірі 59 112,00 грн.;

- зобовязати відповідача повернути помилково сплачений єдиний соціальний внесок на загальнообовязкове державне страхування за період з січня 2017 року по лютий 2018 року в розмірі 59 112,00 грн.

Свої вимоги мотивує тим, що оскільки він є пенсіонером за віком, отримує пенсію та не укладав з Пенсійним фондом України договір про добровільну участь у системі загальнообовязкового державного соціального страхування, то позивач звільнений від сплати за себе єдиного внеску відповідно до частини четвертої статті 4 Закону № 2464.

Ухвалою судді від 23.07.2018 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні, надав відзив на позов та пояснив, що самостійно визначені суми єдиного внеску фізичними особами - підприємцями, у тому числі тими, які обрали спрощену систему оподаткування і є пенсіонерами за віком або особами з інвалідністю, підлягають сплаті на загальних підставах та не можуть бути скасованими. Крім того, фактично заява про повернення помилково (надмірно) сплачених коштів від позивача до Ніжинської ОДПІ не надходила, тому позовні вимоги ФОП ОСОБА_3 є передчасними. Також зазначив, що Порядком передбачено перерахування коштів саме управлінням (відділенням) Казначейства, а не фіскальним органом.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково, враховуючи таке.

Встановлено, що ОСОБА_3 зареєстрований як фізична особа-підприємець, про що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 04.07.2001 внесено відповідний запис (а.с. 45-46). Позивачем обрано спрощену систему оподаткування.

ФОП ОСОБА_3 є пенсіонером, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_1 (серія ААА № 249566), виданим 20.09.2006 (а.с. 15).

Відповідно до довідки Ніжинської ОДПІ від 05.07.2018 № 2917/К/25-24-07-031 за період з січня 2017 року по лютий 2018 року ФОП ОСОБА_3 було перераховано 59 112,00 грн. єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування (а.с. 12).

05.07.2018 ФОП ОСОБА_3 звернуся до Ніжинської ОДПІ із заявою, в якій просив поданий ним Річний звіт за 2017 рік «Про нарахування єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування фізичними особами-підприємцями» вважати недійним. Також зазначено, що відповідно до частини четвертої статті 4 Закону про ЄСВ, з 2017 року фізичні особи-підприємці, які застосовують загальну систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком і отримують відповідно до закону пенсію (а.с. 36).

На вказану заяву позивача листом від 16.07.2018 за № 3061/6/25-13-13-012 Ніжинська ОДПІ повідомила ФОП ОСОБА_3, що відповідальним за правильність та достовірність заповнення Звіту є страхувальник. Отже, суми самостійного визначення бази нарахування єдиного внеску фізичними особами-підприємцями, у тому числі тими, які обрали спрощену систему оподаткування і є пенсіонерами за віком або особами з інвалідністю, підлягають сплаті на загальних підставах та не підлягають скасуванню (а.с. 13-14).

14.09.2018 позивач звернувся до Ніжинської ОДПІ із заявою про повернення помилково сплачених коштів з єдиного соціального внеску за період з січня 2017 року по грудень 2017 року в сумі 59112,00 грн. (а.с. 52).

Листом від 17.09.2018 за № 3928/6/25-13-07-012 відповідач надав ФОП ОСОБА_3 відповідь, яка є аналогічною викладеній в листі від 16.07.2018 за № 3061/6/25-13-13-012 (а.с. 55-56).

Враховуючи наведене, ФОП ОСОБА_3 звернувся до суду з відповідним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Спірні правовідносини урегульовано Законом України від 08.07.2010 №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (далі Закон №2464), Законом України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон №1058), Законом України від 05.11.1991 №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон №1788) та Порядком зарахування у рахунок майбутніх платежів єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування або повернення надміру та/або помилково сплачених коштів, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 16.01.2016 № 6, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05.02.2016 за № 193/28323 (далі Порядок) .

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону №2464, єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Пунктом 4 частини першої статті 4 Закону №2464 та підпунктом 2.1.3 пункту 2.1 Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої постановою Пенсійного фонду України від 27.09.2010р. № 21-5, платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно з положеннями статті 1 Закону №1058 пенсіонер - це особа, яка відповідно до цього закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім'ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до частини четвертої статті 4 Закону № 2464 (в редакції Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення окремих норм Податкового кодексу України» від 07 липня 2011 року № 3609, який набув чинності з 06 серпня 2011 року), особи, зазначені у пункті 4 частини першої цієї статті, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Аналіз даної норми свідчить про те, що звільнення фізичної особи-підприємця, який обрав спрощену систему оподаткування від сплати єдиного внеску можливе при наявності двох умов: по-перше, така особа повинна мати статус пенсіонера за віком або інваліда, по-друге, отримувати відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу.

Згідно із абзацами першим та другим пункту 16 Прикінцевих положень Закону №1058 до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Положення Закону №1788 застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.

Статтею 2 Закону №1788 визначено виключний перелік трудових пенсій, які призначаються за цим Законом (за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років).

Загальні умови призначення пенсій за віком визначені статтею 12 цього Закону та частиною першою статті 26 Закону № 1058. Таке право виникає у чоловіків після досягнення 60 років та за наявності відповідного стажу.

З огляду на вищенаведені положення Законів, суд дійшов висновку, що особи, яким призначена пенсія за віком мають право на пільги щодо сплати за себе єдиного внеску згідно з частиною четвертою статті 4 Закону № 2464, оскільки ця норма не містить жодних обмежень та умов щодо набуття фізичною особою-підприємцем статусу пенсіонера за віком.

Вказана позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 20.03.2018 у справі №805/2195/17-а (провадження №К/9901/3362/17), які в силу вимог частини пятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України мають враховуватись судом під час ухвалення рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, пенсійного посвідчення № НОМЕР_1, ФОП ОСОБА_3 (19.04.1946 р.н.) є пенсіонером та отримує пенсію за віком після досягнення 60 років. При цьому, позивач не укладав з Пенсійним фондом України договір про добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування, у відповідності до статті 12 Закону №1058.

Враховуючи наведене, суд звертає увагу, що оскільки ФОП ОСОБА_3 є пенсіонером, отримує пенсію за віком та не надавав згоду на добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування, він звільняється від сплати за себе єдиного внеску.

Позивач протягом січня 2017 року лютого 2018 року помилково нарахував та сплатив єдиний соціальний внесок на загальнообовязкове державне страхування в сумі 59 112,00 грн. Факт помилкової сплати ФОП ОСОБА_3 єдиного внеску обумовлює повернення цих коштів податковим органом у передбаченому законодавством порядку.

Процедуру повернення платникам, на яких згідно із Законом покладено обов'язок нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок, надміру та/або помилково сплачених коштів єдиного внеску врегульовано Порядком зарахування у рахунок майбутніх платежів єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування або повернення надміру та/або помилково сплачених коштів, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 16.01.2016 № 6, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05.02.2016 за № 193/28323 (далі Порядок).

Пунктом 3 Порядку встановлено, що помилково сплачені суми єдиного внеску - суми Коштів, які на певну дату зараховані на невідповідний рахунок 3719 та/або сплачені з рахунку неналежного платника.

Відповідно до пункту 5 Порядку повернення Коштів здійснюється у випадках: 1) надмірної або помилкової сплати сум єдиного внеску та/або застосованих фінансових санкцій на відповідний рахунок 3719; 2) помилкової сплати сум єдиного внеску та/або застосованих фінансових санкцій па невідповідний рахунок 3719; 3) помилкової сплати сум єдиного внеску та/або застосованих фінансових санкцій на рахунок з обліку доходів бюджету; 4) помилкової сплати податкових зобов'язань з податків, зборів, штрафних, (фінансових) санкцій та пені, передбачених Податковим кодексом України, на рахунок 3719.

Пунктами 6, 7 та 8 Порядку передбачено, що повернення Коштів здійснюються на підставі заяви платника про таке повернення. У випадках, передбачених підпунктами 1, 2 та 4 пункту 5 цього Порядку, заява подається до органу доходів і зборів, на рахунок якого сплачено кошти, за формою, визначеною у додатку 1 до цього Порядку.

У разі надходження заяви про повернення коштів з рахунку 3719 підрозділ органу доходів і зборів, на який покладено функцію адміністрування єдиного внеску, у строк не більше ніж десять робочих днів з дати реєстрації заяви проводить перевірку наданої платником інформації.

Заява залишається без задоволення у таких випадках:

невідповідність заяви формі, визначеній у додатку 1 до цього Порядку;

недостовірність викладеної у Заяві Платника інформації;

подання Заяви не за місцем обліку надміру та/або помилково сплачених сум єдиного внеску;

наявність у Платника заборгованості зі сплати єдиного внеску та/або фінансових санкцій.

У разі відмови в задоволенні Заяви про повернення Коштів з рахунку 3719 Платнику єдиного внеску підрозділом органу доходів і зборів, на який покладено функцію адміністрування єдиного внеску, надається повідомлення за підписом посадової особи із зазначенням причин відмови.

У разі задоволення Заяви про повернення Коштів з рахунку 3719 підрозділ органу доходів і зборів, на який покладено функцію адміністрування єдиного внеску, передає Заяву з відміткою про підтвердження повернення Коштів до підрозділу органу доходів і зборів, відповідального за ведення обліку платежів та складання звітності.

Підрозділ органу доходів і зборів, відповідальний за ведення обліку платежів та складання звітності, у строк не більше ніж три робочих дні з дня отримання Заяви з відміткою про підтвердження повернення Коштів на підставі даних інформаційної системи готує висновок за формою згідно з додатком 2 до цього Порядку (далі - Висновок) та два примірники Реєстру висновків про повернення надміру та/або помилково сплачених коштів єдиного внеску (далі - Реєстр висновків) за формою згідно з додатком 3 до цього Порядку. Висновки реєструються в журналі обліку висновків про повернення надміру та/або помилково сплачених коштів єдиного внеску за формою згідно з додатком 4 до цього Порядку та протягом одного робочого дня від дати їх реєстрації разом з примірником Реєстру висновків передаються до підрозділу органу доходів і зборів, відповідального за ведення фінансово-економічної роботи та бухгалтерського обліку..

На підставі Висновку та у строк не пізніше ніж три робочих дні з дня його реєстрації підрозділ органу доходів і зборів, відповідальний за ведення фінансово-економічної роботи та бухгалтерського обліку, нижчого рівня оформлює розрахунковий документ на повернення Коштів з рахунку 3719, на який їх було сплачено, та направляє його відповідному управлінню (відділенню) Державної казначейської служби України у районі, районі у місті, місті обласного, республіканського значення (далі - управління (відділення) Казначейства).

Управління (відділення) Казначейства на підставі розрахункового документа органу доходів і зборів нижчого рівня перераховує Кошти за рахунок поточних надходжень за день з відповідного рахунку 3719 на рахунок Платника, зазначений у Заяві, відкритий у банку або органі Казначейства.

Таким чином, з наведених вимог Порядку вбачається, що органи доходів і зборів не наділені повноваженнями на повернення помилкового сплаченого єдиного внеску. Проте, контролюючий орган, після надходження відповідної заяви платника, зобовязаний у строк, встановлений Порядком, сформувати та подати до управління (відділення) Державної казначейської служби України висновок за формою згідно з додатком 2 до цього Порядку.

В свою чергу, відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для повного ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших субєктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Згідно з частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Завдання судочинства досягаються шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Ці вимоги закріплюють у національному законодавстві положення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікованої Законом України від 17.07.1997, відповідно до якої кожному гарантується право на справедливий судовий розгляд. Кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Одночасно, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність субєкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії.

Частиною четвертою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов'язати відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов'язує суб'єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Враховуючи наведене та вимоги законодавства, якими врегульовані спірні правовідносини, керуючись статтями 9 та 245 Кодексу адміністративного судочинства України, з метою захисту прав та законних інтересів позивача, суд вважає за можливе вийти за межі позовних вимог та задовольнити позов ФОП ОСОБА_3 частково, шляхом:

- визнання протиправною бездіяльності Ніжинської ОДПІ щодо невжиття заходів для повернення ФОП ОСОБА_3 помилково сплаченого єдиного соціального внеску на загальнообов'язкове державне страхування за період з січня 2017 року по лютий 2018 року в розмірі 59 112,00 грн.;

- зобов'язання Ніжинської ОДПІ сформувати та подати до відповідного управління (відділення) Державної казначейської служби України висновок про повернення ФОП ОСОБА_3 єдиного соціального внеску на загальнообов'язкове державне страхування за період з січня 2017 року по лютий 2018 року в розмірі 59 112,00 грн.

При цьому, доводи представника відповідача, що ФОП ОСОБА_3 не дотримано порядку звернення до Ніжинської ОДПІ із заявою про повернення коштів (заява не відповідала встановленій формі) суд вважає необґрунтованими, враховуючи таке.

Наслідки звернення особи із заявою невстановленої форми чітко визначені Порядком. Зокрема, в даному випадку орган доходів і зборів залишає її без задоволення із зазначенням відповідної підстави. Однак, відмовляючи ФОП ОСОБА_3 в поверненні помилково сплаченого єдиного внеску Ніжинська ОДПІ вказала загалом про безпідставність звернення позивача, інформація про подання ним заяви невстановленої форми відсутня. Тобто, податковий орган вважав подану ФОП ОСОБА_3 заяву належним чином оформленою на момент звернення.

Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень, обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, з'ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, суд вважає, що наявні правові підстави для часткового задоволення адміністративного позову ФОП ОСОБА_3

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (частина третя статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України).

Керуючись статтями 227, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, вул. Овдіївська, 19/7, м. Ніжин, Чернігівська область, 16600) до Ніжинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області (, вул. Поштова, 2, м. Ніжин, Чернігівська область, 16600) про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Ніжинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області щодо невжиття заходів для повернення Фізичній особі - підприємцю ОСОБА_3 помилково сплаченого єдиного соціального внеску на загальнообов'язкове державне страхування за період з січня 2017 року по лютий 2018 року в розмірі 59 112 (п'ятдесят дев'ять тисяч сто дванадцять) грн. 00 коп.

Зобов'язати Ніжинську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області сформувати та подати до відповідного управління (відділення) Державної казначейської служби України висновок про повернення Фізичній особі - підприємцю ОСОБА_3 єдиного соціального внеску на загальнообов'язкове державне страхування за період з січня 2017 року по лютий 2018 року в розмірі 59 112 (п'ятдесят дев'ять тисяч сто дванадцять) грн. 00 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Ніжинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 судові витрати в сумі 352 (триста п'ятдесят дві) грн. 40 коп.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту. Апеляційна скарга, з урахуванням положень підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII ''Перехідні положення'' Кодексу адміністративного судочинства України, подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 26 вересня 2018 року.

Суддя С.В. Бородавкіна