Справа № 807/70/18
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2018-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

21 вересня 2018 року

Київ

справа №807/70/18

касаційне провадження №К/9901/56456/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Олендера І.Я.

розглянув матеріали касаційної скарги Державної податкової інспекції у Тячівському районі Головного управління ДФС України у Закарпатській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 02.04.2018 та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 20.06.2018 в адміністративній справі №807/70/18 за позовом ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Тячівському районі Головного управління ДФС України у Закарпатській області, третя особа - Тячівська міська рада Закарпатської області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 у лютому 2018 року звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Тячівському районі Головного управління ДФС України у Закарпатській області, третя особа - Тячівська міська рада Закарпатської області про визнання протиправними та скасування повідомлень-рішень №4628362 від 16.06.2015, № 4 від 26.05.2016, яким визначено податкове зобов'язання з орендної плати фізичних осіб за 2015 та 2016 роки.

Закарпатський окружний адміністративний суд рішенням від 02.04.2018 позовні вимоги задовольнив.

Львівський апеляційний адміністративний суд постановою від 20.06.2018 рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 02.04.2018 залишив без змін.

Державна податкова інспекція у Тячівському районі Головного управління ДФС України у Закарпатській області 13.07.2018 звернулася до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, в якій просила скасувати рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 02.04.2018 та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 20.06.2018, прийняти нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування своїх вимог відповідач посилається на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, зокрема статті 286 Податкового кодексу України, статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Верховний Суд ухвалою від 06.08.2018 зазначену касаційну скаргу залишив без руху, у зв'язку з невиконанням вимог частин четвертої статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України, з огляду на надання документу про сплату судового збору, та встановив скаржнику строк для усунення недоліків у десять днів з дня вручення копії ухвали.

На виконання вимог ухвали від 06.08.2018 скаржником надано суду касаційної інстанції документ про сплату судового збору.

При вирішенні питання про відкриття касаційного провадження за зазначеною касаційною скаргою суд виходить з такого.

Згідно з частиною першою статті 13 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції від 03.10.2017) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції від 03.10.2017) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Аналіз наведеного законодавства дозволяє дійти висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.

Відповідно до частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 2 частини п'ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції від 03.10.2017) не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Відповідно до пункту 6 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження рішення суб'єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З матеріалів касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень вбачається, що предметом позову у справі №807/70/18 є вимоги про скасування податкових повідомлень-рішень №4628362 від 16.06.2015, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання в сумі 19121,34грн., № 4 від 26.05.2016, яким визначено суму податкового зобов'язання в сумі 19121,34грн. (податкове зобов'язання з орендної плати фізичних осіб за 2015 та 2016 роки).

Правова позиція у подібних правовідносинах викладена у постанові Верховного Суду від 31.01.2018 у справі №825/308/17 (К/9901/2082/17).

Випадків, які б виключали можливість застосування положень частини другої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, не вбачається. У касаційній скарзі таких застережень не міститься.

Отже, постанова Львівського апеляційного адміністративного суду від 20.06.2018, ухвалена за результатами апеляційного перегляду рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 02.04.2018 у справі щодо скасування податкових повідомлень-рішень №4628362 від 16.06.2015, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання в сумі 19121,34грн., № 4 від 26.05.2016, яким визначено суму податкового зобов'язання в сумі 19121,34грн., (податкове зобов'язання з орендної плати фізичних осіб за 2015 та 2016 роки), не підлягає касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного оскарження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження.

Керуючись статтями 328, 333 Кодексу адміністративного судочинства України, -

У Х В А Л И В :

1. Відмовити Державній податковій інспекції у Тячівському районі Головного управління ДФС України у Закарпатській області у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 02.04.2018 та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 20.06.2018 в адміністративній справі №807/70/18 за позовом ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Тячівському районі Головного управління ДФС України у Закарпатській області, третя особа - Тячівська міська рада Закарпатської області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

2. Направити копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду Т.М.Шипуліна Л.І.Бившева І.Я.Олендер