Справа № 813/2067/16
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2018-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

26 вересня 2018 року

Київ

справа №813/2067/16

провадження №К/9901/2816/17, К/9901/2821/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Смоковича М. І.,

суддів: Білоуса О. В., Стрелець Т. Г.,

розглянув у попередньому судовому засіданні у касаційній інстанції адміністративну справу № 813/2067/16

за позовом ОСОБА_1 до Дрогобицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним і скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, провадження по якій відкрито

за касаційними скаргами Дрогобицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2016 року, прийняту у складі головуючого судді Гулика А. Г., постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 13 червня 2017 року, прийняту у складі колегії суддів: головуючого - Гудима Л. Я., суддів: Довгополова О. М., Святецького В. В., та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 29 серпня 2017 року, прийняту у складі колегії суддів: головуючого - Гудима Л. Я., суддів: Довгополова О. М., Святецького В. В.

І. Суть спору

1. У червні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Дрогобицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області (далі - Дрогобицька ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області), в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила:

1.1. визнати протиправним та скасувати наказ відповідача від 31 травня 2016 № 47-о "Про звільнення" в частині звільнення завідувача сектору спеціальних перевірок управління доходів і зборів з фізичних осіб Дрогобицької ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області ОСОБА_1;

1.2. поновити позивача на посаді завідувача сектору спеціальних перевірок управління доходів і зборів з фізичних осіб Дрогобицької ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області;

1.3. стягнути на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу у період з 01 червня 2016 року по 06 жовтня 2016 року.

2. В мотивування позову зазначає, що, починаючи з 05 травня 1996 року позивач працювала в органах податкової служби Дрогобицького району Львівської області. За період її роботи органи податків і зборів неодноразово реорганізовувались, змінюючи назву.

2.1. Позивач вказує, що наказом Дрогобицької ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області від 15 квітня 2015 року № 32-о вона була прийнята на посаду завідувача сектору спеціальних перевірок управління доходів і зборів з фізичних осіб в порядку переведення з посади головного державного ревізора - інспектора сектору спеціальних перевірок управління доходів і зборів з фізичних осіб

2.2. Однак, наказом Дрогобицької ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області від 31 травня 2016 № 47-о позивача звільнено із займаної посади за пунктом 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), через скорочення штатів.

2.3. Вважаючи своє звільнення з посади незаконним, оскільки позивач має переважне право на залишення на роботі при скороченні працівників у зв'язку з тривалим безперервним стажем роботи в органах податкової служби та високої кваліфікації, ОСОБА_1 з метою захисту своїх прав звернулась до суду з вимогою про скасування наказу щодо її звільнення.

ІІ. Встановлені судами фактичні обставини справи

3. Починаючи з 05 травня 1996 року, ОСОБА_1 працювала в органах податкової служби Дрогобицького району Львівської області на різних посадах, останню посаду з яких, на підставі наказу Дрогобицької ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області від 15 квітня 2015 року № 32-о обіймала завідувача сектору спеціальних перевірок управління доходів і зборів з фізичних осіб.

4. На підставі наказів ДФС України від 25 грудня 2015 року № 996 "Про затвердження чисельності працівників податкових органів ДФС" та від 11 січня 2016 № 17 "Про введення в дію Структур територіальних органів ДФС та затвердження методичних рекомендацій щодо їх побудови", Дрогобицькою ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області видано наказ від 01 лютого 2016 року № 67 "Про введення в дію структури Дрогобицької ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області", внаслідок чого проведено скорочення (штатної) чисельності працівників.

5. Так, штатним розписом на 2015 рік затверджено штат в кількості 176 штатних одиниць, а в штатному розписі на 2016 рік, затвердженому наказом Дрогобицької ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області № 69 від 02 лютого 2016 року, кількість штатних одиниць - 127. Таким чином, штатна чисельність Дрогобицької ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області зменшена на 43 штатні одиниці.

6. Відповідно до штатних розписів на 2015 та 2016 роки Дрогобицької ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області "управління доходів і зборів з фізичних осіб" було перейменовано на "управління податків і зборів з фізичних осіб".

6.1. Разом з цим також й перейменовано назву сектору, а саме: з "сектору спеціальних перевірок" на "сектор організації та проведення перевірок суб'єктів декларування в деклараціях про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру".

7. У зв'язку з реорганізацією та скороченням штатної чисельності Дрогобицькою ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області видано наказ від 31 травня 2016 № 47-о, яким звільнено ОСОБА_1 звільнено із займаної посади завідувача сектору спеціальних перевірок управління доходів і зборів з фізичних осіб Дрогобицької ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України.

ІІІ. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення

8. Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2016 року позовні вимоги задоволено частково.

8.1. Визнано протиправним та скасовано наказ Дрогобицької ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області від 31 травня 2016 року № 47-о "Про звільнення".

8.2. Поновлено ОСОБА_1 на посаді завідувача сектору організації та проведення перевірок суб'єктів декларування в деклараціях про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру управління податків і зборів з фізичних осіб Дрогобицької ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області з 01 червня 2016 року.

8.3. Стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період з 01 червня 2016 року по 24 жовтня 2016 року в розмірі 7480,83 грн. з проведенням необхідних відрахувань відповідно до чинного законодавства. Постанову суду в частині стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за один місяць в розмірі 3793,66 грн. з проведенням необхідних відрахувань відповідно до чинного законодавства допущено до негайного виконання.

8.4. В решті позову - відмовлено.

9. Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 13 червня 2017 року постанову Львівського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2016 року змінено в частині абзацу четвертого резолютивної частини та викладено текст в наступній редакції:

9.1. "Стягнути з Дрогобицької ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період з 01 червня 2016 року по 24 жовтня 2016 року в розмірі 18966,00 гривень з проведенням необхідних відрахувань відповідно до чинного законодавства. Постанову суду в частині стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за один місяць в розмірі 3793,66 грн. з проведенням необхідних відрахувань відповідно до чинного законодавства допустити до негайного виконання."

9.2. В іншій частині постанову Львівського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2016 року залишено без змін.

10. Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 29 серпня 2017 року в задоволенні заяви Дрогобицької ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області про роз'яснення постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 13 червня 2017 року відмовлено.

11. Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що звільнення ОСОБА_1 із посади завідувача сектору спеціальних перевірок є безпідставним та ґрунтується на помилковому застосуванні приписів пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, що свідчить про його незаконність, оскільки фактично займана позивачем посада скорочення не зазнала.

12. Львівський апеляційний адміністративний суд, переглянувши постанову суду першої інстанції, погодився з позицією суду першої інстанції щодо безпідставного звільнення позивача із займаної посади на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України.

12.1. Водночас, змінюючи постанову суду першої інстанції в частині, Львівський апеляційний адміністративний суд дійшов висновку про помилковість зменшення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку з отриманням допомоги по безробіттю, яка виплачена позивачу відповідно до довідки Дрогобицького МРЦЗ від 05 жовтня 2016 року на суму 11485,17 грн., оскільки законодавством не передбачено будь-яких підстав для зменшення розміру середнього заробітку за певних обставин, а відтак виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу.

13. При цьому, відмовляючи в задоволенні заяви про роз'яснення постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 13 червня 2017 року, суд апеляційної інстанції виходив з того, що резолютивна частини судового рішення є зрозумілою.

IV. Касаційне оскарження

14. У касаційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати їх рішення та прийняти нове, яким задовольнити відмовити в позові.

15. Свою касаційну скаргу мотивує неврахуванням судами попередніх інстанцій проведеної реорганізації до структури Дрогобицької ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області, внаслідок якої відбулися структурні зміни та скорочення штатної чисельності, а відтак оскаржуваний наказ про звільнення позивача є правомірним. Разом з цим вказує про проведення оцінки продуктивності і кваліфікації позивача та інших посадових осіб під час вирішення питання щодо звільнення ОСОБА_1 із займаної посади.

16. Крім цього, не погоджуючись з ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 29 серпня 2017 року, відповідачем подана касаційна скарга, в якій просить скасувати вказану ухвалу суду та роз'яснити спосіб виконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 13 червня 2017 року.

17. Водночас позивач у відзиві вказує на безпідставність касаційних скарг і просить залишити їх без задоволення, а постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 13 червня 2017 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 29 серпня 2017 року - без змін.

V. Релевантні джерела права й акти їх застосування

18. Статтею 327 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - КАС України), обумовлено, що судом касаційної інстанції в адміністративних справах є Верховний Суд.

19. За правилами частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

20. Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" КАС України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

21. Приписами частини першої статті 341 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

22. Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

23. Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

24. Загальні підстави звільнення працівників визначені КЗпП України.

25. За змістом статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємств, установ, організацій, скорочення численності або штату працівників.

25.1. Звільнення з цих підстав допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

25.2. Не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

26. Відповідно до статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

26.1. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається:

1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців;

2) особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком;

3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації;

4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва;

5) учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту";

6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій;

7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання;

8) особам з числа депортованих з України, протягом п'яти років, з часу повернення на постійне місце проживання до України;

9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби.

26.2. Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.

27. У свою чергу, відповідно до пункту 12 статті 1 Закону України "Про вищу освіту" кваліфікація - офіційний результат оцінювання і визнання, який отримано, коли уповноважена установа встановила, що особа досягла компетентностей (результатів навчання) відповідно до стандартів вищої освіти, що засвідчується відповідним документом про вищу освіту.

28. За визначенням пунктів 8, 13, 20, 21 статті 1 Закону України "Про вищу освіту" компетентність - динамічна комбінація знань, вмінь і практичних навичок, способів мислення, професійних, світоглядних і громадянських якостей, морально-етичних цінностей, яка визначає здатність особи успішно здійснювати професійну та подальшу навчальну діяльність і є результатом навчання на певному рівні вищої освіти; галузь знань - основна предметна область освіти і науки, що включає групу споріднених спеціальностей, за якими здійснюється професійна підготовка; спеціальність - складова галузі знань, за якою здійснюється професійна підготовка; спеціалізація - складова спеціальності, що визначається вищим навчальним закладом та передбачає профільну спеціалізовану освітньо-професійну чи освітньо-наукову програму підготовки здобувачів вищої та післядипломної освіти.

29. Приписами частин першої та третьої статті 49-2 КЗпП України обумовлено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

30. За змістом статті 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

31. Підстави подання та порядок розгляду заяви про роз'яснення судового рішення врегульовано статтею 170 КАС України, в редакції чинній на момент звернення з відповідною заявою.

31.1. Так, частиною першою вказаної статті передбачено, що у разі якщо судове рішення є незрозумілим, суд, який його ухвалив, за заявою осіб, які беруть участь у справі, або державного виконавця ухвалою роз'яснює своє рішення, не змінюючи при цьому його змісту.

VI. Позиція Верховного Суду

32. Виходячи з положень статті 40 КЗпП України, розірвання трудового договору можливе як при ліквідації підприємства, установи, організації, так і при скороченні чисельності або штату працівників.

33. При цьому, з урахуванням приписів статті 49-2 КЗпП України власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов'язаний запропонувати працівнику всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації.

34. З аналізу наведених норм слідує, що визначальним критерієм для визначення наявності переважного права на залишенні на роботі при скороченні чисельності штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці є саме рівень кваліфікації працівника та продуктивність праці.

35. Водночас, кваліфікація як рівень досягнення компетентності є результатом навчання на певному рівні вищої освіти, який визначає здатність особи успішно здійснювати професійну діяльність у певній галузі.

36. З матеріалів справи вбачається, що в органах податкової служби була здійснена реорганізація, та як наслідок в Дрогобицькій ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області проведено скорочення штатів, у зв'язку з чим 10 лютого 2016 року позивача попереджено про наступне вивільнення.

37. При цьому відповідачем не запропоновано ОСОБА_1 жодної вакантної посади, що були в Дрогобицькій ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області та на зайняття яких могла претендувати позивач.

38. Так, у попереджені про наступне звільнення вказано, що пропозиції стосовно наявних вакантних посад у структурі Дрогобицької ОДПІ Головного управління ДФС у Львівській області будуть запропоновані протягом двох місяців, незважаючи на те, що серед вакантних посад, наявна посада завідувача сектору організації та проведення перевірок суб'єктів декларування в деклараціях про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру управління податків і зборів з фізичних осіб Дрогобицької ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області.

39. Отже, існували всі передбачені законом обставини для надання позивачу пропозицій вакантних посад, які відповідно до своєї кваліфікації вона могла обіймати у новоствореному управлінні.

40. Натомість, на вищевказану посаду призначено ОСОБА_3, який має повну вищу освіту та стаж державної служби 11,5 років.

41. З матеріалів справи вбачається, що, починаючи з 05 травня 1996 року, ОСОБА_1 проходила службу в податкових органах на різних посадах, внаслідок чого стаж державної служби складає 19,5 років. Крім того, позивач має повну вищу освіту та є інвалідом ІІІ групи, проте відповідачем в порушення вимог статті 42 КЗпП України цього враховано не було.

42. Слід зауважити, що фактично посада, яку обіймала позивач не була скорочена, при цьому, під час звільнення не було враховано кваліфікацію, стаж, заохочення ОСОБА_1 та її переважне право перед іншими менш кваліфікованими працівниками на залишення на роботі.

43. За таких обставин, Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про протиправність оскаржуваного наказу Дрогобицької ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області від 31 травня 2016 № 47-о щодо звільнення позивача на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, через скорочення штатів.

44. Разом з цим Верховний Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції суду щодо необхідності виплати середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, враховуючи відсутність підстав, визначених чинним законодавством для зменшення його розміру за певних обставин.

45. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 26 травня 2016 року у справі № 6-511цс16 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 826/808/16 (№ провадження 11-134ас18).

46. З матеріалів справи вбачається, що 20 липня 2017 року Дрогобицькою ОДПІ Головного управління ДФС у Львівській області до суду апеляційної інстанції подано заяву про роз'яснення способу виконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 13 червня 2017 року.

47. Враховуючи приписи статті 170 КАС України, в редакції чинній на момент звернення відповідача з відповідною заявою, роз'яснено може бути рішення суду у разі, якщо без такого роз'яснення його неможливо виконати, оскільки має місце ймовірність неправильного його виконання чи невиконання внаслідок неясності резолютивної частини рішення.

48. Так, в мотивувальній частині постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 13 червня 2017 року чітко зазначено, що помилковим є висновок суду першої інстанції про зменшення розміру середнього заробітку на розмір допомоги по безробіттю, виплачений позивачу відповідно до довідки Дрогобицького МРЦЗ від 05 жовтня 2016 року на суму 11485,17 грн., оскільки виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу у зв'язку з відсутністю у чинному законодавстві будь-яких підстав для зменшення його розміру за певних обставин.

49. За такого правового врегулювання та обставин справи, судове рішення є зрозумілим, а відтак відсутні підстави для його роз'яснення.

50. З огляду на викладене, висновки судів попередніх інстанцій є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.

51. Доводи касаційних скарг не спростовують висновків судів попередніх інстанцій і зводяться до переоцінки встановлених судами обставин справи.

52. Зважаючи на приписи статті 350 КАС України, касаційні скарги необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

VII. Судові витрати

53. З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв'язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 3, 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, суд

п о с т а н о в и в :

1. Касаційні скарги Дрогобицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області залишити без задоволення.

2. Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2016 року в незміненій частині, постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 13 червня 2017 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 29 серпня 2017 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий М. І. Смокович

Судді О. В. Білоус

Т. Г. Стрелець