Справа № 174/667/18
Суддя: Борцова А. А.
Дата ухвалення: 2018-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

11 вересня 2018 року м.Вільногірськ

Вільногірський міський суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді - Борцової А.А.,

за участю секретаря - Заіки А.В., позивача- ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського роти №2 батальйону УПП в Кіровоградській області Департаменту патрульної поліції сержанта поліції Цапенка Дмитра Анатолійовича про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому прохає визнати протиправною та скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ВР № 254116 від 04.08.2018 року про накладення на нього адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, передбаченому ч.2 ст.122 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 425 грн., винесену поліцейським роти 2 батальйону УПП в Кіровоградської області Департаменту патрульної поліції національної поліції сержантом поліції Цапенко Д.А., мотивуючи тим, що 04.08.2018 року, близько 18.00 год., коли він здійснював рух на належному йому автомобілі «Ford Mondeo» реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, на автошляху Знам'янка - Луганськ - Ізваріно 16 км.800 м., був зупинений відповідачем- поліцейським роти №2 УПП в Кіровоградської області ДПП НП України сержантом поліції Цапенком Д.А., якім начебто за порушення ПДР, - за здійснення під час руху обгону автомобілю «Ford Tranzit» н/з НОМЕР_2 ближче чім 100 м перед пішохідним переходом, була винесена постанова серії ВР № 254116 від 04.08.2018 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, якою накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу розміром 425 грн. Вказана постанова була йому вручена 04.08.2018 року. Вважає, що вищезазначена постанова про накладення адміністративного стягнення винесена з порушенням норм міжнародного законодавства та законодавства України, не відповідає дійсним обставинам справи, а тому підлягає скасуванню, приймаючі до уваги наступне. 04.08.2018 року, на автошляху Знам'янка - Луганськ - Ізваріно 16 км.800 м., коли він здійснював рух на автомобілі, не здійснював обгін автомобілю «Ford Tranzit» н/з НОМЕР_2 ближче чим 100 м перед пішохідним переходом, свідком цього є громадянка, яка знаходилися з ним в той час в автомобілі, однак його заперечення відповідач проігнорував, свідка не опитав, склавши оскаржувану постанову, в якій взагалі не зазначив, чім підтверджується порушення ним ПДР України, також жодного доказу порушення ним ПДР, крім голослівної констатації вказаного факту з боку відповідача в оскаржуваної постанові, відповідачем не зазначено, також відповідач не зазначив конкретний пункт ПДР України, якій він порушив (посилання на знак 5.35.1 «Пішохідний перехід», не може само по собі вважатися правопорушенням, оскільки в п.35 ПДР зазначено дослівно - Знак 5.35.1 встановлюється праворуч від дороги на ближній межі переходу), при цьому ст.122 КУпАП є бланкетною нормою, норми ПДР, котру він порушив на думку відповідача, оскаржувана постанова не містить. Також відповідач посилається на те, що до постанови додається відео ВА 00109, 00126, однак це не відео «порушення з його боку ПДР», а тільки відео його спілкування з відповідачем, після зупинки автомобіля, в якому він факт порушення ним ПДР категорично не визнав. При цьому сама по собі оскаржувана постанова про накладення на нього адміністративного стягнення, доказом правопорушення, відповідно до ст.251 КУпАП, не може вважатися. Також розгляд відповідачем справи про адміністративне правопорушення та винесення оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення на місці вчинення правопорушення, суперечить вимогам щодо об'єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення та призвело до порушення моїх прав, закріплених у статті 268. У даному випадку взагалі не було проміжку часу з часу зупинки нього відповідачем, та винесення ним оскаржуваної постанови, що вказує на порушення його права на захист. Доказом правомірності цього позову є зміст самої оскаржуваної постанови, винесеної з порушенням вимог КУпАП та інших нормативних актів та відсутність у відповідача будь яких належних доказів у вигляді відео-зйомки порушення ним Правил дорожнього руху. Просить визнати протиправною та скасувати постанову серії ВР № 254116 від 04.08.2018 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, передбаченому ч.2 ст. 122 КУпАП, про накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу розміром 425 грн., винесену поліцейським роти № 2 УПП в Кіровоградської області ДПП НП України сержантом поліції Цапенком Д.А.

10.08.2018 року ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області було відкрито провадження у справі за правилами у розгляду окремих категорій термінових адміністративних справ у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін (а.с.9-11).

Відповідно до ст.268 КАС України, у справах визначених статтями 273-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час та місце розгляду справи, суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справ шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур'єром або за відомими суду номерами телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв'язку. Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеною частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду. Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанції.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав, посилаючись на вищевказані обставини, додатково пояснив, що не заперечує вчинення ним обгону транспортного засобу, однак цей обгін ним було здійснено на відстані більшій ніж 100 м до пішохідного переходу, будь-яких доказів на підтвердження порушення ним ПДР України відповідачем на місці зупинки йому надано не було, винним себе не вважає та просить задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідач Цапенко Д.А. в судове засідання не з'явився, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином, на позовну заяву подав відзив, в якому просить відмовити у задоволення позову, посилаючись на те, що його дії щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності є законними, а оскаржуєма постанова відповідає усім вимогам закону та обставинам правопорушення, оскільки позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, не зробив жодних посилань та не надав жодних доказів, які б могли спростувати факт наявності адміністративного правопорушення та обставин, що виключають адміністративну відповідальність, тому позовні вимоги позивача є необґрунтованими, у задоволенні позову просить відмовити (а.с. 20-23).

Дослідивши матеріали справи, відзив відповідача, оглянувши відеозапис фіксації правопорушення, наданого відповідачем, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню по наступним підставам.

Так, в судовому засіданні встановлено, що підтверджується матеріалами справи, що поліцейським роти 2 батальйону УПП в Кіровоградської області Департаменту патрульної поліції національної поліції сержантом поліції Цапенком Д.А., винесено постанову серії ВР № 254116 від 04.08.2018 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у розмірі 425,00 грн. за те, що він 04.08.2018 року, о 17.56 год., коли здійснював рух на належному йому автомобілі «Ford Mondeo» реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, на автошляху Знам'янка - Луганськ - Ізваріно 16 км.800 м., здійснив обгін автомобілю «Ford Tranzit» н/з НОМЕР_2 ближче чим за 100 м перед пішохідним переходом, позначеним дорожнім знаком 5.35.1 «Пішохідний перехід» та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП, внаслідок чого останній притягнутий до адміністративної відповідальності у виді штрафу у розмірі 425 гривень (а.с. 3,4).

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно ч.3 ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ч.2 ст.122 КУпАП, зокрема, порушення правил обгону, тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно до положень ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст.222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, частинами 1-3 ст.122 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень. Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених, зокрема, ч.2 ст.122 КУпАП.

Відповідно до ст.ст.258, 280, 283 КУпАП, протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення. У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Згідно з ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Згідно КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності (ч.ч.1, 2 ст.7); завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (ст. 245).

Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил,норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Разом з тим, відповідачем у цій справі у відповідності зі своїм обов'язком доказування, встановленим ст.77 КАС України, доказів на підтвердження вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП та правомірності рішення відповідача щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності, не надано, тому враховуючи принцип змагальності адміністративного процесу та встановлений КАС України обов'язок відповідача щодо доказування правомірності свого рішення, суд вирішує спір на підставі наявних у справі матеріалів.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.286 КУпАП, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний, зокрема, має право скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Згідно п.1 ст.247 Кодексу України про адміністративне правопорушення провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У постанові по справі про адміністративне правопорушення, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Крім того, відповідно до принципу 6 Рекомендації № R (91) 1 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно адміністративних санкцій, ухваленої 13 лютого 1991 року, при застосуванні адміністративних санкцій, окрім сформульованих у Резолюції (77) 31 принципів справедливої адміністративної процедури, що звичайно застосовуються до адміністративних актів, слід керуватися такими особливими принципами:1) особа, стосовно якої розглядається можливість застосування адміністративної санкції, попередньо інформується щодо фактів, які їй ставляться в вину; 2) вона має достатньо часу для підготовки свого захисту залежно від складності справи та суворості санкцій, що можуть бути застосовані; 3) вона або її представник інформується стосовно характеру доказів у справі, зібраних проти неї; 4) вона має можливість висловити свою думку перед оголошенням рішення про санкцію; 5) адміністративний акт про застосування санкцій містить мотиви, на яких вона ґрунтується.

Приписами ст.129 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, задекларовано, що основними засадами судочинства, серед іншого, є змагальність та забезпечення доведеності вини.

Відповідно до ч.1 ст.9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України є частиною національного законодавства України.

Враховуючи вищевказані вимоги та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17 липня 1997 року Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст.32 Конвенції) неодноразово наголошував, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів: (п.45 Рішення ЄСПЛ у справі «Бочаров проти України» від 17.06.2011 р., заява №21037/05; п.75 Рішення ЄСПЛ у справі «Огороднік проти України» від 05.05.2015 р., заява № 29644/10; п.52 Рішення ЄСПЛ у справі «Єрохіна проти України» від 15.02.2013 р., заява №12167/04).

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 10 вересня 2013 року (справа № 21-183а13), також аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 25 листопада 2014 року у справі № 21-519а14.

Разом з тим, як встановлено в судовому засіданні, позивач під час розгляду справи про адміністративне правопорушення заперечував факт вчинення ним правопорушення, порушення в автоматичному режимі не фіксувалося, а запис з камер, що здійснювався на нагрудний відеореєстратор працівника поліції, наданий відповідачем під час судового розгляду справи, суд не приймає у якості допустимого доказу по справі, оскільки він містить лише запис спілкування працівника поліції та позивача під час складання оскаржуваної постанови, а сам факт порушення позивачем ПДР України на даному записі не зафіксовано, тому даний запис будь-якого доказового значення на підтвердження факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 122 КУпАП, не має.

Також, відповідачем при винесенні постанови не опитані свідки події, які були присутні на місці вчинення правопорушення, зокрема особа, присутня в автомобілі позивача та жінка і водій автомобіля, присутність яких на місці події зафіксована на вказаному відеозаписі.

Вказані обставини на думку суду свідчать про те, що при притягненні відповідачем позивача до адміністративної відповідальності, право на захист останнього зазнало суттєвого обмеження, внаслідок чого весь розгляд справи відносно позивача відповідачем, який є суб'єктом владних повноважень, набув несправедливого характеру, а постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не відповідає вимогам закону у розумінні ст.ст. 280, 283-285 КУпАП та суперечить основним завданням та принципам КУпАП, встановленим ст.ст.1,7 КУпАП, оскільки при її винесенні відповідачем не враховано усі обставини, що мали значення для прийняття рішення, зокрема, не надана оцінка запереченням позивача щодо факту порушення, постанова мотивів прийнятого рішення відповідачем та посилання на будь-які докази на підтвердження факту вчинення позивачем правопорушення, який цей факт на місці розгляду справи заперечував, не містить, свідки події не встановлені та не опитані, не з'ясовано майновий стан позивача, не зазначені обставини, передбачені ст.ст.34,35 КУпАП, що обтяжують або пом'якшують його відповідальність, що в цілому свідчить про те, що відповідач при прийнятті рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, діяв упереджено та нерозсудливо.

Враховуючи викладені обставини, суд дійшов висновку, що притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності здійснено відповідачем з порушенням вимог закону, правомірності своїх дій та прийнятого рішення щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху відповідачем в суді не доведено, у зв'язку з чим постанова у справі про адміністративне правопорушення від 04.08.2018 року, винесена відповідачем про притягнення позивача до адміністративної відповідальності є протиправною і підлягає скасуванню.

При цьому, доводи відповідача в обґрунтування правомірності винесеної постанови щодо ненадання позивачем доказів на спростування факту наявності вчиненого ним адміністративного правопорушення та обставин, що виключають його адміністративну відповідальність, суд оцінює критично, оскільки відповідно до вимог ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок щодо доказування правомірності рішення, покладається саме на відповідача.

Крім того, відповідно до ч.2 ст.9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

З врахуванням вказаних обставин, з метою ефективного захисту права та законних інтересів позивача, суд вважає необхідним вийти за межі заявлених ним вимог і закрити справу про адміністративне правопорушення відносно позивача, оскільки будь-якими належними та достатніми доказами факт вчинення останнім адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, не підтверджено .

Відповідно до Закону України «Про судовий збір», позивач звільнений від сплати судового збору, тому згідно з ч.1 ст. 139 КАС України, судові витрати у виді судового збору, слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, посадова особа якого виступала у справі відповідачем - Головного Управління Національної поліції в Кіровоградській області.

На підставі ст.ст.19,63 Конституції України та керуючись ст.ст. 7, 245, 247, 251, 258, 293 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст.ст. 2, 77, 242-246, 286 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до поліцейського роти № 2 батальйону УПП в Кіровоградській області Департаменту патрульної поліції сержанта поліції Цапенка Дмитра Анатолійовича про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Постанову в справі про адміністративне правопорушення серії ВР № 254116 від 04.08.2018 року, винесену поліцейським роти № 2 батальйону УПП в Кіровоградській області Департаменту патрульної поліції сержантом поліції Цапенком Дмитром Анатолійовичем про притягнення ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1) до адміністративної відповідальності по ч.2 ст.122 КУпАП - скасувати.

Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 по ч.2 ст. 122 КУпАП - закрити.

Судові витрати у виді судового збору у розмірі 704 грн. 80 коп. - віднести на рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Кіровоградській області Департаменту патрульної поліції.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 17.09.2018 р.

Головуючий - суддя: підпис А.А.Борцова