Справа № 183/815/18
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2018-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

"20" вересня 2018 р. м. Дніпро справа № 183/815/18
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліції

на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 травня 2018 р. (суддя Майна Г.Є., м. Новомосковськ)

у справі № 183/815/18

за позовом ОСОБА_1

до інспектора 7 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Саєнко Євгена Юрійовича,

третя особа - Управління патрульної поліції в м. Дніпро Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції,

про визнання протиправною та скасування постанови, -

встановив:

У лютому 2018 року позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАА № 292717 від 12.02.2018 відносно ОСОБА_1

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 травня 2018 р. позов задоволено, а саме:

- постанову лейтенанта поліції 7 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції в Дніпропетровській Області лейтенанта поліції Саєнка Євгена Юрійовича серії ЕАА №292717 від 12 лютого 2018 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП - скасовано;

- провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП - закрито.

Рішення мотивоване тим, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів порушення позивачем Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306 (далі - ПДР).

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, скаржник оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі скаржник посилається на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Зазначає, що у відзиві проти позовної заяви наголошувалось на тому, що після виявлення факту порушення вимог ПДР відповідачем було встановлено особу правопорушника, ступінь його вини; позивачу були роз'яснені його права, якими користується особа, що притягається до адміністративної відповідальності, під час розгляду справи. Будь-яких клопотань при розгляді справи відповідачем позивач не заявляв, жодних переконливих доводів своєї невинуватості ним не надано. Тож, пояснення позивача, викладені ним в позовній заяві, є лише спробою уникнути адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення.

Однак, при розгляді справи суд викладені обставини не врахував, взяв до уваги лише пояснення позивача, що були викладені в позовній заяві, про те, що жодних порушень ПДР ним вчинено не було, не зважаючи на пояснення і доводи відповідача з цього приводу, внаслідок чого суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про недоведеність вини позивача у вчиненні правопорушення, за яке його піддано стягненню.

Також слід зазначити, що Кодекс адміністративного судочинства України передбачає не лише обов'язок суб'єкта владних повноважень (відповідача у справі) щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності (ч. 2 ст. 71 КАС України), але й обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (ч. 1 ст. 71 КАС України).

Статтею 106 КАС України встановлено, що на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги, позивач надає докази. Позивач не надав жодних доказів, які спростовували б факт вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП. Проте, суд прийняв твердження позивача про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення як доведений факт.

Судом першої інстанції не було враховано, що у справах з приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності адміністративним судом не вирішується питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності, а перевіряється законність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень у таких справах, за наслідками чого суд може визнати незаконним і скасувати рішення про накладення адміністративного стягнення або відмовити у цьому.

Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними ст. 2 КАС України.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень. Єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Суд є правозастосовуючим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, що належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове - про відмову в задоволенні позову.

В судове засідання представники учасників процесу не з'явилися, повідомлені належним чином, справа розглядається в порядку письмового провадження відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що 12 лютого 2018 року лейтенантом поліції 7 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Саєнком Є.Ю. винесено постанову серії ЕАА №292717 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП, якою на позивача накладено стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 425 грн. Відповідно до змісту постанови, позивач 12 лютого 2018 року о 11:43:36 годині на трасі М04, с. Новотроїцьке, керував транспортним засобом ВАЗ 2107, д/н НОМЕР_1, без ввімкненого ближнього світла фар та на неодноразові вимоги не пред'явив для перевірки посвідчення водія відповідної категорії (а.с.18).

Суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача, оскільки:

- відповідачем будь-яких доказів щодо правомірності винесеної постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності суду не надано та будь-які докази, що підтверджують його винність у вчиненні вказаного в постанові правопорушення, в матеріалах справи відсутні;

- в оскаржуваній постанові серії ЕАА № 292717 від 12 лютого 2018 року зазначено про притягнення ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, до адміністративної відповідальності, а відповідно до копії посвідчення водія серії НОМЕР_2, виданого 12 листопада 2003 року Новомосковським ВРЕР УДАІ УМВС України в Дніпропетровській області, останнє видано на ім'я ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог позивача з огляду на таке.

Відповідно до п. 9.8 ПДР з 1 жовтня по 1 травня на всіх механічних транспортних засобах поза населеними пунктами повинні бути ввімкнені денні ходові вогні, а в разі їх відсутності в конструкції транспортного засобу - ближнє світло фар.

Відповідно до ст. 16 Закону України "Про дорожній рух" водій зобов'язаний: мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред'являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством,- страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно з п. 2.4 "а" ПДР на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред'явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Зі змісту норм статей 251, 252, 280 КУпАП колегія суддів доходить висновку, що правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності, зокрема за ч. 1 ст. 126 КУпАП, є наявність складу вчиненого адміністративного правопорушення, що має підтверджуватися належними і допустимими доказами.

Частиною 1 ст. 126 КУпАП передбачено відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка").

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема про порушення правил дорожнього руху (статті 124-1 - 126).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Також відповідно до п. 4 розділу I Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015р. №1395, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбаченого ст. 126 КУпАП, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішенні справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функцію фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконаннями правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Отже, підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП у цій справі є саме те, що позивач не пред'явив для перевірки посвідчення водія відповідної категорії.

З наданих сторонами у справі до суду першої інстанції відеозаписів вбачається, що позивач поводився зухвало, не виконував законні вимоги працівників патрульної поліції, не надав можливості ознайомитись зі змістом документа, що вимагався на законних підставах.

Таким чином, зазначені обставини свідчать про наявність складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими, а наявні в матеріалах справи докази свідчать про правомірність прийняття відповідачем оскарженої постанови серії ЕАА № 292717 від 12.02.2018.

Колегія суддів також зазначає, що висновок суду першої інстанції про складення постанови серії ЕАА № 292717 від 12.02.2018 із зазначенням прізвища позивача із помилкою є суто формальним і не може бути підставою для скасування законної постанови.

Відповідно до п. 1 та п. 3 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції доходить висновку про те, що судом першої інстанції під час ухвалення рішення не повно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позову.

Керуючись статтями 241-245, 250, 311, 315, 317, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції задовольнити.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 травня 2018 р. у справі № 183/815/18 скасувати.

В позові відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: О.М. Панченко

Суддя: С.М. Іванов

Суддя: В.Є. Чередниченко