Справа № 1240/2465/18
Суддя: В.С. Шембелян
Дата ухвалення: 2018-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

18 вересня 2018 рокуСєвєродонецькСправа № 1240/2465/18

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Шембелян В.С., розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом представника позивача ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання протиправною відмову у виплаті неодержаної померлим за життя пенсії та зобовязання виплатити неодержану за життя пенсію члену родини, -

ВСТАНОВИВ:

16 серпня 2018 року на адресу Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов представника позивача ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 управління Пенсійного фонду України в Луганській області, у якому позивач просить суд:

- визнати протиправною відмову ОСОБА_4 Пенсійного Фонду України у Луганській області у виплаті ОСОБА_2 неодержаної за життя його матірю ОСОБА_5 пенсії;

- зобовязати ОСОБА_4 Пенсійного Фонду України у Луганській області виплатити ОСОБА_2 неодержану за життя його матірю ОСОБА_5 пенсію.

Позовну заяву обґрунтовано тим, що після смерті матері позивач звернувся до ОСОБА_4 Пенсійного Фонду України у Луганській області, з метою одержання недоотриманої матірю пенсії. ОСОБА_4 Пенсійного Фонду йому було відмовлено, в звязку з тим, що у них з матірю різні адреси реєстрації в паспортах, а надана ним довідка про спільне проживання з матірю на момент її смерті не влаштовує ОСОБА_4 Пенсійного Фонду, так як видана на окупованій території нелегітимною установою. В звязку з цим він вимушений був звернутися до суду, щоб підтвердити факт сумісного проживання з матірю на момент її смерті. Відповідне рішення було прийнято Білокуракинським районним судом Луганської області 21 травня 2018 року. Через місяць після набрання рішенням законної сили він знову ж таки звернувся до ОСОБА_4 Пенсійного Фонду України у Луганській області з метою одержання недоотриманої матірю пенсії. Але і на це його звернення він отримав відмову. Цього разу відмова була мотивована тим, що він нібито звернувся за одержанням пенсії, яка належала його матері після спливу шести місяців з дня її смерті. Вважає таку відмову незаконною.

Ухвалою суду від 21.08.2018 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі (арк. спр. 1-2).

Представник позивача в судове засідання не прибув, надав заяву про розгляд справи за його відсутності (арк.спр. 40).

Відповідач позовні вимоги не визнав, про що через відділ діловодства та обліку звернень громадян (канцелярію) 10.09.2018 за вхідним реєстраційним № 21384/2018 подав відзив на позовну заяву, в якому у задоволенні позовних вимог просить відмовити повністю (арк.спр. 31-33). Зазначив, що згідно електронної бази даних пенсіонерів силових структур Луганської області ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебувала на обліку в управлінні пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян ОСОБА_3 управління Пенсійного фонду України в Луганській області з 01.01.2007 (з 2007 року ГУПФУ в Луганській області отримало повноваження щодо призначення та виплати пенсій військовослужбовцям та деяким іншим категоріям громадян) та отримувала пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХП Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб. Нарахування та виплата пенсії ОСОБА_5 відповідачем здійснювалася до 31.07.2014 (пенсія виплачена по 31.07.2014). Підставою для припинення виплати пенсії стало те, що на території Донецької та Луганської областей відповідно до постанови Правління Національного банку України від 23 липня 2014 року № 436 починаючи з 24 липня 2014 року запроваджено надзвичайний режим роботи банківської системи, з метою запобігання загрози життю і здоров'ю працівників та клієнтів банків, забезпечення стабільності банківської системи, а також прийняття Правлінням НБУ Постанови № 466 від 06.08.2014 Про призупинення здійснення фінансових операцій. Пунктом 1 даної постанови банки України зобовязали призупинити здійснення усіх видів фінансових операцій у населених пунктах, які не контролюються українською владою.

ОСОБА_5 була знята з обліку у звязку зі смертю 14.08.2017, актовий запис № 262 від 22.09.2017.

01.02.2018 до головного управління звернувся позивач із заявою та документами для виплати недоотриманої пенсії за померлу ОСОБА_5. Листом від 09.02.2018 № 1141/І-11 відповідачем було повідомлено позивача, що за розглядом наданих документів зясовано, що адреса реєстрації у паспорті не співпадає з реєстрацією адреси проживання в паспорті ОСОБА_5, тому факт спільного проживання разом з померлою пенсіонеркою не підтверджений, отже право на отримання недоодержаної пенсії відсутнє.

З повторною заявою позивач звернувся 26.06.2018. Відповідь на це звернення було надано відповідачем 05.07.2018, у якій зазначено, що вказані суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера. З огляду на те, що документи, підтверджуючі факт сумісного проживання надані після закінчення 6 місячного терміну з дати смерті пенсіонера право на отримання недоодержаної пенсії відповідно до вимог законодавства відсутнє.

Ще однією підставою для відмови в задоволенні позовних вимог позивача, на думку ГУПФУ в Луганській області, є також необхідність дотримання законності при здійсненні видатків з Державного бюджету України.

На підставі вищевикладеного, з посиланням на норми Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших категорій осіб позивач просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог). Справу просив розглянути без участі представника (арк.спр. 41).

На підставі ч.9 ст. 205 КАС України судом ухвалено розглянути справу у письмовому провадженні.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статті 72-77, 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд встановив такі обставини справи.

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, є сином ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується свідоцтвом про народження позивача (арк.спр. 11).

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, отримувала пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХП Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, що підтверджується копією посвідчення № 7229 від 11.09.2002 (арк.спр. 13).

14.08.2017 ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, померла в м. Лутугіне Луганської області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 22.09.2017, виданого Білокуракинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану ОСОБА_3 територіального управління юстиції у Луганській області (арк.спр. 14).

За даними електронної бази отримувачів пенсії ОСОБА_5 перебувала на обліку в ГУПФУ в Луганській області як отримувач пенсії за вислугу років, отримуючи пенсію, призначену відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб. З 01.08.2014 виплату пенсії ОСОБА_5 було припинено у звязку з тим, що на території Донецької та Луганської областей відповідно до постанови Правління Національного банку України від 23 липня 2014 року № 436 починаючи з 24 липня 2014 року запроваджено надзвичайний режим роботи банківської системи, з метою запобігання загрози життю і здоров'ю працівників та клієнтів банків, забезпечення стабільності банківської системи, а також прийняття Правлінням НБУ Постанови № 466 від 06.08.2014 Про призупинення здійснення фінансових операцій. Пунктом 1 даної постанови банки України зобовязали призупинити здійснення усіх видів фінансових операцій у населених пунктах, які не контролюються українською владою.

14.08.2017 ОСОБА_5 була знята з обліку, у звязку зі смертю.

01 лютого 2018 року позивач звернувся до ОСОБА_3 управління Пенсійного фонду України в Луганській області з заявою про виплату йому недоодержаної пенсії у звязку зі смертю пенсіонера ОСОБА_5 (арк.спр. 15).

Листом від 09.02.2018 № 1141/І-11 Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області повідомило позивача, що за розглядом наданих документів зясовано, що адреса реєстрації у паспорті позивача не співпадає з реєстрацією адреси проживання в паспорті ОСОБА_5, тому факт спільного проживання разом з померлою пенсіонеркою не підтверджений, отже право на отримання недоодержаної пенсії відсутнє (арк.спр. 16).

Після чого, 20.02.2018 позивач звернувся до Білокуракинського районного суду Луганської області із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення (арк.спр. 39).

Факт сумісного проживання ОСОБА_2 зі своєю матірю ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 на момент смерті останньої 14.08.2017 встановлено рішенням Білокуракинського районного суду Луганської області у справі № 409/354/18 від 21.05.2018, яке набрало законної сили 26.06.2018 (арк.спр. 19-21).

Отримавши рішення суду позивач вдруге звернувся до відповідача із заявою від 26.06.2018 про виплату йому недоодержаної пенсії ОСОБА_5 (арк. спр. 18).

05.07.2018 ОСОБА_3 управлінням Пенсійного фонду України в Луганській області за № 8805/03-02 позивачу було надано відповідь в якій зазначено, що відповідно до статті 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у звязку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сімї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Проте батьки і дружина, а також члени сімї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум. Зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера. З огляду на те, що документи, підтверджуючі факт сумісного проживання, надані після закінчення 6 місячного терміну з дати смерті пенсіонера право на отримання недоодержаної пенсії відповідно до вимог законодавства відсутнє.

Суд враховує ту обставину, що відповідно до Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, який затверджений Розпорядженням КМУ від 07 листопада 2014 року № 1085-р, м. Лутугине Луганської області на час виникнення спірних правовідносин і на теперішній час знаходиться на непідконтрольній українській владі території.

Не погодившись із вказаною відмовою позивач звернувся до суду для захисту своїх порушених прав.

Вирішуючи справу в межах заявлених позовних вимог, надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд керується такими вимогами чинного законодавства.

Згідно з ч.1, 2 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 61 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб визначено, що суми пенсії, які підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв'язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім'ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Проте батьки і дружина (чоловік), а також члени сім'ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника.

За приписами частини 3 цієї статті зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера.

Суд погоджує доводи відповідача про те, що шестимісячний строк, встановлений статтею 61 Закону, є пресічним, разом з тим, в даному випадку необхідно враховувати існування обєктивних чинників, які вплинули на можливість вчасного звернення позивача до ГУ ПФУ в Луганській області з відповідною заявою, а також те, що у відповідності до вимог пунктами 3, 6, 8 частини другої статті 2 КАС України рішення субєкта владних повноважень має бути прийнято обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; розсудливо; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_5 померла 14.08.2017 в м. Лутугине Луганської області. Із заявою та документами для виплати недоотриманої пенсії за померлу позивач звернувся до відповідача 01.02.2018, тобто в межах шестимісячного строку.

Листом від 09.02.2018 ОСОБА_3 управлінням Пенсійного Фонду України в Луганській області ОСОБА_2 було відмовлено у виплаті пенсії за померлу, у звязку з тим, що адреса реєстрації у паспорті позивача не співпадає з реєстрацією адреси проживання в паспорті померлої ОСОБА_5, тому факт спільного проживання не підтверджений.

У звязку з чим, 20.02.2018 позивач був змушений звернутись до місцевого суду із заявою про встановлення факту сумісного проживання, і лише після набрання законної сили судовим рішенням 26.06.2018 вдруге звернувся до відповідача із заявою та документами для виплати неотриманої пенсії за померлу.

Суд звертає увагу на ту обставину, що в інший спосіб відновити своє право позивач не міг, оскільки м. Лутугине Луганської області знаходиться на непідконтрольній українській владі території, і будь-які довідки, видані органами влади за місцем фактичного проживання позивача, не могли бути визнані відповідачем як належним чином оформлені документи для підтвердження цього факту.

Для суду очевидним є той факт, що відповідач при наданні відповіді позивачу листом від 05.07.2018 за № 8805/03-02 не врахував факт своєчасного звернення позивача з першою заявою від 01 лютого 2018 року про виплату йому недоодержаної пенсії матері, а також факт неможливості для нього в інший спосіб, ніж на підставі рішення суду, підтвердити факт сумісного проживання з померлою, на що мало бути витрачено певний час.

Отже, відповідач, що діяв як субєкт владних повноважень, відмовляючи позивачу листом у виплаті зазначених сум, діяв не обґрунтовано (без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, не розсудливо та не пропорційно, зокрема без дотримання необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав позивача на отримання цих сум і цілями, на яке спрямоване це рішення - необхідність дотримання законності при здійсненні видатків з Державного бюджету України.

У відповідності до вимог статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Принцип збалансованості інтересів людини з інтересами суспільства сформульовано у рішенні від 7 липня 1989 року у справі Сорінг проти Сполученого Королівства. Суд зазначив, що Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція) спрямована на пошук справедливого співвідношення між потребами, повязаними з інтересами суспільства в цілому, і вимогами захисту основних прав людини. У рішенні від 17 жовтня 1986 року у справі Ріс проти Сполученого Королівства Суд зазначив, що, зясовуючи, чи існує позитивне зобовязання стосовно людини, належить врахувати справедливий баланс, який має бути встановлений між інтересами всього суспільства й інтересами окремої людини.

У рішенні від 26 червня 2016 по справі Суханов та Ільченко проти України (CASEOFSUKHANOVANDILCHENKOv. UKRAINE) заяви № 68385/10 та 71378/10 в § 53 Суд повторив, що першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету в інтересах суспільства. Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено справедливий баланс між загальними інтересами суспільства та обовязком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (див. серед багатьох інших джерел рішення у справі ОСОБА_5 Греції та інші проти Греції (FormerKingofGreeceandOthersv. Greece) заява № 25701/94, п.п. 79 та 82, ЄСПЛ 2000-ХІІ).

Відповідно до ч.5 ст.7 КАС України якщо міжнародним договором, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, встановлені інші правила, ніж ті, що встановлені законом, то застосовуються правила міжнародного договору України.

Враховуючи загальні принципи міжнародного права, викладені у наведених вище рішеннях Європейського суду з прав людини, суд вважає, що у спірних правовідносинах позивач не може бути позбавленим права на одержання належних йому сум, оскільки втручання в його права державного органу не мало легітимної мети позбавлення права власності в інтересах суспільства (ч.1 ст.1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини).

Таким чином, відмова ГУ ПФУ в Луганській області від 05.07.2018 № 8805/03-02, яка обґрунтована виключно пропуском строку звернення, визначеного статтею 61 Закону № 2262, є протиправною, прийнятою в порушення ч.1 ст.1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини.

Щодо позовної вимоги про зобовязання ГУ ПФУ в Луганській області виплатити ОСОБА_2 неодержану за життя його матерю ОСОБА_5 пенсію, суд вважає її передчасною.

Абзацом другим частини четвертої статті 245 КАС України визначено, що у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право субєкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобовязує субєкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Суд не може перебирати на себе повноваження органів державної влади, в даному випадку органу ПФУ, оскільки питання щодо виплати недоодержаної пенсії померлого пенсіонера є виключною компетенцією відповідача. Відмова відповідача, викладена в листі від 05.07.2018, свідчить про те, що документи позивача щодо отримання зазначених сум ним не розглядалися, а висновок про відсутність в позивача права на отримання цих сум обгрунтовано лише спливом 6 місячного терміну з дати смерті пенсіонера.

Тому у задоволенні цієї вимоги слід відмовити.

Разом з тим, згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших субєктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку субєктів владних повноважень.

З метою ефективного захисту прав позивача, про захист яких він просить, суд на підставі частини другої статті 9 КАС України вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, самостійно обравши спосіб захисту, який відповідає обєкту порушеного права та у спірних правовідносинах є достатнім та необхідним (ефективним).

Тому в даному випадку суд вважає за необхідне зобов'язати ГУ ПФУ в Луганській області повторно розглянути заяву ОСОБА_2 та прийняти рішення з питання виплати йому недоотриманої пенсії за померлу матір ОСОБА_5, з урахуванням висновків суду наведених у даному рішенні.

За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Тому, за рахунок бюджетних асигнувань ОСОБА_3 управління Пенсійного фонду України в Луганській області на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню сплачений ним при поданні позовної заяви судовий збір в розмірі 352,40 грн.

Керуючись статтями 2, 7, 8, 9, 19, 20, 72-77, 90, 132, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву представника позивача ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання протиправною відмову у виплаті неодержаної померлим за життя пенсії та зобовязання виплатити неодержану за життя пенсію члену родини задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову ОСОБА_3 управління Пенсійного фонду України в Луганській області (, місцезнаходження: 93400, Луганська обл., м. Сєвєродонецьк, вул. Шевченка, 9) від 05.07.2018 щодо невиплати ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1, місце реєстрації: Луганська обл., м. Лутугине, кв.Шевченка, б. 5, кв. 101) недоотриману пенсію ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Зобовязати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області (, місцезнаходження: 93400, Луганська обл., м. Сєвєродонецьк, вул. Шевченка, 9) повторно розглянути заяву ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1, місце реєстрації: Луганська обл., м. Лутугине, кв.Шевченка, б. 5, кв. 101) від 26.06.2018 про виплату недоотриманої пенсії померлої матері ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, з урахуванням висновків суду по цій справі.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ОСОБА_3 управління Пенсійного фонду України в Луганській області (, місцезнаходження: 93400, Луганська обл., м. Сєвєродонецьк, вул. Шевченка, 9) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1, місце реєстрації: Луганська обл., м. Лутугине, кв.Шевченка, б. 5, кв. 101) судовий збір у сумі 352,40 грн (триста пятдесят дві грн 40 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення складено та підписано 24 вересня 2018 року.

Суддя ОСОБА_6