Справа № 0440/6823/18
Суддя: Віхрова Вікторія Станіславівна
Дата ухвалення: 2018-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 вересня 2018 року Справа № 0440/6823/18
головуючого судді Віхрової В.С.
при секретарі Піддубцева О.В.
представника позивача Денисової К.В.
представника відповідача Осельської Т.П.
представника третьої особи Лєнкової І.О.
представника третьої особи Александрової І.І.
Прокурора Несеврі Д.С.
розглянувши у порядку загального позовного провадження у м.Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, треті особи: Дніпропетровське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів м.Дніпра, прокурор Прокуратури Дніпропетровської області про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору, -
В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні №16746971 по примусовому виконанню наказу Господарського суду Дніпропетровської області №А11/331 від 07.08.2007 р. є безпідставним, оскільки жодних примусових дій вчинено не було. Положеннями Закону України «Про виконавче провадження» у редакції, який діяв на момент відкриття виконавчого провадження, не було передбачено стягнення виконавчого збору у разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.09.2018 р. відкрито спрощене провадження з викликом осіб та призначено судове засідання на 17.09.2018 р. о 9:30 год.
Згідно ч. ч.1, 2 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.
Розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання.
Статтею 287 КАС України визначені особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця.
Так, у ч.1 даної статті вказано, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.
Адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі (ч.4 ст.287 КАС України).
У судове засідання 17.09.2018 р. прибули уповноважені представники сторін та прокурор.
У судовому засіданні представником відповідача надано відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого вказано про відсутність підстав для скасування постанови про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні №16746971, оскільки вона винесена у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження». До відзиву долучено копію матеріалів виконавчого провадження.
Відповідач проти позовних вимог заперечував у повному обсязі.
Представниками третьої особи 1 долучено до матеріалів справи Довідку про наявність заборгованості за КП «Дніпроводоканал» ДМР.
Крім того, третьою особою у судовому засіданні заявлено клопотання про залучення в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - прокурора Прокуратури Дніпропетровської області, оскільки за його участю відбувався судовий розгляд справи щодо стягнення заборгованості з КП «Дніпроводоканал» ДМР, за результатами якого було відкрито виконавче провадження №16746971.
Третя особа висловила позицію щодо вирішення справи на розгляд суду.
Відповідно до ч.3ст. 53 Кодексу адміністративного судочинства України визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, вступає за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.
Інші учасники сторін проти вказаного клопотання не заперечували.
З огляду на викладене, судом у судовому засіданні було вирішено залучити до участі у судовому розгляді справи прокурора Прокуратури Дніпропетровської області в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.
Прокурор проти позовних вимог заперечував, просив у задоволенні позовних вимог відмовити.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, суд дійшов до наступного висновку.
Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із статтею 124 Конституції України та статті 370 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими для всіх без винятку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, організацій, установ, посадових осіб, окремих громадян та їх об'єднань і підлягають виконанню на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку регулюються Законом України «Про виконавче провадження» №1404-19 (надалі - Закон №1404).
Статтями 1 Закону №1404 дано визначення поняттю виконавчого провадження, відповідно до якого виконавче провадження - це завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів, тобто сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до ч.1 ст.3 Закону №1404 відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі, зокрема, таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; судові накази; ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом; постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.
Суб'єкт владних повноважень має діяти виключно в межах та у спосіб, що встановлені законом, оскільки він виконує державні функції, і лише держава шляхом законодавчого регулювання визначає його завдання, межі його повноважень та спосіб, у який він здійснює ці повноваження. Розширене тлумачення суб'єктом владних повноважень способів здійснення своїх повноважень не допускається.
Згідно з ч.1 ст.18 Закону №1404 виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Виконавець зобов'язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (п.1 ч.2 ст.18 вказаного Закону).
Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", виконання рішень суду про зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за якими є державний орган, державне підприємство, юридична особа, здійснюється в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження", з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.
Відповідно до ст. 26 Закону №1404 виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа за заявою стягувача про примусове виконання рішення. Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону( ч.5 ст.26).
Судом встановлено, що постановою Господарського суду Дніпропетровської області від 07.08.2007 р. стягнуто з міського Комунального виробничого підприємства «Дніпроводоканал» на користь Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції у розмірі 544616, 87 грн. у адміністративній справі №А11/331-07 за позовом прокурора Бабушкінського району м.Дніпропетровська в інтересах держави в особі Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Комунального виробничого підприємства «Дніпроводоканал».
20.08.2007 р. постанова набрала законної сили.
22.08.2007 р. видано виконавчий лист № А11/331-07
09.08.2008 р. державним виконавцем Бабушкінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження №16746971 з примусового виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області №А11/331-07 від 07.08.2007 р.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 23.02.2006 р. (справа №Б 15/33/06) відносно МКВП «Дніпроводоканал» було порушено справу про банкрутство, у зв'язку з чим 11.08.2008 р. державним виконавцем Бабушкінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції винесено постанову про зупинення виконавчого провадження з примусового виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області №А11/331-07 від 07.08.2007 р.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 19.04.2018 р. (справа №904/397/13-г) провадження у справі про банкрутство МКВП «Дніпроводоканал» було припинено, у зв'язку з чим постановою 24.05.2018 р. виконавче провадження з примусового виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області №А11/331-07 від 07.08.2007 р. було поновлено та окремою постановою від 24.05.2018 р. приєднано до складу зведеного виконавчого провадження №38171065.
Постановою від 25.05.2018 р. оголошено в розшук майно боржника - КП «Дніпроводоканал» ДМР.
29.05.2018 р. до банківських установ були направлені платіжні вимоги для проведення примусового списання грошових коштів боржника, в результаті чого примусово стягнуто 14464518,83 грн.
Постановою від 31.05.2018 р. накладено арешт на грошові кошти боржника у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів.
Відповідно до ст. 30 Закону №1404 виконання кількох рішень про стягнення коштів з одного боржника здійснюється державним виконавцем, який відкрив перше виконавче провадження щодо такого боржника, у рамках зведеного виконавчого провадження.
Статтею 34 Закону №1404 визначено, що порушення справи про банкрутство є підставою для зупинення виконавчого провадження.
Після усунення обставин, що стали підставою для зупинення вчинення виконавчих дій, виконавець не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли йому стало про це відомо, зобов'язаний продовжити примусове виконання рішення у порядку, встановленому цим Законом, про що виносить відповідну постанову (ч.5 ст.35 Закону №1404).
Згідно ч.ч.2, 3 ст. 36 Закону №1404 розшук боржника - юридичної особи, майна боржника організовує виконавець шляхом подання запитів до відповідних органів, установ або проведення перевірки інформації про майно чи доходи боржника, що міститься в базах даних і реєстрах, та перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) або його місцезнаходженням.
У разі необхідності розшуку транспортного засобу боржника виконавець виносить постанову про такий розшук, яка є обов'язковою для виконання поліцією.
Тимчасове затримання та зберігання поліцією на спеціальних майданчиках чи стоянці виявленого за результатами розшуку транспортного засобу боржника здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідачем, після поновлення виконавчого провадження, в межах визначених законодавством, були вчинені виконавчі дії щодо примусового виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області №А11/331-07 від 07.08.2007 р. у зведеному виконавчому провадженні відносно позивача, що спростовує доводи позивача відносно відсутності вчинення виконавчих дій і стягнення сум відносно нього.
Згідно ст.27 Закону №1404 виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
Виконавчий збір не стягується:
1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню;
2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;
3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень";
4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону;
5) у разі виконання рішення приватним виконавцем;
6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.
Крім того, у відповідності до п.2 ч.1 ст. 39 Закону №1404 виконавче провадження підлягає закінченню у разі: затвердження судом мирової угоди, укладеної сторонами у процесі виконання рішення.
Постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини (ч.2 ст.39 Закону №1404).

Наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа встановлені статтею 40 Закону №1404.

Частиною 3 ст.40 Закону №1404 визначено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев'ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Суд зауважує, що на момент відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області №А11/331-07 від 07.08.2007 р. діяв Закон України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 р. № 606-XIV.

05.10.2016 р. набрав чинності новий Закон України «Про виконавче провадження» №1404-VIII, в п.7 Розділу XIII «ПРИКІНЦЕВІ ТА ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ» якого визначено, що виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Виконавче провадження щодо примусового виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області №А11/331-07 від 07.08.2007 р. було закінчено з підстав укладання мирової угоди з визначенням графіку погашення заборгованості у процесі виконання рішення у відповідності до п. 2 ч.1 ст. 39 Закону №1404, що не є тотожним нормі, на яку посилається позивач (ч.3 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції, чинній на час відкриття виконавчого провадження), щодо не стягнення виконавчого збору у разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання.

В редакції Закону №1404 (нового) вказана норма відображена у ст. 27.

Згідно ч.9 вказаної статті виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до п.9 ч.1 ст. 39 Закону №1404 виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Проте, в даному випадку повне виконання рішення не відбулося. Дана обставина підтверджується Довідкою Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, відповідно до якої вказано, що станом на 14.09.2018 р. кошти в сумі 544616,87 грн. в рахунок погашення КП «Дніпроводоканал» ДМР адміністративно-господарських санкцій не надходили.

Крім того, відповідно до матеріалів виконавчого провадження, примусове виконання рішення було розпочато після набрання чинності Закону №1404, а саме оголошено розшук майна боржника, накладено арешт на грошові кошти та здійснено їх стягнення, про які суд вказав вище.

Європейський суд з прав людини, у рішенні від 13.01.2011 (остаточне) по справі "ЧУЙКІНА ПРОТИ УКРАЇНИ" (CASE OF CHUYKINA v. UKRAINE) (Заява №28924/04) констатував, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов'язків.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд вважає за необхідне зазначити, що надання судом оцінки обґрунтованості та мотивованості такого рішення не є втручанням у здійснення дискреційних повноважень відповідача, оскільки суд при цьому не підміняє орган, який вже прийняв рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

У рішенні від 10.02.2010 року у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Тобто, з метою дотримання принципу верховенства права суб'єкти владних повноважень, у тому числі колегіальні, приймаючи рішення владно-управлінського характеру, мають належним чином його мотивувати. Мотивація прийняття рішення суб'єктом при здійсненні ним владних управлінських функцій має оцінюватися судом при здійсненні контролю за виконанням судових рішень.

З викладеного слідує висновок, що відповідачем, вірно застосувавши вимоги законодавства, було винесено постанову про стягнення виконавчого збору, яка є предметом розгляду справи, за наслідками закінчення виконавчого провадження на підставі укладання мирової угоди.

Доводи позивача в обґрунтування протиправності оскаржуваної постанови не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи та не мають під собою правового підґрунтя.

Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ізст. 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень, закріплених ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Як зазначено ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

При цьому судом враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно ч. ч. 1-3 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв'язок цих доказів у їх сукупності, судом не встановлені порушення норм чинного законодавства при винесенні оскаржуваної постанови, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 6, 9, 11, 14, 72, 73, 77, 90, 241, 250, 287 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, треті особи: Дніпропетровське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів м.Дніпра, прокурор Прокуратури Дніпропетровської області про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору, - відмовити;

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом десяти днів з дня проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тесту судового рішення.

Рішення суду набуває законної сили у відповідності до положень ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в порядку та у строки, встановлені ст. 287 КАС України.

Повний текст рішення суду складений 21 вересня 2018 року.

Суддя (підпис) Рішення не набрало законної сили 21.09.18 Суддя З оригіналом згідно Помічник судді В.С. Віхрова В.С.Віхрова Ю.Ю. Ковтун