Справа № 826/7644/18
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2018-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

20 вересня 2018 року № 826/7644/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Мазур А.С., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № 9086-1305 від 14.02.2018,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління ДФС у м. Києві (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № 9086-1305-2650 від 14.02.2018.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що винесеним Головним управлінням ДФС у м. Києві податковим повідомленням-рішенням № 9086-1305-2650 від 14.02.2018, неправильно визначено податкове зобов'язання за 2015 рік з орендної плати за земельну ділянку.

У зв'язку з чим, позивач вважає оскаржуване повідомлення рішення таким, що підлягає скасуванню.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.06.2018 відкрито провадження в адміністративній справі, ухвалено здійснювати розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач у відзиві на позовну заяву проти позову заперечив у повному обсязі, посилаючись на те, що оскаржуване повідомлення-рішення відповідає вимогам законодавства України та не підлягає скасуванню.

Оцінивши подані сторонами документи і матеріали, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, між Київською міською радою (далі - орендодавець) та ОСОБА_1 (далі - орендар) укладено Договір оренди земельної ділянки від 13.02.2015 (далі - Договір), згідно з яким орендарю передано в оренду земельну ділянку по АДРЕСА_2, розміром 0, 0417 га (кадастровий номер НОМЕР_2) для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі для надання послуг населенню.

Згідно з п. 2.2. Договору нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 532 452, 86 грн.

Відповідно до п. 4.2. Договору річна орендна плата за земельну ділянку встановлюється у розмірі 4% від нормативної грошової оцінки. Обчислення розміру орендної плати за земельну ділянку здійснюється з урахуванням цільового призначення та коефіцієнтів індексації, визначених законодавством.

Пунктом 4.6. Договору визначено, що орендна плата нараховується органом доходів і зборів за місцезнаходженням земельної ділянки, який видає орендарю до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку, що сплачується орендарем протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення. Питання сплати податку на додану вартість на інших податкових платежів, що пов'язані з виконанням Договору, вирішуються орендарем у встановленому законодавством порядку.

У свою чергу ГУ ДФС у м. Києві прийнято податкове повідомлення-рішення № 9086-1305-2650 від 14.02.2018, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання з орендної плати фізичних осіб у розмірі 163 390, 08 грн., а саме: за 2015 рік - 68 824, 44 грн.; за 2016 рік - 45 905, 65 грн. та за 2017 рік - 48 659, 99 грн.

Спірні правовідносини регулюються ст.ст. 19, 55, 67 Конституції України, Податковим кодексом України (далі - ПК України), Земельним кодексом України від 25.10.2001 № 2768-III, Законом України «Про оренду землі» від 06.10.1998 № 161-XIV (далі - Закон України «Про оренду землі»).

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 55 Конституції України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

У силу зазначених вище приписів позивач звернувся з позовом до суду для оскарження рішення органу державної влади, а саме: Головного управління ДФС у м. Києві.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Приписами статті 206 Земельного кодексу України встановлено, що використання землі в Україні є платним. Плата за землю справляється відповідно до закону.

За змістом підпункту 9.1.10 пункту 9.1 статті 9 ПК України, плата за землю належить до загальнодержавних податків і зборів, яка в силу вимог підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 цього ж Кодексу є податком і справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Відповідно до пункту 269.1 статті 269 ПК України, платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі. Останні ж, як визначає зміст підпункту 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу, це особи, яким, зокрема, на умовах оренди надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності. Отже, Податковим кодексом України визначено обов'язок й орендаря сплачувати земельний податок у формі орендної плати.

Так, між Київською міською радою та ОСОБА_1 укладено Договір оренди земельної ділянки від 13.02.2015, згідно з яким орендарю передано в оренду земельну ділянку по АДРЕСА_2, розміром 0, 0417 га (кадастровий номер НОМЕР_2) для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі для надання послуг населенню.

Підпунктом 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Згідно з пунктом 288.1 ст. 288 ПК України розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем, а підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний контролюючий орган про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно з витягом технічної документації Головного управління Держеземагентства у м. Києві Державного агентства земельних ресурсів України від 19.06.2013 № 2642 нормативно грошова оцінка земельної ділянки становить 532 452, 86 грн.

Разом з тим, з 01.07.2015 року введено в дію рішення Київської міської ради від 03.07.2014 року № 23/23 «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Києва», яким встановлено базову вартість 1 кв.м. території в залежності від коефіцієнту функціонального використання для № 153 економіко-планувальної зони.

Підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України встановлено, що розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки; не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки (підпункт 288.5.2 зазначеного пункту статті 288 ПК України).

Тобто, Податковий кодекс України у пункті 288.5 статті 288 визначає тільки обмеження щодо максимального та мінімального розміру орендної плати за землю. За цим виключенням, питання щодо розміру орендної плати регулюються виключно договором оренди.

Інші елементи механізму справляння орендної плати за землю - податковий період, порядок обчислення орендної плати, строку сплати та порядок її зарахування до бюджетів відповідно до пункту 288.7 статті 288 Податкового кодексу України встановлюються статтями 285-287 цього кодексу.

Окрім того, частиною 2 статті 21 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

Таким чином, законодавством України чітко визначено, що розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, Податковий кодекс України регулює лише строки внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, податковий період, порядок обчислення орендної плати та порядок її зарахування до бюджетів відповідно.

Статтею 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про оренду землі», орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» визначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

У статті 15 Закону України «Про оренду землі» визначені істотні умови договору оренди, серед яких є, зокрема, орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Згідно з п.п. 4.2., 4.3. Договору річна орендна плата за земельну ділянку встановлюється у розмірі 4 (чотирьох) відсотків від нормативної грошової оцінки. Обчислення розміру орендної плати за земельну ділянку здійснюється з урахуванням цільового призначення та коефіцієнтів індексації, визначених законодавством. Розмір орендної плати може здійснюватися за згодою сторін шляхом прийняття відповідного рішення Київською міською радою, внесення змін до цього Договору та з урахуванням п.п. 4.4. цього Договору.

Пунктом 4.4. Договору визначено, що розмір орендної плати змінюється шляхом прийняття відповідного рішення Київською міською радою, якщо орендна ставка, визначена у п.п. 4.2. Договору нижча, ніж мінімальна орендна ставка визначена чинним законодавством України. Після прийняття відповідного рішення Київської міської ради та доведення даного рішення до орендаря для ознайомлення, орендар зобов'язаний сплачувати орендну плату відповідно до нової орендної ставки.

Частиною 1 ст. 23 Закону України «Про оренду землі» визначено, що орендна плата за земельні ділянки, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, переглядається за згодою сторін.

Статтею 14 Закону України «Про оренду землі» визначено, що договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Статтею 654 Цивільного кодексу України визначено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Таким чином, судом встановлено, що в п.п. 4.3. та 4.4 Договору сторони погодили, що розмір орендної плати може змінюватися за згодою сторін шляхом прийняття відповідного рішення Київською міською радою та внесення змін до цього договору. Зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки та її індексація проводиться без внесення змін та доповнень до цього Договору та у порядку та у випадках, передбачених законодавством України.

Тобто, розмір орендної плати може змінюватись за згодою сторін шляхом прийняття відповідного рішення Київською міською радою та внесення змін до цього договору. Зазначене не має наслідком автоматичну зміну умов договорів щодо розміру орендної плати, а відтак і відповідного донарахування податковим органом суми податкового зобов'язання з орендної плати за 2015-2017 роки згідно оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Таким чином, податковий орган, який є не суб'єктом цивільно-правових відносин у цій справі, прийнявши податкове повідомлення-рішення фактично змінив умови договору в частині визначення збільшення розміру орендної плати, що в свою чергу є порушенням норм матеріального права та умов договору.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 20.06.2018 № 813/3819/17.

У той же час, відповідачем надано розрахунок нормативно грошової оцінки земельної ділянки позивача, розташованої за адресою: м. Київ, вул. Гвардійська, 18-А, площею 0, 0417 га, згідно з яким 417х961,01х2,5х1,5х1,249х4%=75 081, 20/12х11=68 824, 44, де:

961, 01 - грошова оцінка за 1 кв.м.;

4% - відсоток ставки земельного податку відповідно до договору оренди від 13.02.2015;

2,5 - коефіцієнт на функціональне використання землі, відповідно до порядку нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та населених пунктів;

1,5 - узагальнюючий локальний коефіцієнт;

1,249 - коефіцієнт індексації грошової оцінки, відповідно до листа Держеземагентства від 14.01.2015 № 6-28-0.22-215/2-15

Тобто, відповідачем при визначенні грошової оцінки вартості 1 кв.м території 153 економіко-планувальної зони в залежності від коефіцієнту функціонального використання було застосовано Кф 2.5, що становить 2 402, 61 грн., а не Кф 1.0, який становить 961, 04 грн.

Крім того, відповідно до витягу з технічної документації Головного управління Держеземагентства у м. Києві Державного агентства земельних ресурсів України від 19.06.2013 № 2642 нормативна оцінка земельної ділянки становить 532 452, 86 грн.

Відтак, суд дійшов висновку, що розрахунок контролюючого органу нормативно грошової оцінки земельної ділянки позивача є необґрунтованим та помилковим, протилежного відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не доведено.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно і всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно з ч.1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідач правомірності своїх дій та прийнятих рішень не довів, натомість доводи позивача знайшли своє підтвердження та обґрунтування.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 19,77, 90, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України Окружний адміністративний суд міста Києва,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС України у м. Києві (04116. М. Київ, вул. Шолуденка, 33/19 ) № 9086-1305-2650 від 14.02.2018.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (02068, АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1) понесені судові витрати у розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (04116. М. Київ, вул. Шолуденка, 33/19 ).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу

Суддя А.С. Мазур