Справа № 1740/2243/18
Суддя: Друзенко Н.В.
Дата ухвалення: 2018-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

24 вересня 2018 року м. Рівне №1740/2243/18

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Друзенко Н.В. за участю секретаря судового засідання Романчук В.В. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі: позивача: представник не прибув, відповідача: представник не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доРівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області
про скасування арешту, -
В С Т А Н О В И В:

12.09.2018 відкрито провадження в адміністративній справі №1740/2243/18 за правилами статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України. Розгляд справи по суті призначено у відкритому судовому засіданні на 24.09.2018 на 11:30 год.

В судове засідання сторони не прибули, хоча належним чином повідомлялися про його дату та час.

З урахуванням вимог частини третьої статті 268 та частини четвертої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України, зазначена обставина не перешкоджає розгляду справи по суті.

За змістом позовної заяви, ОСОБА_1 в липні 2018 року дізнався про те, що 21.02.2017 Рівненським міським відділом ДВС ГТУЮ у Рівненській області накладено арешт на все його майно. На його звернення працівники вищезгаданого відділу повідомили, що арешт накладений в рамках виконавчого провадження №53398905 згідно постанови державного виконавця про арешт майна боржника від 21.02.2017 в порядку абзацу 3 частини другої статті 56 Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VIII від 02.06.2016. За правилами цієї норми, постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. В свою чергу, за правилами частини третьої статті 26 цього Закону, виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У разі якщо в заяві стягувана зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника. У разі якщо в заяві стягувана зазначено конкретне майно боржника, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження перевіряє в електронних державних базах даних та реєстрах наявність права власності або іншого майнового права боржника на таке майно та накладає на нього арешт. На інше майно боржника виконавець накладає арешт в порядку, визначеному статтею 56 цього Закону. Таким чином, позивач доводить, що законодавством передбачено лише одну підставу негайного накладення арешту на майно боржника, а саме: якщо у заяві стягувача це майно конкретно вказане. Якщо сгягувачем таке майно зазначене, то виконавець зобов'язаний перевірити його наявність та наявність іншого майна у боржника в електронних державних базах даних та реєстрах. Разом з тим, позивач вказує, що в ході ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження АСВП №53398905 ним встановлено той факт, що у заяві стягувача про відкриття виконавчого провадження не міститься даних про конкретне майно, що належить йому на праві власності та яке має бути арештоване. Більше того, в ході здійснення заходів примусового виконання рішення державним виконавцем встановлений факт відсутності у боржника майна на яке можливо звернути стягнення, що зафіксованого відповідним актом державного виконавця, та в результаті чого виконавчий документ був повернутий стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону. Аргументуючи у відповіді від 20.08.2018 неможливість зняття арешту з майна позивача відділ ДВС посилається на той факт, що виконавче провадження закінчено у зв'язку з повернення виконавчого документа стягувачу, а також на частину першу статті 40 Закону, яка не передбачає зняття арешту, оскільки нестягнуто виконаний збір. Разом з тим, за правилами частини другої статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VIII від 02.06.2016 (у відповідній редакції), виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом. В рамках же виконавчого провадження АСВП №53398905 державним виконавцем жодної суми не стягнуто, а сам виконавчий документ повернуто стягувачу через неможливість його виконання. Відповідно, будь-які підстави для стягнення виконавчого збору, а відтак і для продовження арешту майна, як передумови для забезпечення виконання стягнення такого виконавчого збору, відсутні. За наведеного, сторона позивача просила скасувати арешт в судовому порядку.

Згідно з відзивом на позов сторона відповідача вимоги не визнає. Заперечення Рівненського міського відділу ДВС ГТУЮ у Рівненській області ґрунтуються на тому, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувану за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів. 20.02.2017 було відкрито виконавче провадження №53398905 про примусове стягнення з ОСОБА_1 коштів. У постанові про відкриття даного провадження передбачено стягнення виконавчого збору в розмірі 43354,15 грн. 21.02.2017 для забезпечення виконання виконавчого документа винесено постанову про арешт майна боржника. 23.11.2017 у зв'язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення та керуючись п.2 ст.37 Закону України "Про виконавче провадження" винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. Оскільки на момент повернення виконавчого документа, заборгованість по виконавчому збору не сплачена, підстав для зняття арешту з майна боржника не було, як і немає таких на сьогоднішній день. За наведеного сторона відповідача просила відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 повністю.

Розглянувши позовну заяву та відзив на позов, повно і всебічно з'ясувавши всі обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими у судовому засіданні доказами, суд встановив наступне.

20.02.2017 було відкрито виконавче провадження №53398905 з примусового виконання виконавчого листа №817/3289/14, виданого 17.01.2015 Рівненським окружним адміністративним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ДПІ у м. Рівному коштів за податковим боргом в загальній сумі 433541,54 грн. (а.с.25-26).

Зазначеною постановою зобов'язано боржника подати декларацію про доходи та майно, попереджено про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. Крім цього, передбачено стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі 43354,15 грн.

21.02.2017 державним виконавцем Адамчо В.С. в рамках виконавчого провадження №53398905 винесено постанову про арешт майна боржника. Зазначеним актом накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_1 у межах суми стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 476895,69 грн. (https://asvpweb.minjust.gov.ua/#/search-debtors ).

23.11.2017 державним виконавцем Адамчо В.С. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VIII від 02.06.2016 (у зв'язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення) (а.с.9-10).

Довідавшись про наявність арешту та про виконавче провадження в рамках якого його накладено, ОСОБА_1 отримав у ДПІ у м.Рівному ГУ ДФС у Рівненській області - стягувача у виконавчому провадженні №53398905, довідку від 13.07.2018 про відсутність у нього будь-якої заборгованості зі сплати податків, зборів, платежів (а.с.27) і пред'явив її у відділ ДВС.

22.07.2018 ОСОБА_1 звернувся до начальника відділу ДВС із клопотанням про ініціювання перевірки матеріалів виконавчого провадження №53398905 на предмет законності накладення арешту.

У відповідь на його звернення 20.08.2018 в.о. начальника Рівненського міського відділу ДВС ГТУЮ у Рівненській області повідомив, що постанову про арешт майна боржника винесено за правилами частин першої, другої статті 56 Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VIII від 02.06.2016 і оскільки в подальшому виконавчий документ повернуто стягувачу підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VIII від 02.06.2016 та на момент повернення виконавчого документа, заборгованість по виконавчому збору не сплачена, підстав для зняття арешту з майна боржника не було.

Враховуючи вищенаведене Рівненський міський відділ ДВС ГТУЮ у Рівненській області не вбачаючи будь-яких порушень в процедурі накладення арешту, відмовив ОСОБА_1 у знятті арешту за безпідставністю його заяви (а.с.28-29).

На таких підставах позивач звернувся в суд з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

За правилами частин п'ятої, сьомої статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VIII від 02.06.2016 (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, тобто на лютий 2017 року), виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону. У разі якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника. У разі якщо в заяві стягувача зазначено конкретне майно боржника, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження перевіряє в електронних державних базах даних та реєстрах наявність права власності або іншого майнового права боржника на таке майно та накладає на нього арешт. На інше майно боржника виконавець накладає арешт в порядку, визначеному статтею 56 цього Закону.

В свою чергу, за правилами частин першої, другої статті 56 цього ж Закону, арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Судом встановлено, що постанова про арешт майна боржника від 21.02.2017 винесена у повній відповідності до вимог статей 26, 56 Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VIII від 02.06.2016 (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин), обґрунтовано та підставно.

За правилами пункту 2 частини першої статті 37 Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VIII від 02.06.2016 (у відповідній редакції), виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Відповідно до вимог частини п'ятої цієї статті, повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

В свою чергу, за правилами статті 12 вказаного Закону (як у попередній так і в чинній редакції) виконавчі документи можуть бути пред'явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред'явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Строки встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття. Строки пред'явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі: 1) пред'явлення виконавчого документа до виконання; 2) надання судом, який видав виконавчий документ, відстрочки або розстрочки виконання рішення. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв'язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред'явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв'язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

З відомостей про виконавче провадження №53398905, які містяться в Автоматизованій системі виконавчого провадження, виконавче провадження з виконання виконавчого листа №817/3289/14, виданого 17.01.2015 Рівненським окружним адміністративним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ДПІ у м. Рівному коштів за податковим боргом в загальній сумі 433541,54 грн. відкрито 21.02.2017, а 23.11.2017 - виконавчий документ повернуто стягувачу і на 24.09.2018 - стан виконавчого провадження: "завершено". При цьому, рішення суду на підставі якого видано виконавчий лист №817/3289/14 набрало законної сили 30.12.2014.

Відповідно до цього, на сьогоднішній день трьохмісячний строк пред'явлення виконавчого листа №817/3289/14, обрахований після переривання строку з дня повернення виконавчого документу через відсутність майна, на яке можливо звернути стягнення, сплинув.

За правилами статті 40 Закону України "Про виконавче провадження" №606-XIV від 21.04.1999 (у відповідній редакції), у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв'язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев'ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до цього, винесення державним виконавцем 23.11.2017 постанови про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VIII від 02.06.2016, в силу вимог вказаного Закону не розглядалося як підстава для зазначення у такій постанові про зняття арешту, накладеного на майно боржника, або як підстава для одночасного винесення постанови про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Навпаки, за правилами цього Закону арешт з майна не знімався, позаяк виконавчий документ залишився не виконаним і міг бути повторно пред'явлений до примусового виконання.

Відповідно до цього, дії відповідача, які полягали у не знятті арешту з майна боржника при поверненні виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону в повній мірі відповідали вимогам чинного на той час законодавства.

Це ж саме стосується і дій відповідача, який листом №73549 від 20.08.2018 відмовив ОСОБА_1 у знятті арешту на майно боржника у виконавчому провадженні №53398905 з покликанням на норми статей 37,40 та 56 Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VIII від 02.06.2016.

За правилами статті 59 Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VIII від 02.06.2016, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Виконавець зобов'язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Крім цього, за правилами частини першої статті 40 Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VIII від 02.06.2016, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, у разі закінчення виконавчого провадження.

В свою чергу, за вимогами пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Наразі, судом встановлено, що виконавчий лист №817/3289/14, виданий 17.01.2015 Рівненським окружним адміністративним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ДПІ у м. Рівному коштів за податковим боргом в загальній сумі 433541,54 грн. виконаний боржником в повному обсязі за межами виконавчого провадження №53398905, яке було завершене 23.11.2017 у зв'язку з поверненням виконавчого документу стягувану, і строк повторного пред'явлення такого виконавчого листа скінчився 24.02.2018.

Відповідно до цього склалася така ситуація, що у відповідача через відсутність на виконанні відповідного виконавчого документа відсутні підстави для винесення постанови про закінчення виконавчого провадження за пунктом 9 частини першої статті 39 Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VIII від 02.06.2016, і зняття арешту з майна боржника за правилами частини першої статті 40 цього Закону.

В той же час на даний час відсутні і будь-які підстави для того, щоб продовжувало свою дію обтяження у вигляді арешту, накладеного постановою державного виконавця від 21.02.2017 в рамках виконавчого провадження №53398905.

При цьому, суд зауважує, що факт не стягнення з боржника виконавчого збору в даному конкретному випадку, не може розглядатися як перешкода для зняття арешту, позаяк за правилами частини другої статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VIII від 02.06.2016 (в редакції, яка діяла на час відкриття та завершення виконавчого провадження) виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом, а за виконавчим провадженням №53398905 фактичного примусового стягнення не відбувалося.

Таким чином арешт, накладений в рамках примусового виконання виконавчого листа №817/3289/14, виданого 17.01.2015 Рівненським окружним адміністративним судом про стягнення з позивача на користь ДПІ у м.Рівне коштів за податковим боргом в загальній сумі 433541,54 грн., згідно з постановою державного виконавця про арешт майна боржника від 21.02.2017 підлягає скасуванню судом відповідно до частини п'ятої статті 59 Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VIII від 02.06.2016 (у чинній редакції) не зважаючи на відсутність факту протиправності у діях та рішеннях відповідача в даній справі, позаяк за правилами частини четвертої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини, а позивач позбавлений права звернутися до суду з цивільним позовом в порядку частини першої статті 59 Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VIII від 02.06.2016 (у чинній редакції), або ж зняти арешт в порядку частин третьої, четвертої цієї статті.

Враховуючи встановлені в ході судового розгляду обставини справи в їх сукупності суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 в повному обсязі.

Визначаючись щодо розподілу судових витрат суд виходив з того, що згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відтак, на користь позивача присудженню підлягає 704,80 грн. судового збору за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) до Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області (вул.Замкова, буд.22а, м.Рівне, ) задовольнити повністю.

Скасувати арешт, накладений в рамках примусового виконання виконавчого листа №817/3289/14, виданого 17.01.2015 Рівненським окружним адміністративним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ДПІ у м.Рівне коштів за податковим боргом в загальній сумі 433541,54 грн., згідно з постановою державного виконавця про арешт майна боржника від 21.02.2017 у виконавчому провадженні №53398905.

Стягнути з Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі сплаченої ним суми судового збору, а саме 704,80 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення. Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення складено 24 вересня 2018 року.

Суддя Друзенко Н.В.