Справа № 816/1215/18
Суддя: С.С. Сич
Дата ухвалення: 2018-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2018 року м. ПолтаваСправа № 816/1215/18

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Сич С.С.,

за участю:

секретаря судового засідання Гнітько О.О.,

представника позивача Бендик Якелін,

представників відповідача - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Головного управління ДФС у Полтавській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги про сплату боргу та рішення про застосування штрафних санкцій, -

В С Т А Н О В И В:

10 квітня 2018 року позивач фізична особа-підприємець ОСОБА_3 /надалі - позивач; ФОП ОСОБА_3П./ звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДФС у Полтавській області /надалі - відповідач; ГУ ДФС у Полтавській області/ про визнання протиправними та скасування: податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Полтавській області № від 06.12.2017, податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Полтавській області № від 06.12.2017, податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Полтавській області № НОМЕР_1 від 06.12.2017, вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 06.12.2017 № Ф- та рішення від 06.12.2017 № НОМЕР_2 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що підставою для винесення оскаржуваних рішень є акт від 20.11.2017 № 1518/16-31-13-11-16/НОМЕР_3 про результати документальної планової виїзної перевірки фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2016 по 31.12.2016, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2016 по 31.12.2016. Позивач вважає помилковими висновки акту перевірки від 20.11.2017 №1518/16-31-13-11-16/НОМЕР_3 про порушення позивачем вимог Податкового кодексу України та Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", посилаючись на те, що жодні норми Податкового кодексу України або Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" не встановлюють обмежень та заборон щодо віднесення до складу витрат суми сплаченого єдиного соціального внеску, донарахованого контролюючим органом. Вказує, що періодом, за який розраховується загальний оподатковуваний дохід і документально підтверджені витрати, а також об'єкт оподаткування є календарний рік, а не окремі місяці року, як вважає відповідач. Пояснює, що ним було надано всі необхідні документи на підтвердження понесення витрат на закупівлю товарно-матеріальних цінностей в сумі 332582 грн. 60 коп., використаних для надання будівельних та ремонтних послуг за договорами, укладеними з ПАТ "Джей Ті Інтернешнл України". Зазначає, що господарська операція з ТОВ "ОСОБА_4. Ю.А." щодо придбання Циклону ЦН 15-600 зі з"ємною скринькою (очисна установка) носила реальний характер та вказаний товар використовувався у 2016 році у господарській діяльності позивача.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №816/1215/18, вирішено справу розглядати за правилами загального провадження, призначено підготовче судове засідання на 14:00 год. 08 травня 2018 року.

05 травня 2018 року до суду надійшов відзив відповідача на позов /том 2 а.с. 147-150/, у якому представник ГУ ДФС у Полтавської області просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, посилаючись на висновки акту від 20.11.2017 № 1518/16-31-13-11-16/НОМЕР_3 про результати документальної планової виїзної перевірки фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2016 по 31.12.2016, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2016 по 31.12.2016, у якому зафіксовано порушення позивачем: пункту 2 частини 1 статті 7, частини 5 статті 8 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", у результаті чого занижено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за 2016 рік у сумі 84185,99 грн.; підпункту "г" пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість у періоді, що перевірявся, на загальну суму 1520 грн., у тому числі, за березень 2016 року в сумі 1520 грн.; статті 44, пункту 177.2 пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на доходи фізичних осіб у загальній сумі 68879,45 грн., у тому числі за 2016 рік у сумі 68879,45 грн.; підпункту 1.1, підпункту 1.2, підпункту 1.4, підпункту 1.5 пункту 16-1підрозділу 10 розділу ХХ "Інші перехідні положення" Податкового кодексу України, у результаті чого занижено податкове зобов'язання по військовому збору за 2016 рік у сумі 5739,95 грн.; підпункту 16.1.2 пункту 16.1 статті 16 пункту 177.10 статті 177 Податкового кодексу України, статті 128 пункту 6 Господарського кодексу України, а саме неналежне ведення обліку доходів та витрат за 2016 рік, що призвело до включення до декларації про майновий стан і доходи неправдивих даних.

Зазначає, що ФОП ОСОБА_3 включено до складу інших витрат за 2016 рік суму єдиного внеску згідно вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 14.03.2016, та відображено в книзі обліку доходів та витрат (сторінка 28), чим порушено пункт 177.2, пункт 177.4 статті 177 Податкового кодексу України. Вказує, що витрати у сумі 332582,60 грн., задекларовані згідно додатку Ф2 у графі "5" до податкової декларації про майновий стан та доходи за 2016 рік як вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей, які використані для здійснення будівництва житлових і нежитлових будівель згідно договору підряду №Ч/2016-1 від 14.01.2016 між ФОП ОСОБА_3 (підрядник) та ПАТ "Джей Ті Інтернешнл Україна" (замовник), документально не підтверджені. Зазначає, що позивачем включено до складу інших витрат суму орендної плати у розмірі 29415,68 грн. за нежитлове приміщення комунальної власності за адресою вул. ОСОБА_5 Богаєвського, 60/1 (вул. 40 років Жовтня), яка є значно більшою за суму отриманого позивачем доходу. Також перевіркою повноти визначення податкового кредиту за перевіряємий період встановлено його завищення на загальну суму 1520 грн. внаслідок включення позивачем до податкового кредиту березня 2016 року податок на додану вартість у сумі 1520 грн. по фінансово-господарським взаємовідносинам з постачальником ТОВ "ОСОБА_4А." згідно податкової накладної від 30.03.2016 за № 53 на загальну суму 9120 грн. (у т.ч. ПДВ - 1520 грн.), яка зареєстрована в ЄРПН на придбання Циклону ЦН 15-600 зі з'ємною скринькою (очисна установка), використання якого не підтверджено у господарській діяльності та який відсутній на залишках товарно-матеріальних цінностей.

Ухвалами Полтавського окружного адміністративного суду 08 травня 2018 року витребувано докази та оголошено перерву у підготовчому засіданні до 14:00 30 травня 2018 року.

25 травня 2018 року до суду надійшла відповідь позивача на відзив /том 2 а.с. 217-220/, у якій зазначено, що 21.03.2016 платіжним дорученням № 115 позивач здійснив платіж до бюджету в сумі 20665,33 грн. з призначенням платежу "*140;; ЄСВ згідно вимоги від 14.03.2016 року № Ф-/367". З огляду на це, позивач включив суму єдиного соціального внеску до складу витрат в тому році, у якому відповідні витрати були фактично понесені, а саме у 2016 році. Зазначає, що на підтвердження виконання підрядних робіт за договором, укладеним з ПАТ "Джей Ті Інтернешнл Україна", а також понесення витрат на придбання товарно-матеріальних цінностей, які використані при виконання цих підрядних робіт, позивачем надавалися до перевірки всі необхідні первинні документи бухгалтерського обліку. При цьому складення довідок про вартість виконаних підрядних робіт (форма КБ-3) та актів приймання виконання підрядних робіт (форма КБ-2В) у даному випадку не є обов'язком позивача з огляду на приписи наказу Міністерства регіонального будівництва ДСТУ Б Д.1.1.-1:2013. Вказує, що донарахування єдиного внеску за 2016 року здійснено з помилками, оскільки для визначення бази нарахування єдиного внеску відповідач поділив суму визначеного ним чистого річного доходу на 12 місяців, що не відповідає вимогам пункту 5 Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449. Пояснює, що висновки відповідача про порушення пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України суперечать закону та наявним документам.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 30 травня 2018 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 13 липня 2018 року розгляд справи відкладено до 14:00 02 серпня 2018 року.

Ухвалами Полтавського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2018 року витребувано докази та оголошено перерву в судовому засіданні до 11:00 12 вересня 2018 року.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі.

Представники відповідача у судовому засіданні проти позову заперечували, просили відмовити у задоволенні позовних вимог.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, показання свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_6, дослідивши письмові докази, встановив наступні обставини та спірні правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3) зареєстрований як фізична особа-підприємець 19.03.1996, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань /том 1 а.с. 24-25/.

У період з 24.10.2017 по 13.11.2017 посадовою особою Головного управління ДФС у Полтавській області проведено документальну планову виїзну перевірку фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2016 по 31.12.2016, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2016 по 31.12.2016, за результатами якої складено акт від 20.11.2017 № 1518/16-31-13-11-16/ /том 1 а.с. 31-54/.

У акті перевірки від 20.11.2017 № 1518/16-31-13-11-16/НОМЕР_3 зафіксовано наступні порушення:

- пункту 2 частини 1 статті 7, частини 5 статті 8 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", у результаті чого занижено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за 2016 рік у сумі 84185,99 грн.;

- підпункту "г" пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість у періоді, що перевірявся, на загальну суму 1520 грн., у тому числі, за березень 2016 року в сумі 1520 грн.;

- статті 44, пункту 177.2 пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на доходи фізичних осіб у загальній сумі 68879,45 грн., у тому числі за 2016 рік у сумі 68879,45 грн.;

- підпункту 1.1, підпункту 1.2, підпункту 1.4, підпункту 1.5 пункту 16-1підрозділу 10 розділу ХХ "Інші перехідні положення" Податкового кодексу України, у результаті чого занижено податкове зобов'язання по військовому збору за 2016 рік у сумі 5739,95 грн.; - підпункту 16.1.2 пункту 16.1 статті 16 пункту 177.10 статті 177 Податкового кодексу України, статті 128 пункту 6 Господарського кодексу України, а саме неналежне ведення обліку доходів та витрат за 2016 рік, що призвело до включення до декларації про майновий стан і доходи неправдивих даних.

Не погодившись з вказаними вище висновками акту перевірки, позивач подав до ГУ ДФС у Полтавській області заперечення на акт від 20.11.2017 № 518/16-31-13-11-16/НОМЕР_3 (вх. №Ч/6615/ФОП від 24.11.2017), до яких додав копії документів згідно переліку, зазначеного у вказаних запереченнях, як додатки /том 1 а.с. 55-62/, на які ГУ ДФС у Полтавській області надано відповідь листом від 04.12.2017 №ФОП/Ч/2213/16-31-13-11-22 /том 1 а.с. 63-72/, у якому зазначено, що висновки акту перевірки від 20.11.2017 залишено без змін, а подане позивачем заперечення до акту перевірки (вх.№Ч/6615/ФОП від 24.11.2017) - без задоволення.

Головним управлінням ДФС у Полтавській області на підставі акту від 20.11.2017 №1518/16-31-13-11-16/НОМЕР_3 винесено:

- податкове повідомлення-рішення № від 06.12.2017, яким ОСОБА_3 збільшено суму грошового зобов'язання за платежем "податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування" в загальній сумі 103319 грн. 18 коп., в тому числі: за податковими зобов'язаннями - в сумі 68879 грн. 45 коп. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - в сумі 34439 грн. 73 коп. /том 1 а.с. 73/;

- податкове повідомлення-рішення № від 06.12.2017, яким ОСОБА_3 збільшено суму грошового зобов'язання за платежем "військовий збір" в загальному розмірі 8609 грн. 93 коп., в тому числі: за податковими зобов'язаннями в сумі 5739 грн. 95 коп. та за штрафними (фінансовим) санкціями (штрафами) - в сумі 2869 грн. 98 коп. /том 1 а.с. 74/;

- податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Полтавській області № від 06.12.2017, яким ОСОБА_3 збільшено суму грошового зобов'язання за платежем "податок на додану вартість із вироблених в України товарів (послуг)" в загальній сумі 1900 грн., в тому числі: за податковими зобов'язаннями - в сумі 1520 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - в сумі 380 грн. /том 1 а.с. 75/;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 06.12.2017 №Ф-, якою ОСОБА_3 визначено заборгованість зі сплати єдиного внеску в сумі 84185 грн. 99 коп. /том 1 а.с. 76/;

- рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 06.12.2017 , яким до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 застосовано штрафні санкції в розмірі 8418 грн. 60 коп. /том 1 а.с. 77/.

Позивачем надіслано на адресу ДФС України: скаргу від 26.12.2017 на вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 06.12.2017 № Ф- та рішення від 06.12.2017 № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску (вх. № 481/ ФОП від 16.01.2018) /том 1 а.с. 82-85, том 3 а.с. 49-55/; скаргу на податкове повідомлення-рішення від 06.12.2017 № /том 1 а.с. 86-87/; скаргу на податкові повідомлення-рішення від 06.12.2017 № НОМЕР_4 та № /том 1 а.с. 88-91/, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, описами у цінний лист та фіскальними чеками, копії яких наявні у матеріалах справи /том 2 а.с. 165-171/.

Рішенням ДФС України від 30.01.2018 №1316/Ч/99-99-11-02-01-14 продовжено строк розгляду скарг по 16.03.2018 (включно) /том 1 а.с. 92/.

Рішенням ДФС України від 12.02.2018 № 2031/Ч/99-99-11-02-02-25 про результати розгляду скарги вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 06.12.2017 №Ф-, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 06.12.2017 № ГУ ДФС у Полтавській області залишено без змін, а скаргу ФОП ОСОБА_3 від 26.12.2017 №б/н - без задоволення /том 3 а.с. 56-58/.

Вказане рішення надіслано ДФС України на адресу відповідача рекомендованим листом, однак, повернуте поштовою організацією до контролюючого органу, що підтверджується конвертом, копія якого наявна у матеріалах справи /том 3 а.с. 59/.

Також рішенням ДФС України від 15.03.2018 № 3566/Ч/99-99-11-02-01-14 про результати розгляду скарг податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у Полтавській області від 06.12.2017 №, №, № - залишено без змін, а скарги ФОП ОСОБА_3 - без задоволення /том 1 а.с. 93-98/.

Позивач не погодився з податковими повідомленнями-рішеннями ГУ ДФС у Полтавській області від 06.12.2017 №, №, №, вимогою про сплату боргу (недоїмки) від 06.12.2017 Ф- та рішенням № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 06.12.2017, у зв'язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Надаючи правову оцінку оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням ГУ ДФС у Полтавській області від 06.12.2017 №, №, №, вимозі про сплату боргу (недоїмки) від 06.12.2017 Ф- та рішенню № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 06.12.2017, суд дійшов наступних висновків.

У акті перевірки від 20.11.2017 №1518/16-31-13-11-16/ /том 1 а.с. 39-40/ зазначено, що проведеною перевіркою відображених показників колонок 5, 6, 7 додатку Ф2 до податкової декларації про майновий стан та доходи за період з 01.01.2016 по 31.12.2016 "вартість документально підтверджених витрат, пов'язаних з господарською діяльністю" у загальній сумі 1302388,41 грн., на підставі таких документів: податкові декларації про майновий стан та доходи за 2016 р. (з додатками), книга обліку доходів і витрат, банківські виписки, податкові накладні, фіскальні чеки, видаткові накладні, акти виконаних робіт та ін., встановлено їх завищення за 2016 рік у сумі 382663,61 грн., а саме:

1) по причині включення до їх складу витрат у розмірі 20665,33 грн., понесених за рахунок сплаченого єдиного внеску, донарахованого фіскальним органом згідно акту документальної планової виїзної перевірки №160/16-03-13-05-07/НОМЕР_3 від 14.03.2016 р., та відображено у книзі обліку доходів та витрат (сторінка 28), чим порушено п. 177.2 п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України.... Таким чином, суму єдиного внеску, донарахованого фіскальним органом у розмірі 20665,33 грн., а саме за 2014 р. у сумі 7954,12 грн., та за 2015 р. - 12711,21 грн., який сплачений згідно вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 14.03.2016 за № Ф-, неправомірно включено ФОП ОСОБА_3 до складу витрат, безпосередньо пов'язаних з господарською діяльністю за 2016 р., чим порушено п. 177.2, п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України.

2) по причині включення до їх складу витрат у розмірі 29415,68 грн., понесених за рахунок оренди нерухомого майна комунальної власності у 2016 р., сплаченій Кременчуцькій міській раді. В ході перевірки встановлено, що оренда нежитлового приміщення здійснювалася за договором №414 від 16.10.2015, згідно якого ФОП ОСОБА_3 приймає в строкове платне користування нежитлове приміщення площею 257.2 кв. м., розміщене за адресою: вул. 40-річчя Жовтня, 60/1, що знаходиться на балансі КП "Теплоенерго", майно передається в оренду під виробництво. ФОП ОСОБА_3 здійснював господарську діяльність за 2016 р. у власному приміщенні за адресою: м. Кременчук, вул. Московська, 6. Таким чином, орендоване приміщення ФОП ОСОБА_3 за адресою: вул. 40-річчя Жовтня, 60/1, не використовувалося у господарській діяльності фізичної особи-підприємця, ФОП ОСОБА_3 порушено вимоги п. 177.2, п. 177.4 ст. 177 ПКУ, у зв'язку з включенням до складу витрат, безпосередньо пов'язаним з отриманням доходу за 2016 рік оренду приміщення, яке не використовувалося в господарській діяльності.

3) витрат у сумі 332582,60 грн., що згідно додатку Ф2 до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2016 рік, задекларовані у графі "5" як вартість придбаних ТМЦ, які використані для здійснення будівництва житлових і нежитлових будівель, чим порушено ст. 44, п. 177.2, п. 177.4 ст. 177 ПКУ. У ході перевірки встановлено, що ФОП ОСОБА_3 отримав дохід у сумі 422462,58 грн. (без ПДВ) від ПАТ "Джей Ті Інтернешнл Україна" () за надані будівельні та будівельні-монтажні послуги нежитлового приміщення згідно договору підряду № Ч/2016-1 від 14.01.2016. ФОП ОСОБА_3 вручено лист за № ФОП/Ч/1876/16-31-13-11-25 від 30.10.2017, яким зобов'язано надати у повному обсязі всі документи, що належать до предмета перевірки та пов'язані з отриманим доходом від ПАТ "Джей Ті Інтернешнл Україна" () у сумі 422462,58 грн. (без ПДВ), а саме: первинні документи, що підтверджують надання будівельних та ремонтних послуг у 2016 році, акти виконаних робіт, акти списання використаних будівельних матеріалів та калькуляції до них, акти приймання виконаних підрядних робіт та довідки про вартість виконаних підрядних робіт та інше. ФОП ОСОБА_3 надано відповідь на лист за № ФОП/Ч/1876/16-31-13-11-25 від 30.10.2017 (вх№Ч/6054/ФОП від 08.11.2017), що надання ремонто-будівельних послуг були оформлені актами приймання-передачі виконаних робіт та списання на витрати здійснювались за фактичною собівартістю виконаних робіт. Згідно договору підряду №Ч/2016-1 від 14.01.2016 між ФОП ОСОБА_3 (підрядчик) та ПАТ "Джей Ті Інтернешнл Україна" (замовник) документами, які необхідні для здійснення оплати за виконані роботи є рахунок, акт виконаних робіт, який оформлений згідно з вимогами діючого законодавства України і підписаний обома сторонами, податкова накладна. На документальну перевірку не надані акти виконаних робіт, які підтверджують використання конкретних матеріалів при наданні будівельних послуг за 2016 рік.... Перевіркою достовірності відображених показників у поданій декларації про майновий стан і доходи (з додатками) за 2016 рік встановлено, що ФОП ОСОБА_3 до складу витрат по придбанню товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виробництві продукції, віднесено вартість придбаних товарів на суму 332582,60 грн., на підтвердження яких платником не надано первинних документів, а саме: первинні документи, що підтверджують надання будівельних та ремонтних послуг у 2016 році, акти виконаних робіт, акти списання використаних будівельних матеріалів та калькуляції до них, акти приймання виконаних підрядних робіт та довідки про вартість виконаних підрядних робіт, тощо. Собівартість наданих послуг ФОП ОСОБА_3 по ремонтних та монтажно-ремонтних роботах не підтверджено жодними первинними документами, а закуплені будівельні матеріали не можливо віднести до конкретного об'єкту будівництва.

У зв'язку з вищевикладеним акті перевірки від 20.11.2017 №1518/16-31-13-11-16/ /том 1 а.с. 45/ вказано, що перевіркою достовірності відображення у звітності сум доходу за період, що перевіряється, отриманого від здійснення діяльності, у загальній сумі 26949,43 грн., за 2016р., та на який нараховується єдиний внесок, встановлено заниження чистого доходу на суму 382663,61 грн., у т.ч. за 2016 рік у сумі 382663,61 грн. у результаті допущених порушень, що описано у п.2.1.2 акту перевірки.

Перевіркою правильності нарахування єдиного внеску ФОП ОСОБА_3 за 2016 р. встановлено його заниження у сумі 84185,99 грн., за 2016 рік, у зв'язку з порушенням платником п. 4 частини 1 статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове держане соціальне страхування" та п. 2 частини 1 статті 7 та частини 5 ст. 8 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове держане соціальне страхування" для фізичних осіб-підприємців (крім тих, які обрали спрощену систему оподаткування), згідно якої єдиний внесок встановлюється у розмірі 22,0% суми доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток) /том 1 а.с. 47/.

У акті перевірки зазначено, що перевіркою правильності визначення бази оподаткування військовим збором встановлено його заниження в сумі 5739,95 грн. за 2016 рік внаслідок порушень, зазначених у п. 2.1.2 акту перевірки, а саме не утримання та не перерахування військового збору від чистого оподатковуваного доходу, який отримав ФОП ОСОБА_3 у 2016 році, чим порушено п.п. 1.1, п.п. 1.2, п.п. 1.4, п.п. 1.5, п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ "Інші перехідні положення" Податкового кодексу України /том 1 а.с. 53/.

Зазначені вище порушення, що викладені у акті перевірки від 20.11.2017 №1518/16-31-13-11-16/НОМЕР_3 стали підставою для винесення оскаржуваних у даній справі рішень.

Розрахунок сум податкових зобов'язань ФОП ОСОБА_3 згідно акту перевірки наявний у матеріалах справи /том 3 а.с. 207-210/.

Згідно з приписами пункту 162.1 статті 162 Податкового кодексу України платниками податку є: фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент.

Відповідно до пунктів 177.1-177.3 статті 177 Податкового кодексу України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг).

Отже, об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручкою у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця. Це означає, що по-перше, доходи та витрати відображаються за касовим методом. Тобто, доходи визнаються не в момент їх нарахування, а в момент отримання. Витрати визнаються лише в тому випадку, якщо вони фактично понесені (оплачені), а не тільки нараховані. По-друге, витрати відображаются у періоді отримання доходу, якого вони стосуються, а не в момент їх оплати.

Пунктом 177.4 статті 177 Податкового кодексу України встановлено, що до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать:

177.4.1. витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат;

177.4.2. витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);

обов'язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов'язкове страхування життя або здоров'я працівників у випадках, передбачених законодавством;

177.4.3. суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом;

177.4.4. інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов'язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1 - 177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв'язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Відповідно до пункту 33.1 статті 33 Податкового кодексу України податковим періодом визнається встановлений цим Кодексом період часу, з урахуванням якого відбувається обчислення та сплата окремих видів податків та зборів.

Згідно з пунктом 177.5 статті 177 Податкового кодексу України фізичні особи - підприємці подають до контролюючого органу податкову декларацію за місцем своєї податкової адреси за результатами календарного року у строки, встановлені цим Кодексом для річного звітного податкового періоду, в якій також зазначаються авансові платежі з податку на доходи.

Відповідно до пункту 177.11 статті 177 Податкового кодексу України фізичні особи - підприємці подають річну податкову декларацію у строк, визначений підпунктом 49.18.5 пункту 49.18 статті 49 цього Кодексу, в якій поряд з доходами від підприємницької діяльності мають зазначатися інші доходи з джерел їх походження з України та іноземні доходи.

Таким чином, податковим періодом оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, є календарний рік.

Відповідно до підпунктів 1.1. 1.2, 1.3, 1.4, 1.5, 1.6 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу.

Об'єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу.

Ставка збору становить 1,5 відсотка від об'єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту.

Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу.

Платники збору зобов'язані забезпечувати виконання податкових зобов'язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток). У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Частиною 5 статті 8 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" визначено, що єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску. У разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску.

Судом встановлено, що 14.03.2016 Кременчуцькою ОДПІ ГУ ДФС у Полтавській області винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-/367, якою ОСОБА_3 повідомлено, що станом на 14.03.2016 його заборгованість зі сплати єдиного внеску становить 20665,33 грн. та вимагається сплатити суму недоїмки зі сплати єдиного внеску в розмірі 29665,33 грн. /том 1 а.с. 100/.

21.03.2016 позивачем здійснено сплату єдиного соціального внеску згідно вимоги від 14.03.2016 №Ф-/367 в сумі 20665,33 грн., що підтверджується платіжним дорученням №115 від 21.03.2016, копія якого наявна у матеріалах справи /том 1 а.с. 101/, відображено сплачену суму в розмірі 20665,33 грн. у графі "інші витрати, пов'язані з одержанням доходу" Книги обліку доходів і витрат (сторінка 28) за 22.03.2016 /том 2 а.с. 226/ та включено сплачену суму єдиного соціального внеску в розмірі 20665,33 грн. до складу витрат за 2016 рік.

Як зазначено судом вище, відповідно до пункту 177.2 статті 177 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Підпунктом 177.4.3 пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України встановлено, що до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом.

Таким чином, фактично сплачені суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом, відносяться до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, а тому підлягають включенню до складу витрат у періоді, у якому вони фактично сплачені.

Суд зазначає, що відповідно до пункту 6 частини 1 статті 1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Таким чином, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом сума єдиного внеску будь-якому випадку залишається сумою єдиного внеску, а тому суд не бере до уваги доводи відповідача про зміну статусу вказаної суми внаслідок її несвоєчасної сплати.

Крім того, вказана сума єдиного внеску, сплачена позивачем у 10-денний строк, встановлений для її сплати вказаною вище вимогою від 14.03.2016 №Ф-/367 /а.с. 100/.

За таких обставин та наведених норм права, суд дійшов висновку про помилковість висновків відповідача про завишення позивачем суми витрат у 2016 році на 20665,33 грн., внаслідок включення до їх складу понесених позивачем витрат в сумі 20665,33 грн., а саме сплачених позивачем 21.03.2016 як єдиний внесок на підставі вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-/367 від 14.03.2016.

Судом встановлено, що між виконавчим комітетом Кременчуцької міської ради Полтавської області (орендодавець) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (орендар) укладено договір оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Кременчука № 414 /том 1 а.с. 102-103/, за умовами якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування окремо індивідуально визначене (нерухоме) майно: нежитлове приміщення (далі майно) площею 257,2 кв.м, розміщене за адресою: вул. 40-річчя Жовтня, 60/1, що знаходиться на балансі КП «Теплоенерго» (далі балансоутримувач), вартість якого визначена згідно зі звітом про незалежну оцінку і становить 266000 грн. Майно передається в оренду під виробництво.

Відповідно до п. 2.1 цього договору орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, визначений у договорі. Пунктом 3.1 договору передбачено, що орендна плата визначається на підставі ст. 9 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Кременчука (далі - Методика розрахунку), за базовий місяць розрахунку (останній місяць, за який є інформація про індекс інфляції) вересень 2015 року і становить без ПДВ 2249,51 грн. Згідно п. 11.1 цей договір укладено станом на два роки одинадцять місяців, що діє з 16.10.2015 до 15.09.2018 включно.

16.10.2015 складено акт приймання-передачі нерухомого майна комунальної власності територіальної громади м. Кременчука про те, що балансоутримувач передає, а орендар приймає нежитлове приміщення площею 257,8 кв.м., розташоване за адресою: м. Кременчук, вул. 40-річчя Жовтня, 60/1 /том 3 а.с. 143/.

Протягом 2016 року позивачем сплачено орендну плату згідно договору № 414 від 16.10.2015 в загальному розмірі 29415,68 грн., що підтверджується платіжними дорученнями, копії яких наявні у матеріалах справи /том 1 а.с. 104-115/.

У письмових поясненнях, які містяться у матеріалах справи, позивачем зазначено, що у орендованому приміщенні він здійснював господарську діяльність з виробництва брикетів /том 3 а.с. 128/, на підтвердження чого позивачем надано до суду, зокрема, копію дозволу №-265 на викиди забруднюючих речових у атмосферне повітря стаціонарними джерелами, виданого ФОП ОСОБА_3 Департаментом екології та природних ресурсів Полтавської ОДА 07.09.2016, у якому серед іншого зазначено місцезнаходження обєкта джерела викидів: 39300, Полтавська область, вул. Л. Богаєвського, 60/1 /том 2 а.с. 137-139/. Також позивачем пояснено, що від вказаної господарської діяльності дохід був відображений в декларації про майновий стан та доходи за 2016 рік, а також у Книзі обліку доходів і витрат (сторінка 32 за 16.11.2016 в розмірі 8750 грн. без ПДВ), що підтверджується відомостями Книги доходів і витрат, копія витягу з якої наявна у матеріалах справи /том 2 а.с. 230/, та банківською випискою за період з 01.11.2016 по 30.11.2016 /том 3 а.с. 180, зворот а.с. 180/.

Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 20.10.2016 підтверджено, що одним із видів діяльності ОСОБА_3 є 16.29 Виробництво інших виробів з деревини; виготовлення виробів з корка, соломки та рослинних матеріалів для плетіння /том 1 а.с. 24-25/.

Позивач у письмових поясненнях зазначив, що оскільки виготовленню та реалізації брикетів передував довгий процес, повязаний з проходженням експертизи та отриманням відповідного дозволу, дохід, отриманий у 2016 році від цієї діяльності, виявився меншим, ніж витрати на орендну плату /том 3 а.с. 128/.

Суд зауважує, що статтею 42 Господарського кодексу України визначено, що підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відповідно до частини 1 статті 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Тобто, відповідно до вказаних норм основним критерієм для визначення діяльності як підприємницької є наявність мети у особи на отримання прибутку, а не фактичний результат за наслідками господарської діяльності.

Відповідно до підпункту 177.4.4 пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов'язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1 - 177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв'язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Отже, з огляду на приписи статті 177 Податкового кодексу України та наведені вище норми Господарського кодексу України витрати, що пов'язані з веденням господарської діяльності, зокрема, на оплату оренди визнаються лише у випадку, якщо вони фактично понесені (оплачені), та відображаются у періоді отримання доходу, якого вони стосуються, незалежно від розміру отриманих доходів.

Позивачем у відповідному податковому періоді (за 2016 рік) включено до складу витрат сплачену у 2016 році суму орендної плати згідно договору № 414 від 16.10.2015 в загальному розмірі 29415,68 грн. за оренду нежитлового приміщення площею 257,2 кв.м, що розміщене за адресою: вул. 40-річчя Жовтня, 60/1 (вул. Л. Богаєвського 60/1), яка пов'язана з господарською діяльністю позивача, у тому ж податковому періоді, у якому отримано дохід, якого вони стосуються.

За таких обставин та наведених норм права, суд дійшов висновку про помилковість висновків перевірки про порушення позивачем вимог п. 177.2, п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України внаслідок включення до складу витрат коштів у розмірі 29415,68 грн., сплачених Кременчуцькій міській раді у рахунок оренди нерухомого майна комунальної власності у 2016 році.

Судом встановлено, між позивачем (підрядник) та ПАТ «Джій Ті Інтернешел Україна» (замовник) було укладено договір підряду №Ч/2015-1 від 19.01.2015 /том 1 а.с. 120-122/ та договір підряду №Ч/2016-1 від 14.01.2016 /том 1 а.с. 123-125/, за умовами яких відповідно до дійсного договору замовник доручає, а підрядник приймає на себе наступні зобовязання з виконання: будівельних та ремонтних робіт на території замовника; виготовлення виробів з металу та інших матеріалів за технічними вимогами замовника; інших робіт, найменування яких узгоджується сторонами в додатках (специфікаціях) до цього договору, що є невідємною частиною цього договору.

Умови вказаних договорів є аналогічними.

Зокрема, пунктом 3.2 цих договорів підряду передбачено, що у вартість робіт включені всі податки та збори, витрати на проведення підготовчих робіт, витрати на закупівлю і транспортування усіх матеріалів і устаткування на робочий майданчик, включаючи розвантаження автотранспорту та складування, витрати на робочу силу, витрати з охорони праці та інші витрати підрядника, повязані із виконанням робіт за цим договором. Пунктом 8.1 договорів підряду встановлено, що приймання виконаних робіт здійснюється поетапно (щомісячно) шляхом підписання актів виконаних робіт, які підписуються після виконання підрядником зазначеного обсягу робіт за цим договором.

Копії специфікацій до вказаних договорів наявні у матеріалах справи /том 3 а.с. 144-152/.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно ч. 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Факт здійснення господарських операцій за вищевказаними договорами підряду підтверджується актами виконаних робіт та податковими накладними, копії яких наявні у матеріалах справи /том 1 а.с. 126-158/.

Факт отримання позивачем у 2016 році доходів від ПАТ «Джій Ті Інтернешел Україна» від здійснення господарської діяльності за договорами підряду підтверджується банківськими виписками, копії яких наявні у матеріалах справи /том 3 а.с. 164-181/.

На підтвердження купівлі (поставки) будівельних матеріалів позивачем надано до суду копії договору поставки № 2 від 01.01.2016, укладеного з ТОВ «Аква Центр», договору поставки № 01/01 від 02.01.2016, укладеного з ФОП ОСОБА_7, договору купівлі-продажу №14033 від 03.01.2014, укладеного з ФОП ОСОБА_8, договору купівлі-продажу №ІН-2016 від 04.01.2016 з МП «Інтерєр», договору поставки № 13 від 04.01.2016, укладеного з ФОП ОСОБА_9, договору №СІ-2015 від 23.01.2015, укладеного з ТОВ «Світ інструментів 2009» /том 1 а.с. 173-179/, копії видаткових накладних та накладних /том 1 а.с. 180-250, том 2 а.с. 1-66/, копії товарно-транспортних накладних /том 3 а.с. 182-198/, платіжних доручень /том 2 а.с. 67-133/, а також обороти по рахунках /том 3 а.с. 201-224/.

Про використані позивачем матеріальні цінності складено акти списання матеріалів, копії яких наявні у матеріалах справи /том 1 а.с. 159-169/.

Суд зауважує, що позивачем до заперечень на акт перевірки від 24.11.2017 додавалися копії договорів, актів виконаних робіт, податкових накладних видаткових накладних, актів списання матеріалів та інші /том 1 а.с. 55-62/.

Суд критично оцінює доводи перевіряючого у акті перевірки про те, що закуплені будівельні матеріали неможливо віднести до конкретного обєкту будівництва, оскільки ці доводи є субєктивною думкою перевіряючого.

Натомість позивачем надано до суду письмові пояснення з детальним зазначенням переліку матеріалів згідно актів списання в розрізі видів робіт відповідно до актів виконаних робіт /том 3 а.с. 134-142/.

Суд також не бере до уваги доводи відповідача про обов'язок ФОП ОСОБА_3 складати акти форми КБ-2в та довідки форми КБ-3, оскільки складення акту приймання виконаних будівельних робіт форма № КБ-2в та довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати форма № КБ-3 встановлено Правилами визначення вартості будівництва ДСТУ Б Д.1.1-1:2013, які прийняті наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 05.07.2013 № 293 "Про прийняття національного стандарту ДСТУ Б Д.1.1-1:2013", та відповідно до пункту 1.2 яких цей стандарт носить обов'язковий характер при визначенні вартості будівництва об'єктів, що споруджуються за рахунок бюджетних коштів, коштів державних і комунальних підприємств, установ та організацій, а також кредитів, наданих під державні гарантії. Водночас, відповідачем не надано суду доказів того, що позивачем при виконанні робіт за договорами підряду, укладеними з ПАТ «Джій Ті Інтернешел Україна», здійснювалося будівництво об'єктів, що споруджувалися за рахунок бюджетних коштів, коштів державних і комунальних підприємств, установ та організацій або кредитів, наданих під державні гарантії.

Відповідачем не надано суду доказів того, що товарно-матеріальні цінності, які зазначені позивачем у актах списання матеріальних цінностей, та витрати на придбання яких включені позивачем до складу витрат за 2016 рік, не були фактично використані позивачем під час здійснення підрядних робіт за договорами підряду, укладеними ФОП ОСОБА_3 із ПАТ «Джій Ті Інтернешел Україна».

Відповідачем не спростовано факту придбання позивачем товарно-матеріальних цінностей (будівельних матеріалів) та їх оплати у 2016 році, факту перевезення ТМЦ та оприбуткування по бухгалтерському обліку позивача, використання товарно-матеріальних цінностей при здійсненні підрядних робіт за договорами підряду, укладеними з ПАТ «Джій Ті Інтернешел Україна», та отримання доходу у 2016 році від ПАТ «Джій Ті Інтернешел Україна» за виконані роботи з використанням товарно-матеріальних цінностей, витрати на придбання яких включено до складу витрат.

Підсумовуючи вищевикладене, та з огляду на частину 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено факт порушення позивачем вимог ст. 44, п. 177.2, п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України внаслідок включення до складу витрат у 2016 році коштів у розмірі 332582,60 грн., а також факт заниження позивачем чистого доходу за 2016 рік на суму 382663,61 грн., та, як наслідок, факти заниження ФОП ОСОБА_3 єдиного внеску за 2016 р. на суму 84185,99 грн. та заниження бази оподаткування військовим збором за 2016 рік на суму 5739,95 грн.

Таким чином, суд дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення від 06.12.2017 №, податкове повідомлення-рішення від 06.12.2017 №, вимога про сплату боргу (недоїмки) від 06.12.2017 Ф- та, як наслідок, рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 06.12.2017 винесені Головним управлінням ДФС у Полтавській області без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішень, тобто необґрунтовано, а тому є протиправними та підлягають скасуванню.

Перевіркою встановлено та зафіксовано у акті перевірки від 20.11.2017 №1518/16-31-13-11-16/ /том 1 а.с. 49/, що заниження податкових зобов'язань у березні 2016 року на суму ПДВ у розмірі 1520 грн. відбулося по причині включення до складу податкового кредиту ФОП ОСОБА_3 суми ПДВ у розмірі 1520 грн. по фінансово - господарським відносинам з постачальником ТОВ "Вентус ЮА" () згідно податкової накладної від 30.03.2016 року за № 53 на загальну суму 9120,00 грн. (у т.ч. ПДВ 1520,00 грн.), яка зареєстрована в ЄРПН на придбання Циклону ЦН 15-600 зі з'ємною скринькою (очисна установка), використання якого не підтверджено у господарській діяльності та відсутній на залишках товарно-матеріальних цінностей ФОП ОСОБА_3, чим порушено пп. "г" п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України.

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Пунктом 201.7 статті 201 Податкового кодексу України встановлено, що податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Пунктом 201.8 статті 201 Податкового кодексу України передбачено, що право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

З огляду на викладені положення Податкового кодексу України, для отримання права сформувати податковий кредит із сум податку на додану вартість, сплачених в ціні придбаного товару (робіт, послуг), платник податку на додану вартість повинен мати податкову накладну, складену та зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, видану на реально отриманий товар (роботи, послуги), призначений для використання у власній господарській діяльності.

Відповідно до п.п. «г» п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний нарахувати податкові зобов'язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі, якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач зареєстрований платником податку на додану вартість з 13.07.1999 /том 2 а.с. 205/.

Позивачем придбано у ТОВ «Вентус.ЮА» Циклон ЦН 15-600 (не ст) зі з'ємною скринькою, що підтверджується податковою накладною № 53 від 30.03.2016 на суму 9120 грн., у тому числі ПДВ 1520 грн. /том 2 а.с. 134/.

Податкова накладна № 53 від 30.03.2016 на суму 9120 грн., у тому числі ПДВ 1520 грн., зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних, що підтверджується квитанцією, копія якої наявна у матеріалах справи /том 2 а.с. 135/.

ТОВ «Вентус.ЮА» зареєстровано платником податку на додану вартість з 01.08.2014, номер запису в Реєстрі 200180408; одним із видів діяльності ТОВ «Вентус.ЮА» є 46.69 Оптова торгівля іншими машинами й устаткуванням /том 2 а.с. 206/.

Кошти в загальній сумі 9120 грн., у тому числі, ПДВ 1520 грн., за вказаний товар сплачено позивачем ТОВ «Вентус.ЮА» у безготівковій формі, що підтверджуються платіжним дорученням №130 від 30.03.2016.

Факт отримання позивачем від ТОВ «Вентус.ЮА» Циклона ЦН 15-600 (не ст) зі з'ємною скринькою та його наявністю у позивача підтверджено інвентарною карткою обліку основних засобів, копія якої наявна у матеріалах справи /том 2 а.с. 140/.

У акті перевірки відповідачем не ставиться під сумнів товарний характер господарської операції з ТОВ «Вентус.ЮА» стосовно придбання Циклона ЦН 15-600 зі з'ємною скринькою.

Відповідно до частини 6 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Разом з тим, вироками судів ознаки узгоджених кримінально-карних дій в діях позивача та працівників ТОВ «Вентус.ЮА» не встановлені.

Позивачем у письмових поясненнях зазначено, що фінансово-господарські операції з ТОВ «Вентус.ЮА» були обумовлені необхідністю придбання у даного підприємства Циклону ЦН 15-600 зі з'ємною скринькою (очисна установка), який є елементом пристрою для виготовлення паливних деревяних брикетів, виробництво яких здійснювалося в орендованому приміщенні по вул. Л.Богаєвського, 60/1. Циклон ЦН 15-600 зі з'ємною скринькою (очисна установка) використовувався у межах провадження господарської діяльності протягом звітного податкового періоду 2016 року /том 3 а.с. 130/.

Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 20.10.2016 підтверджено, що одним із видів діяльності ОСОБА_3 дійсно є 16.29 Виробництво інших виробів з деревини; виготовлення виробів з корка, соломки та рослинних матеріалів для плетіння /том 1 а.с. 24-25/.

Позивачем також надано до суду копію дозволу №-265 на викиди забруднюючих речових у атмосферне повітря стаціонарними джерелами, виданого ФОП ОСОБА_3 Департаментом екології та природних ресурсів Полтавської ОДА 07.09.2016, у якому серед іншого, зазначено місцезнаходження обєкта джерела викидів: 39300, Полтавська область, вул. Л. Богаєвського, 60/1 /том 2 а.с. 137-139/.

Також позивачем пояснено /том 3 а.с. 128/, що від господарської діяльності з виробництва брикетів дохід був відображений в декларації про майновий стан та доходи за 2016 рік, а також у Книзі обліку доходів і витрат (сторінка 32 за 16.11.2016 в розмірі 8750 грн. без ПДВ), що підтверджується відомостями Книги доходів і витрат, копія витягу з якої наявна у матеріалах справи /том 2 а.с. 230/, та банківською випискою за період з 01.11.2016 по 30.11.2016 /том 3 а.с. 180, зворот а.с. 180/, що свідчить про те, що придбаний позивач Циклон ЦН 15-600 зі з'ємною скринькою використовувався у межах господарської діяльності позивача у 2016 році.

Підсумовуючи вищевикладене, та з огляду на частину 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено факт порушення позивачем п.п. «г» п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України щодо заниження податкових зобовязань у березні 2016 року на суму ПДВ у розмірі 1520 грн. внаслідок включення до складу податкового кредиту суми ПДВ у розмірі 1520 грн. по фінансово-господарським відносинам з постачальником ТОВ «Вентус.ЮА».

Таким чином, податкове повідомлення - рішення від 06.12.2017 №, яким ОСОБА_3 збільшено суму грошового зобов'язання за платежем "податок на додану вартість із вироблених в України товарів (послуг)" в загальній сумі 1900 грн., в тому числі: за податковими зобов'язаннями - в сумі 1520 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - в сумі 380 грн., прийняте Головним управління ДФС у Полтавській області без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.

Таким чином позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивач при зверненні до суду з даним адміністративним позовом сплачено судовий збір у сумі 2064 грн. 35 коп., що підтверджується платіжним дорученням №131 від 03.04.2018 /том 1 а.с. 7/.

З огляду на вищевикладене, оскільки адміністративний позов задоволено, суд вважає за необхідне Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Полтавській області (ідентифікаційний код 39461639, вул. Європейська, 4, м. Полтава, 36014) витрати зі сплати судового збору на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3, АДРЕСА_1, 39600) в розмірі 2064 грн. 35 коп. (дві тисячі шістдесят чотири гривні тридцять п'ять копійок).

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 3, 6-10, 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3, АДРЕСА_1, 39600) до Головного управління ДФС у Полтавській області (ідентифікаційний код 39461639, вул. Європейська, 4, м. Полтава, 36014) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги про сплату боргу та рішення про застосування штрафних санкцій задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Полтавській області від 06 грудня 2017 року №.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Полтавській області від 06 грудня 2017 року №.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Полтавській області від 06 грудня 2017 року №.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Полтавській області про сплату боргу (недоїмки) від 06 грудня 2017 року № Ф-.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДФС у Полтавській області про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 06 грудня 2017 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Полтавській області (ідентифікаційний код 39461639, вул. Європейська, 4, м. Полтава, 36014) витрати зі сплати судового збору на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3, АДРЕСА_1, 39600) в розмірі 2064 грн. 35 коп. (дві тисячі шістдесят чотири гривні тридцять п'ять копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до апеляційного адміністративного суду, у межах територіальної юрисдикції якого знаходиться Полтавський окружний адміністративний суд.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII.

Повне рішення складено 24 вересня 2018 року.

Суддя С.С. Сич