Справа № 820/606/18
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2018-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2018 р. м. ХарківСправа № 820/606/18

Харківський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії:

головуючого судді: Подобайло З.Г.

суддів: Григорова А.М. , Тацій Л.В.

за участю секретаря судового засідання Ткаченко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.06.2018, суддя Панченко О.В. м. Харків, повний текст складено 08.06.18 по справі № 820/606/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО-УСПІХ"

до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Агро-Успіх» звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому, з урахуванням уточненої позовної заяви від 19.02.2018р., просить суд скасувати податкові повідомлення-рішення від 03.11.2017р. № та № , прийняті ГУ ДФС у Харківській області.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 08.06.2018р. адміністративний позов ТОВ "АГРО-УСПІХ" задоволено. Скасовано податкові повідомлення-рішення № від 03.11.2017р, № від 03.11.2017р. Стягнуто з Головного управління ДФС у Харківській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО-УСПІХ" суму сплаченого судового збору в розмірі 1762 ,0грн.

Головне управління Державної фіскальної служби України у Харківській області, не погодившись з рішенням суду , подало апеляційну скаргу , вказує на порушення

судом першої інстанції норм процесуального права, а саме, неповно з'ясовано обставини в адміністративній справі у зв'язку з неподанням оцінки всім аргументам учасників

справи, як того вимагає ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України. Вказує , що перевіркою встановлено відсутність факту реального здійснення господарських операцій з придбання ТОВ «АГРО-УСПІХ» товарів у даного суб'єкта господарювання. Платником податків до перевірки не було надано підтверджуючих оплату за товар документів, таким чином першою подією нібито було відвантаження товару, проте згідно аналізу ЄРПН ТОВ «САММІТ АГРО-ТРЕЙД» не придбавав, не виробляв та не імпортував товари, що свідчить про безтоварність господарських операцій. У зв'язку з вищенаведеним можна зробити висновки про фіктивність операцій з придбання товарів у ТОВ «САММІТ АГРО-ТРЕЙД» у червні та липні 2017 року та безпідставне формування податкового кредиту, чим порушено вимоги ст. 198 ПКУ. Також , зазначає, що згідно електронних баз даних ДФС, звітів-ІДФ за другий квартал 2017 р. ТОВ «САММІТ АГРО-ТРЕЙД» надано не було, таким чином кількість працюючих встановити не можливо, а відповідно можливість здійснення господарських операцій даним підприємством ставиться під сумнів. Вказує , що вирощуванні та зборі соняшнику урожаю 2016 року ТОВ «САММІТ АГРО-ТРЕЙД» приймати участь не могло. Також , зазначає, що згідно електронних баз даних ДФС, звіт ТДФ за другий квартал 2017 р. ТОВ «САММІТ АГРО-ТРЕЙД» надано не було таким чином кількість працюючих осіб встановити не можливо, а відповідно можливість здійснення господарських операцій даним підприємством ставиться під сумнів. Головним управлінням ДФС у Харківській області отримано від ТУ ДФС Донецькій області узагальнену податкову інформацію від 11.08.2017 №6376/7/05-05-99-12-19 щодо ТОВ "САММІТ-АГРО-ТРЕИД" з питань проведення фінансово-господарських операцій з покупцями та постачальниками за червень 2017 року та від 23.08.2017№6774/7/05-99-12-19 з питань проведення фінансово-господарських операцій з покупцями та постачальниками за липень 2017 року. Таким чином, внаслідок відсутності документального підтвердження здійснених фінансово-господарських операцій, з урахуванням вищевикладеного, неможливо підтвердити реальність здійснення фінансово- господарських операцій з контрагентами-постачальниками та покупцями за червень та липень 20 17року. Просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.06.2018, прийнявши по справі нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

ТОВ «Агро-Успіх» заперечує проти задоволення вимог апеляційної скарги , посилаючись на доводи , викладені у відзиві на апеляційну скаргу , просить суд апеляційної інстанції відмовити у задоволенні апеляційної скарги , рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.06.2018 залишити без змін.

Представник позивача підтримує заперечення проти задоволення вимог апеляційної скарги.

Представник відповідача підтримав вимоги та обґрунтування апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача змісту судового рішення, що оскаржується, апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 05.10.2017р. фахівцями контролюючого органу було проведено позапланову невиїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства щодо господарських відносин з ТОВ "САММІТ АГРО-ТРЕЙД" за червень та липень 2017 року, за результатами якого складено акт від 12.10.2017р. № 15272/20-40-14-11-11/32867317 .

Перевіркою встановлено завищення позивачем від'ємного значення у липні 2017 року у сумі 191701 грн. та заниження позитивного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду з податку на додану вартість у загальній сумі 668230 грн., в тому числі: у червні 2017 року на суму 104921 грн., у липні 2017 року на суму 563309 грн., що є порушенням п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.1, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України.

За наслідками розгляду вказаного акту перевірки, контролюючим органом прийнято оскаржувані в даній справі податкові повідомлення - рішення від 03.11.2017р.:

№ , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на загальну суму 1002345 грн., в тому числі за основним платежем - 668230 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями - 334115 грн.;

№ 002421411 , яким позивачу зменшено значення від'ємного значення суми податку на додану вартість на 191707,0 грн.

Підставою такого висновку слугувало те , що аналізуючи придбання та реалізацію ТОВ "Самміт Агро-Трейд" в розрізі номенклатури товарів згідно бази "Єдиний реєстр податкових накладних", контролюючий орган дійшов висновку, що придбання або імпорт реалізованих на адресу позивача товарів, перелічених вище, у 2017 році відсутній. Також було встановлено, що ТОВ "Самміт Агро-Трейд" вказані товари також в 2017 році не придбавав та у вирощуванні соняшнику, який ним в подальшому було реалізовано позивачу, участі не брав. Крім того, контролюючий орган зазначив, що в ході проведення перевірки представлених позивачем первинних документів бухгалтерського та податкового обліку, аналізу правочинів, які висвітлюють взаємовідносини позивача з ТОВ "Самміт Агро-Трейд" на предмет відповідності господарських операцій чинному законодавству, встановлено відсутність факту реального здійснення господарських операцій з придбання позивачем товарів у ТОВ "Самміт Агро-Трейд". Контролюючий орган врахував, що позивачем, як вказує відповідач, до перевірки не було надано платіжних доручень, банківських виписок, картки по рахунку 631, тобто документів, які підтверджують оплату за придбаний товар, в зв'язку з чим першою подією було ніби-то відвантаження товару. Проте, як вказав відповідач, згідно аналізу Єдиного реєстру податкових накладних щодо ТОВ "Самміт Агро-Трейд", він не придбавав та не виробляв поставлений на адресу позивача товар, що свідчить про фактичну безтоварність здійснених операцій. Також контролюючий орган взяв до уваги, що згідно електронних баз даних неможливо було встановити дійсну кількість працюючих на підприємстві ТОВ "Самміт Агро-Трейд", в зв'язку з чим поставлено під сумнів наявність у нього належних трудових ресурсів для здійснення спірних господарських операцій, зокрема вирощування зернових культур. Контролюючий орган дійшов висновку, що подані позивачем до податкової перевірки первинні документи, що були складені в зв'язку з господарськими відносинами позивача і ТОВ "Самміт Агро-Трейд" не є належними документами, які засвідчують проведені господарські операції, враховуючи відсутність, на думку контролюючого органу, у постачальника об'єктивних умов для виконання спірних господарських операцій, тобто, реальність вчинення між позивачем та його контрагентом ТОВ "Самміт Агро-Трейд" у перевіреному періоді господарських операцій відсутня, а наслідком податкового обліку має бути лише фактичний рух активів, а не задекларований на папері, таким чином у позивача не було підстав для податкового обліку вказаних господарських операцій, що вплинуло на нарахування податку на додану вартість та, відповідно, формування від'ємного значення цього податку.

Задовольняючи позовні вимоги , суд першої інстанції виходив з того , що позивачем було правомірно сформовано податковий кредит в даній справі на підставі належних господарських операцій, які було оформлено відповідним чином, тому є спростованими твердження контролюючого органу про порушення позивачем норм Податкового кодексу України щодо завищення податкового кредиту та, відповідно, заниження сум податку на додану вартість у перевіреному періоді, наведені в акті податкової перевірки в даній справі.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України визначено датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Також відповідно до пункту 198.3 ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6. статті 198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/ розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

За п. 201.1. ст. 201 Податкового кодексу України на дату виникнення податкових зобов'язань платник податку зобов'язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Згідно п. 201.10. ст. 201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Із системного аналізу вказаних вище правових норм, можливо дійти до висновку, що для отримання права на формування податкового кредиту із сум ПДВ, сплачених в ціні придбаного товару (робіт, послуг), платник повинен мати податкові накладні, первинні бухгалтерські документи, видані на реально отриманий товар (роботи, послуги), призначені для використання у власній господарській діяльності.

Крім того, колегія суддів зазначає, що вимоги щодо документального забезпечення записів у бухгалтерському обліку визначені Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 року № 996-Х1У та Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів від 24.05.1995 №88 (зареєстровано в Мін'юсті України 05.06.1995 №168/704).

За змістом частини другої статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", податкова звітність ґрунтується на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до п. 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Тобто, відповідно до вимог Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підтвердженням здійснення господарської операції є належним чином оформлені первинні документи, що містять дані про зміст господарських операцій.

У відповідності до п. 2.1 Положення про документальне забезпечення записів в бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Мінфіну України від 24.05.1995 №88, первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Згідно з п. 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та звітність в Україні", первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Таким чином, відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватися відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів бухгалтерського обліку.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів для цілей ведення податкового обліку лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються тощо. При цьому сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце. Водночас наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції .

З аналізу вказаних норм можна дійти висновку, що податкові наслідки у вигляді права на формування податкового кредиту є правомірними лише за умови реального виконання господарської операції та наявності належним чином оформлених первинних документів, що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.

Так, матеріали справи свідчать, що між позивачем та ТОВ "Самміт Агро-Трейд" 05.06.2017р. укладено договір поставки б/н, відповідно до якого ТОВ "Самміт Агро-Трейд" (постачальник) зобов'язався постачати на адресу позивача (покупець) товар (мінеральні добрива), визначені згідно специфікацій. Згідно із зазначеним договором за належним чином оформленими документами (видаткові накладні, специфікації) ТОВ «Агро-Успіх отримано мінеральні добрива для обробки та підживлення посівів, а саме діамофоска - 114,88 т., суперагро NPK (4:20:20) - 9,5 т., спідофол Борон - 260,0 л. та нітроамофоска - 74,1 т.

В підтвердження виконання умов договору як до перевірки так і до матеріалів справи надано копії специфікацій №1 від 05.06.2017 р., №2 від 19.06.2017 р. , №3 від 20.06.2017 р., №4 від 21.06.2017 р. накладні №132 від 05.06.2017 р., №133 від 05.06.2017 р., №134 від 05.06.2017 р., №148 від 19.06.2017 р., №150 від 20.06.2017 р., №151 від 20.06.2017 р.,№ 152 від 20.06.2017 р., №153 від 20.06.2017 р.,№ 154 від 20.06.2017 р., №155/1 від 21.06.2017 р., №155/2 від 21.06.2017 р., №155/3 від 21.06.2017 р., №155/4 від 24 .06.2017 р. , товарно-транспортні накладні (а.с. 58-83).

Також, 26.06.2017р. між позивачем (покупець) та ТОВ "Самміт Агро-Трейд" (постачальник) укладено договір № 126/06-17 з поставки сільськогосподарської продукції, відповідно до якого постачальник зобов'язався поставити і передати у власність покупця товар, яким згідно специфікації до договору № 1 від 26.06.2017р. є соняшник.

В підтвердження виконання умов договору як до перевірки так і до матеріалів справи надано копії специфікацій №1 від 26.06.2017 р., накладні №157/1 від 26.06.2017 р., № 157/2 від 26.06.2017 р., № 163 від 27.06.2017 р. , товарно-транспортні накладні (а.с. 87-93).

01.07.2017р. та 14.07.2017р. між сторонами укладено аналогічні договори на постачання сільськогосподарської продукції № 1-07/17 та № сг-07/17 відповідно на постачання соняшнику, виконання яких підтверджується наданими до суду копіями накладних №392 від 17.07.2017 року, №231/5 від 01.07.2017 року; №417 від 19.07.2017 року; №399 від 18.07.2017 року; №231/1 від 01.07.201 7 року , товарно-транспортних накладних, специфікацій №1 від 14.07.2017 р. , №2 від 18.07.2017 р. (а.с. 99-108, 113-121).

В зв'язку із вказаними операціями постачальником на адресу позивача було виписано податкові накладні №271/1 від 16.07.2017 року; №3 від 01.07.2017 року; №5 від 01.07.2017 року; № 1 від 01.07.2017 року; №4 від 01.07.2017 року; №2 від 01.07.2017 року, складені відповідно до вимог чинного законодавства та зареєстровані і єдиному реєстрі податкових накладних.

Також, позивачем як до перевірки так і до матеріалів справи надано до суду оборотно-сальдову відомість по рахунку 281 за ІІ квартал 2017 року, за липень 2017 року, оборотно-сальдову відомість по рахунку 201, 26, 10 за липень 2017 року, а також копії квитанцій до прибуткових касових ордерів про сплату товару (добрив) за договором постачання від 05.06.2017р. , які свідчать про фактичне вибуття коштів позивача як покупця за товар, отриманий від ТОВ "Самміт Агро-Трейд" в межах спірних господарських правовідносин.

Крім того , до матеріалів справи позивачем надано копії квитанцій до прибутково-касового ордеру, які свідчать про оплату придбаного товару (а.с.162-198).

Колегія суддів звертає увагу на те , що податковим органом не надано доказів вжиття заходів щодо дослідження банківських рахунків позивача, а надані позивачем оборотно-сальдові відомості по рахунках свідчать про зміну майнового стану у зв'язку із здійсненням позивачем саме спірних господарських операцій , тому доводи апелянта щодо ненадання позивачем до перевірки документів, які підтверджують оплату за придбаний товар спростовуються наведеним.

В господарській діяльності використовує нежитлові приміщення (склади) згідно договорів оренди нерухомого майна №2140 від 24.10.2016 року; акту приймання - передачі до договору оренди нерухомого майна №2140 від 21.10.2016, договорів суборенди № 18 від 05.01.2015 р., нежитлового приміщення» 11 -13/17 від 01.03.2017; №39/17 від 03.08.2017 року; додаткової угода №1 до договору зберігання №39/17 від 03.08.2017 року.

Щодо подальшого використання придбаної продукції , колегія суддів звертає увагу на те , що ТОВ «Агро Успіх» є сільськогосподарським товаровиробником та перебуває на

обліку як платник єдиного податку 4 групи. Основним видом діяльності є вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур

вирощування зернових , так в 2017 році відповідно до посівних площ планувалося отримання таких видів сільськогосподарських культур як соняшник, кукурудза, соя та пшениця. З метою отримання високої урожайності за кожним видом культур, відповідно до технології вирощування, необхідно проводити внесення мінеральних добрив (нітроамофоска, діамофоска, суперагро та інше), саме тому ТОВ «Агро-Успіх» здійснює закупівлю мінеральних добрив у різних постачальників.

В підтвердження подальшого використання добрив позивачем до суду надано копії звітів про основні показники роботи , які подані до Центру обробки електронів звітів Держстату України, стосовно використання придбаного соняшника позивачем надано копії договору поставки придбаного соняшника ТОВ «Торговий дім « Агросинергія», податкові і товаро-транспортних накладних.

Колегія суддів зазначає, що наявність або відсутність окремих документів, як і деякі помилки чи неточності у їх оформленні, не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних випливає, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце (відбулися), а певні недоліки в заповненні первинних документів носять оціночний характер.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що факт придбання та оплати товарів підтверджуються документально, господарські операції належним чином відображені у бухгалтерському обліку позивача та податковій звітності; право на формування податкового кредиту з податку на додану вартість підтверджується податковими накладними.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що дослідженні господарські операції по правочинах між позивачем та контрагентом були реально (фактично) здійснені, що повністю підтверджується наявністю належним чином оформлених первинних документів, такі операції пов'язані з господарською діяльністю підприємства, всі учасники господарських операцій володіли спеціальною податковою правосуб'єктністю, а висновок відповідача про безтоварність укладених правочинів є таким, що не відповідає дійсності, та не ґрунтується на нормах законодавства України.

Здійснення господарської діяльності контрагентом не може мати наслідків для позивача, оскільки законодавством не передбачений обов'язок суб'єкта підприємницької діяльності бути обізнаним із особливостями господарювання контрагента. Відомості, що є обов'язковими для перевірки підприємством стосовно свого контрагента, це включення його до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також наявність свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість на час здійснення господарських операцій. На період господарських взаємовідносин між позивачем та контрагентом, останні були зареєстровані в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також платниками податку на додану вартість.

Наявність певної податкової інформації, одержаної від інших підрозділів податкового органу чи з інформаційних систем державної податкової служби, що не є юридичним фактом, утворює лише привід і підстави для перевірки такої інформації, може породжувати певні сумніви щодо законності господарських операцій платника податків, однак не є беззаперечним доказом того факту, що в дійсності ніякі послуги (роботи, товари) не отримувались платником податків від його контрагента.

При цьому, податкові повідомлення-рішення, на підставі яких визначаються податкові зобов'язання платника податків, приймаються податковим органом за результатами оцінки фінансово-господарських документів, активів та інших обставин господарської діяльності особи, з дотриманням визначеної законом процедури, висновки податкового органу не можуть ґрунтуватися на неперевірених припущеннях чи суб'єктивних думках посадових осіб інших податкових органів, а повинні доказуватись як факт і підтверджуватись документально.

Факт неподання контрагентом податкової звітності чи відсутності певної інформації в податковій звітності товариства, зокрема щодо наявності найманих працівників, основних засобів, сам по собі не може свідчити про відсутність факту здійснення ним господарської діяльності, а лише може бути підставою для висновку щодо допущення останнім порушення вимог законодавства при складанні податкової звітності.

При цьому, вищенаведені норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами - постачальниками, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певним постачальником товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту та витрат, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

Виходячи з принципу індивідуального застосування відповідальності за порушення правил оподаткування, негативні наслідки, зокрема, у вигляді позбавлення права на податковий кредит, можуть бути застосовані саме до того платника податків, який їх припустився, а не до іншої особи.

Дані податкового обліку можуть бути визнані необґрунтованими, якщо платник податків діяв без належного рівня обачності та обережності та знав або повинен і міг знати про порушення, допущені контрагентом, та був залучений до таких порушень, або знав про дефекти у правовому статусі таких контрагентів (відсутність реєстрації їх як платник ПДВ, відсутність у відповідних посадових осіб чи інших представників контрагента повноважень на складання первинних, розрахункових документів, податкових накладних тощо).

Обставини фіктивності та інших недоліків правового статусу контрагентів платника податків, а так само щодо невиконання ними своїх податкових обов'язків підлягають оцінці у сукупності з іншими доказами, що свідчать про нереальність господарської операції або відсутність її економічного змісту.

Відповідачем не надано до суду жодних належних доказів в підтвердження фактичної відсутності у контрагента позивача об'єктивної неможливості здійснення господарської діяльності з надання послуг, адже у комерційній діяльності виконання послуг не завжди вимагає наявності власних основних засобів, значної кількості персоналу, оскільки наявна можливість укладення договорів оренди, найму тощо.

Судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платників та інших учасників правовідносин у сфері економіки. У зв'язку з цим презюмується, що дії платника, результатом яких є отримання доходу, вважаються економічно виправданими, а відомості, що містяться у податковій та бухгалтерській звітності платника, - достовірні. Подання платником до контролюючого органу усіх належним чином оформлених первинних документів, передбачених податковим законодавством, з метою отримання податкової вигоди є підставою для її отримання, якщо податковий орган не доведе неправдивість, недостовірність або суперечливість відомостей, що містяться у таких документах. Доводи ж податкового органу про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на включення понесених витрат до складу валових витрат та формування податкового кредиту. Разом з тим, у справі, що переглядається, податковим органом не доведено існування таких обставин.

Щодо доводів апелянта з посиланням на дату товарно-транспортної накладної, яка

була виписана нібито раніше ніж укладено договір, а саме ТТН від 04.06.2017 р. та від 26.06.2017р. колегією суддів встановлено з пояснень позивача , що товариством було укладено спочатку усний договір, що не заборонено законом , а після поставки першої партії товару 05.06.2017 року ТОВ «Агро-успіх» було прийнято рішення укласти договір на довгострокові відносини з ТОВ «Самміт-агро-трейд», тому усі інші перевезення товару відбувалися вже після укладеного договору на поставку мінеральних добрив. Таке ж рішення було прийнято щодо поставки товару, яке відбулося 25.06.2017 р.

Стосовно посилань відповідача на неможливість перевезення соняшника за договором від 01.07.2017р. № 1-07/17 у зв'язку з тим, що видано товар було 01.07.2107 року, а перевезено 03.07.2017, 04.07.2017, 05.07.2017 відповідно представник позивача вказує на те , що соняшник є таким товаром, який підлягає перевірці при отриманні, на ціну товару впливає вологість, якість насіння тощо, тому дійсно ТОВ «Агро-успіх» товар було отримано раніше, перевірено на відповідність стандартам та вимогам , зберігався у постачальника і після того перевезено до м.Харків.

Щодо розбіжності ваги у товаро-транспортній накладній та у видатковій накладній , то судом апеляційної інстанції встановлено , що видаткова накладна виписувалась на загальну вагу сільськогосподарської продукції , а в товаро-транспортних накладних вказані вага , яка в той час перевозилася.

При цьому , колегія суддів звертає увагу на те , що такі доводи апеляційної скарги не були досліджені в ході перевірки та не були підставою для встановленого перевіркою порушення.

Частиною 1 статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до положень статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

У той самий час згідно з частиною 1 статті 2 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" рішення є обов'язковим для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції.

Неприпустимість притягнення до відповідальності однієї компанії за неправомірні дії іншої компанії підтверджується практикою Європейського суду з прав людини (надалі також - ЄСПЛ). Так, в пункті 71 рішення у справі "Булвес" АД проти Болгарії" ЄСПЛ дійшов такого висновку: "... Суд вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов'язків щодо своєчасного декларування ПДВ і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом із пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності".

Вищенаведений висновок ЄСПЛ повторно підтвердив у рішенні по справі "Бізнес Сепорт Сентре проти Болгарії". У пункті 23 даного рішення ЄСПЛ наголошує, що у разі виявлення податковими органами невиконання постачальником своїх обов'язків як платника ПДВ, вони могли б розпочати податкову перевірку цього постачальника, з тим щоб стягнути з нього належні платежі та штрафні санкції. Утім, зазначив Суд, прямого впливу на оподаткування організації-заявника (Бізнес Сепорт Сентре) це не мало б.

Європейський Суд з прав людини в пункті 38 рішення від 09 січня 2007 року у справі "Інтерсплав проти України" зазначив: коли державні органи володіють будь-якою інформацією про зловживання у системі відшкодування ПДВ, що здійснюються конкретною компанією, вони можуть вжити відповідних заходів з метою запобігання або усунення таких зловживань. Суд, однак, не може прийняти зауваження Уряду щодо загальної практики з відшкодування ПДВ за відсутності будь-яких ознак, які б вказували на те, що заявник був безпосередньо залучений до таких зловживань.

При цьому, слід наголосити на необхідності дотримуватися позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі "Федорченко та Лозенко проти України", відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумними сумнівом".

Наведені ДПІ аргументи не є достатньо вагомими, чіткими та узгодженими доказами, що спростовують реальність господарських операцій між позивачем та контрагентами, факт чого підтверджується належними та допустимими доказами в розумінні положень статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що відповідач, відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, правомірність винесеного податкового повідомлення- рішення належним чином в суді не довів, у зв'язку з чим оскаржуване податкове повідомлення - рішення підлягає скасуванню, а позовні вимоги є правомірними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними , не впливають на правомірність висновків суду, оскільки в апеляційній скарзі зазначено лише те, що постанова суду першої інстанції є незаконною , підлягає скасуванню у зв'язку із ненаданням судом належної правової оцінки обставинам справи та невірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, зміст апеляційної скарги , який повністю дублює заперечення на позов, подані до суду першої інстанції , містить виключно суб'єктивне бачення апелянта обставин справи, які розглянуто судом першої інстанції та надано належну правову оцінку, апелянтом у скарзі абсолютно не зазначено в чому ж конкретно виявилося ненадання судом першої інстанції належної правової оцінки обставинам справи, тобто які з них випали з поля зору суду, а які було досліджено невірно, а також не зазначено того, які ж висновки, натомість, повинні були б бути зроблені судом та не обґрунтовано в чому полягає невірність застосування судом норм матеріального права, які саме норми та яким чином було порушено чи неправильно застосовано та яких процесуальних норм адміністративного судочинства не було дотримано судом під час розгляду даної адміністративної справи, а також не зазначено які з поданих доказів суд дослідив неправильно або неповно, а відповідно і підстави для скасування постанови суду першої інстанції відсутні.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 243, 250, 310, 315, 316, 321 ,323,325,328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.06.2018 по справі № 820/606/18 залишити без змін

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

.

Головуючий суддя (підпис)З.Г. Подобайло
Судді(підпис) (підпис) А.М. Григоров Л.В. Тацій
Повний текст постанови складено 25.09.2018.