Справа № 826/13271/17
Суддя: Амельохін В.В.
Дата ухвалення: 2018-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

21 вересня 2018 року № 826/13271/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Амельохіна В.В. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління

ДФС у м. Києві

про визнання протиправною та скасування податкової вимоги,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулася ОСОБА_1 (далі - позивач) із адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві (далі - відповідач) про визнання протиправною та скасування податкової вимоги №73275-17 від 07.09.2017 року.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.10.2017 року відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що оскільки позивач придбав автомобіль марки «Porsche Panamera» у 2013 році, а зміни щодо справляння транспортного податку відбулись пізніше, тому відсутні підстави щодо нарахування транспортного податку, так як закон не має зворотної дії у часі, а отже не може застосовуватися до позивача.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог. Надав до суду заперечення на позов, в яких зазначив, що визначена в податковій вимозі сума податкового боргу сформована згідно з положеннями ст. 59 Податкового кодексу України на підставі узгоджених грошових зобов'язань (а саме: податкових повідомлень-рішень). Відтак, оскаржувана податкова вимога прийнята на підставах та в порядку, передбаченому Податковим кодексом України.

20.12.2017 року ухвалено про продовження розгляду справи у порядку письмового провадження.

Враховуючи те, що 15.12.2017 року набрала чинності нова редакція КАС України, слід зазначити, що відповідно до ч. 3 ст. 3 КАС України (в редакції з 15.12.2017) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи. Таким чином, справа розглядається з урахуванням положень пункту 10 ч. 1 ст. 4, ч. 5 ст. 250 КАС України.

Розглянувши подані документи та матеріали, враховуючи пояснення представників сторін, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 05.10.2017 року позивачем було отримано від відповідача податкову вимогу № №73275-17 від 07.09.2017 року про визначення зобов'язання за платежем: транспортний податок з фізичних осіб у суму 50 000,00 гривень

Правомірність податкової вимоги становить предмет доказування в цій адміністративній справі.

Так, матеріалами справи підтверджується, що сума податкового боргу складається з наступних нарахувань: за податковим повідомленням-рішенням від 19.06.2015 року №8646-17, яким було нараховано податкове зобов'язання за транспортним податком з фізичних осіб у розмірі 25 000,00 грн, та податковим повідомленням-рішенням 24.06.2016 №20821-13 - на суму 25 000,00 грн.

Вказані податкові повідомлення-рішення надсилались на адресу позивача, яка також зазначена в адміністративному позову (03069, АДРЕСА_1), однак, відповідно до наявних у матеріалах справи копій конвертів, вказані повернулись на адресу податкового органу за закінченням терміну зберігання.

Відповідно до п. 56.1 ст. 56 Податкового кодексу України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

Пунктом 56.2. Податкового кодексу України встановлено, що у разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов'язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення.

Відповідно до п. 56.3 Податкового кодексу України скарга подається до контролюючого органу вищого рівня у письмовій формі (за потреби - з належним чином засвідченими копіями документів, розрахунками та доказами, які платник податків вважає за потрібне надати з урахуванням вимог пункту 44.6 статті 44 цього Кодексу) протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу, що оскаржується.

Згідно п. 56.15 ст. 56 Податкового кодексу України скарга, подана із дотриманням строків, визначених пунктом 56.3 цієї статті, зупиняє виконання платником податків грошових зобов'язань, визначених у податковому повідомленні-рішенні (рішенні), на строк від дня подання такої скарги до контролюючого органу до дня закінчення процедури адміністративного оскарження. Протягом зазначеного строку податкові вимоги з податку, що оскаржується, не надсилаються, а сума грошового зобов'язання, що оскаржується, вважається неузгодженою.

Крім того, відповідно до п. 56.18 ст. 56 Податкового кодексу України з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення. При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу грошове зобов'язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Суд звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні докази оскарження зазначених податкових повідомлень-рішень позивачем у передбачені податковим законодавством строки, а правомірність винесених податкових повідомлень-рішень не є предметом розгляду по даній адміністративній справі.

Згідно п. 59.1 ст. 59 Податкового кодексу України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до п. 59.3. Податкового кодексу України податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов'язання. Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов'язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов'язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.

Відповідно до п. 2.2. Порядку направлення органами доходів і зборів податкових вимог платникам податків, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів №576 від 10.10.2013 року (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі - Порядок №576), податкова вимога формується, якщо платник податків не сплатив узгодженої суми грошового зобов'язання, визначеної в податковому повідомленні-рішенні, у встановлені законом строки.

Пунктом 4.1. Порядку №576 встановлено, що податкова вимога надсилається (вручається) не раніше першого робочого дня після закінчення встановленого Кодексом граничного строку сплати суми грошового зобов'язання.

З вищенаведених норм чинного податкового законодавства вбачається, що право податкового органу на винесення і направлення податкової вимоги виникає лише з моменту виникнення у платника податків податкового боргу.

Матеріали справи свідчать, що спірна податкова вимога прийнята на підставі визначеного контролюючим органом грошового зобов'язання, згідно зазначених податкових повідомлень-рішень, що узгоджене та не оскаржене в судовому порядку, але не сплачене платником податку у визначений податковим законодавством строк, а відтак податкова вимога винесена з додержанням вимог податкового законодавства України та не підлягає скасуванню.

При цьому, суд звертає увагу, що правомірність винесених податкових повідомлень-рішень не є предметом розгляду у цій адміністративній справі, оскільки це не було підставою позову, як і неотримання позивачем вказаних податкових повідомлень-рішень, про що зазначається позивачем в адміністративному позові.

Враховуючи зазначене, суд вважає вказані позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до положень частини 1 та 2 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно положень ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Частинами 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, матеріалів справи, суд приходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 77, 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (03609, АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, б. 33/19,Ю ) відмовити.

Рішення суду, відповідно до ч. 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону № 2147-VIII, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.В. Амельохін