Справа № 826/6558/18
Суддя: Патратій О.В.
Дата ухвалення: 2018-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

13 вересня 2018 року № 826/6558/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Патратій О.В., за участі секретаря судового засідання Князєвої А.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

за участю представників сторін:

позивач: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3

відповідач: Шпінь В.І.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, в якому просив суд визнати протиправними та скасувати:

- податкове повідомлення-рішення № від 11.01.2018 року про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем податку на доходи фізичних осіб на 626 704,47 грн. та накладення штрафу в розмірі 313 352,23 грн. за донарахування органом доходів і зборів своєчасно не нарахованого та несплаченого податку на доходи фізичних осіб за 2016 рік;

- податкове повідомлення-рішення № від 11.01.2018 року про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем військового збору на 52 225,37 грн. та накладення штрафу в розмірі 13 056,34 грн. за донарахування органом доходів і зборів своєчасно не нарахованого та несплаченого військового збору за 2016 рік;

- вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-8 від 11.01.2018 року та № Ф-17269-17 від 05.02.2018 року про донарахування єдиного внеску в розмірі 52033,07 грн. та прийнято рішення в.о. заступника начальника ГУ ДФС у м. Києві від 11.01.2018 року № про застосування до ФОП ОСОБА_1 штрафу в розмірі 5203,30 грн. за донарахування органом доходів і зборів своєчасно не нарахованого та несплаченого єдиного внеску за 2016 рік в розмірі 52033,07 грн.;

- податкове повідомлення-рішення № від 11.01.2018 року про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем податку на додану вартість, тобто про встановлення факту завищення від'ємного значення ПДВ у розмірі 4 271,00 грн. за період травень 2016р., у розмірі 3 233,00 грн. за період червня 2016р., у розмірі 6217,00 грн. за період липня 2016р., у розмірі 791,00 грн. за період вересня 2016р., у розмірі 29 067,00 грн. за період листопада 2016р.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на порушення відповідачем вимог чинного податкового законодавства України при прийнятті оскаржуваних рішень. Зокрема, як зазначає позивач, відповідач неправомірно визнав протиправним віднесення витрат позивача на придбання майна, яке використовувалося для експлуатації і ремонту приміщень та транспортних засобів, в дійсному розмірі 217 600,87 грн. (без ПДВ) та помилково неправомірно зазначеному - 217 900,90 грн. (без ПДВ) до витрат, що використовуються в господарській діяльності позивача і які мають враховуватися при визначенні чистого оподатковуваного доходу останнього.

Також позивач посилається на необґрунтованість висновків відповідача про відмову у визнанні витрат підтвердженими на підставі товарних чеків на суму 3 263 787,64 грн. (без ПДВ), які не мають реквізитів і підпису «Покупця». Крім того, в Акті перевірки відсутній будь який розрахунок визначення суми витрат в 3 263 787,64 грн. (без ПДВ), що свідчить про відсутність будь якого належного обґрунтування цієї суми в Акті перевірки.

Відповідач у відзиві на позовну заяву проти позовних вимог заперечив повністю, посилаючись на правомірність висновків Акту перевірки від 14.12.2017р. № 2633/26-15-42-04/НОМЕР_1.

13.09.2018р. в судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав. Представник відповідача проти позову заперечив.

Дослідивши матеріали справи, Окружним адміністративним судом міста Києва встановлено, що Головним управлінням Державної фіскальної служби у м. Києві було проведено документальну планову виїзду перевірку фінансово-господарської діяльності СПД-ФО ОСОБА_5 (код НОМЕР_1) щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів, дотримання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2016р. по 31.12.2016р., дотримання законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2016р. по 31.12.2016р.

За наслідками перевірки було складено Акт від 14.12.2017р. № 2633/26-15-42-04/НОМЕР_1, у висновках якого зазначено, що документальною плановою перевіркою встановлені порушення позивачем, зокрема: - пункту 177.2, п.п. 177.4.1-177.4.4 п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України (далі- ПК України), внаслідок чого занижено суму податкового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб за 2016 рік у розмірі 626 704,47 грн.; - пункту 16 прим 1 підрозділу 10 розділу XX ПК України, внаслідок чого занижено суму податкового зобов'язання з військового збору за 2016 рік у розмірі 52 225,37 грн.; - абзацу 3 частини 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», внаслідок чого не нарахована та не сплачена сума єдиного внеску, нарахованого з чистого оподатковуваного доходу у розмірі 52 033,07 грн.; - пункту 198.5 ст. 198 ПК України, внаслідок чого завищено від'ємне значення ПДВ на загальну суму 43 580,00 грн., а саме травень 2016 р. - на суму 4 271,00 грн., червень 2016 р. - на суму 3 233,00 грн., липень 2016 р. - на суму 6 217,00 грн., вересень 2016 р. - на суму 791,00 грн., за листопад 2016 р. - на суму 29067,00 грн.

01 січня 2018 року на підставі висновків Акту перевірки Головним управлінням Державної фіскальної служби у м. Києві були прийняті податкові повідомлення-рішення:

- № , яким за порушення п. 177.2, п.п. 177.4.1-177.4.4 п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України було збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «податок на доходи фізичних осіб» (далі за текстом - ПДФО) на 626 704,47 грн. та накладено штраф у розмірі 313 352,23 грн. (а.с. 59 т.1);

- № , яким за порушення пункту 16 прим 1 підрозділу 10 розділу XX ПК України збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «військовий збір» на 52 225,37 грн. та накладено штраф у розмірі 13 056,34 грн. (а.с. 61 т.1);

- № , яким у зв'язку із порушенням п. 187.1 ст. 187, п. 198.3 ст. 198, п. 201.10 ст. 201 та п. 198.6 ст. 198 ПК України зменшено суму від'ємного значення з податку на додану вартість у розмірі 4 271,00 грн. за період - травень 2016р., у розмірі 3 233,00 грн. за період - червень 2016р., у розмірі 6217,00 грн. за період - липень 2016р., у розмірі 791,00 грн. за період - вересень 2016р., у розмірі 29 067,00 грн. за період - листопад 2016р. (а.с. 63 т.1).

Також, 01 січня 2018 року податковим органом було прийнято рішення № (а.с. 64 т.1), яким у зв'язку із порушенням ФОП ОСОБА_1 п.2 ч.1 ст.7, абз. 3 частини 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» застосовано до штраф у розмірі 5203,30 грн.; а також винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-8, якою повідомлено про необхідність сплати недоїмки з єдиного внеску в розмірі 52 033,07 грн. (а.с. 66, т.1).

05 лютого 2018 року відповідачем винесено Вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-17269-17 , згідно якої станом на 31 січня 2018 року за позивачем обліковується заборгованість зі сплати єдиного внеску у розмірі 17 149,94 грн., з яких 4 519,35 грн. - недоїмка, 12 077,57 грн. - штраф та 553,02 грн. - пеня (а.с. 67, т.1).

Підставою для донарахування вище зазначених податків, застосування штрафних санкцій і пені, та встановлення фактів завищення від'ємного значення ПДВ зазначено висновки пунктів 2.1.3., 2.1.4., 2.2., 2.5.3, 2.5.1. Акту перевірки про неправомірне заниженням чистого оподаткованого доходу у 2016 році на суму витрат в розмірі 3 481 688,55 грн., що складаються з витрат на придбання запасних частин для автомобілів та матеріалів для експлуатації і ремонту орендованого майна.

Не погоджуючись з висновками Акту перевірки в частині невизнання приналежності витрат до господарської діяльності, позивач звернувся до Державної фіскальної служби України зі скаргами на податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у м. Києві № , № , №, № від 11.01.2018 року.

Рішенням ДФС України від 23.03.2018 року № 4161/Т/99-99-11-02-01-14 скарги позивача залишено без задоволення, а податкові повідомлення-рішення від 11.01.2018 року № , № , № та № - без змін.

Не погоджуючись з такими рішеннями та діями відповідача позивач звернувся до суду з даним позовом.

Оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд приходить до наступних висновків.

Як встановлено перевіркою та підтверджується матеріалами справи, у періоді, що перевірявся (з 01.01.2016р. по 31.12.2016 р.) Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 здійснював діяльність з надання транспортно-експедиційних послуг та послуг по перевезенню вантажів на території України та за її межами, а саме:

- Київ - Краснодар - Воронеж - Харків;

- Київ- Санкт-Петербург - Святогорськ - Клавдієво;

- Київ - Санкт-Петербуг - Петрозаводськ - Київ;

- Київ - Санкт-Петербург - Светорськ - Клавдієво;

- Київ - Горлово - Светогорськ - Клавдієво.

Перелік автомобілів, які перебувають у власності та користуванні (оренді) ФОП ОСОБА_1, наведений у пункті 1.5.2 Акта перевірки від 14.12.2017р. № 2633/26-15-42-04/НОМЕР_1.

В пунктах 2.1.3. та 2.1.4. Акту перевірки відповідач визнав неправомірним віднесення до складу витрат, пов'язаних з господарською діяльністю позивача у 2016 році витрати ОСОБА_1 на придбання автозапчастин та інших матеріальних цінностей на загальну суму 3 481 688,55 грн. (без ПДВ), з яких:

- 217 900,90 грн. витрат на ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, а саме витрати на придбання: кріплення спеціального 4,8*35, профіля НС поліестер 0,45, Листа гладкого поліестер; Шини 215/75R17.5 ВОТО ВТ 926; Авто вимикача, світильника люм, роз-ки стаціонарної, вимикача, корпусу світильника вуличн.; розетки стаціонарної, кабелю; листа профільного, листа гладкого, кріплень спеціальних; розетки стац., кабелю, лампи, труби проф.; пилки дискової, перфоратора);

- 3 263 787,64 грн. (без ПДВ) витрат, підтверджених товарними чеками згідно яких неможливо ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції у зв'язку з не зазначенням в товарному чеку покупцем СПД - Позивача та підпису або інших даних чи реквізитів СПД - Покупця, що виключає можливість визнання покупцем цих товарів саме позивача з подальшим віднесенням цих витрат до господарської діяльності останнього.

Що стосується витрат на ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, у сумі 217 900,90 грн., суд зазначає наступне.

Згідно пункту 177.2 статті 177 ПК України об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Відповідно до пункту 177.4 статті 177 ПК України до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать:

177.4.1. витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат;

177.4.2. витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу); обов'язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов'язкове страхування життя або здоров'я працівників у випадках, передбачених законодавством;

177.4.3. суми податків, зборів, які пов'язані з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на майно); суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, які пов'язані з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця;

177.4.4. інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов'язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1 - 177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв'язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Отже, згідно підпункту 177.4.4 пункту 177.4 статті 177 ПК України, окрім іншого до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, відносяться також і витрати на ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності.

Як встановлено в ході судового розгляду та наведено у п. 1.5.2 Акту первірки, під час надання ФОП ОСОБА_1 транспортно-експедиційних послуг та послуг по перевезенню вантажів використовуються транспортні засоби - вантажний сідловий тягача марки DAF з напівпричепом бортовим тентованим Krone, сідлові тягачі марки Renoult з напівпричепами Wielton, Krone, Schmitz, сідловий тягач марки Kenworth з напівпричепом бортовим Narko, сідловий тягач марки DAF з напівпричепом бортовим Kogel, сідловий тягач марки Kenworth з напівпричепом бортовим Van Hool.

Також представник позивача пояснив, що ФОП ОСОБА_1 орендується спеціальний майданчик за адресою: Київська область, Бородянський район, с. Блиставиця, вул. Поліська, 37 для розташування на ньому та ремонту автомобільного транспорту на підставі Договору оренди виробничо-технічної бази для розміщення стоянки та обслуговування транспортних засобів № 0501-15/1 від 05.01.2015.

Копію вказаного договору залучено судом до матеріалів справи (а.с. 183-184, том 3). У пункті 1.1 зазначеного договору вказано, що орендар (ФОП ОСОБА_1.) приймає у в строкове платне користування на умовах оренди виробничо-технічну базу і площі для зберігання, технічного обслуговування і ремонту автомобільних транспортних засобів за адресою: Київська область, Бородянський район, с. Блиставиця, вул. Пархоменка, 37.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідно до акту перевірки встановлено, що ФОП ОСОБА_1 до складу валових витрат за 2016 рік включено суми за придбаний товар (будівельні матеріали, запасні частини, комплектуючі та інше) по взаємовідносинах з ТОВ «РС-Буд», ТОВ «МПК», ТОВ «Промкабель-Електрика», ТОВ «НОВА-ЛТД».

Так, згідно видаткової накладної № РСН-000272 від 06.06.2016 було придбано у ТОВ «РС-Буд» кріплення спеціальне 4.8*35 (250 шт), профіль НС поліестер 0,45, лист гладкий поліестер на загальну суму 25 265,20 грн.

Згідно видаткової накладної № 1583 від 09.06.2016 позивачем було придбано у ТОВ «МПК» шини 215/75R17 BOTO ВТ926 на загальну суму 19 399,99 грн.

Згідно видаткової накладної № 933 від 21.07.2016 позивачем було придбано у ТОВ «Промкабель-Електрика» автовимикачі, світильники люм., розетки стаціонарні, вимикачі, корпус світильника тощо на загальну суму 37 304,77 грн.

Згідно видаткової накладної № 337 від 07.09.2016 позивачем було придбано у ТОВ «Промкабель-Електрика» розетки стаціонарні, кабелі на загальну суму 4 748,80 грн.

Згідно видаткової накладної № РСН-000701 від 07.11.2016 було придбано у ТОВ «РС-Буд» лист профільний, лист гладкий, кріплення спеціальні на загальну суму 155 915,30 грн.

Згідно видаткової накладної № 19357 від 03.11.2016 позивачем було придбано у ТОВ «Промкабель-Електрика» розетки стаціонарні, кабель, лампа, труба гофр. на загальну суму 11 617,01 грн.

Згідно видаткової накладної № 2832 від 03.11.2016 позивачем було придбано у ТОВ «НОВА-ЛТД» пила дискова, перфоратор на загальну суму 6 870,00 грн.

Як вбачається зі змісту первинних документів, а саме: акту списання матеріалів №14 від 30.06.2016р. (а.с. 93, том 1) на суму 21 054,33 грн. (б/ПДВ), акту установки запасних частин №13 від 30.06.2016р. (а.с. 95, том 1) на суму 16 166,66 грн. (б/ПДВ), акту списання матеріалів №17 від 31.07.2016р. (а.с. 97-98, том 1) на суму 31 087,31 грн. (б/ПДВ), акту списання матеріалів №22 від 30.09.2016р. (а.с. 100, том 1) на суму 3 957,33 грн. (б/ПДВ), акту списання матеріалів №27 від 30.11.2016р. (а.с. 102-103, том 1) на суму 145 335,26 грн. (б/ПДВ), матеріальні цінності, наведені в табличці на сторінці 13 Акту перевірки, використовувалися виключно для експлуатації та ремонту орендованих приміщень і транспортних засобів, що свідчить про обґрунтованість їх віднесення позивачем до таких, які безпосередньо пов'язані з господарською діяльністю позивача і з отриманням ним доходів як суб'єкта господарювання.

Згідно з п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності відповідно до розділу III цього Кодексу.

Підпунктом 138.1 ст. 138 Податкового кодексу встановлено, що до витрат операційної діяльності включаються витрати, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 п. 138.10, п. 138.11 цієї статті.

Так, витрати на утримання, експлуатацію та ремонт, страхування, оперативну оренду основних засобів, інших необоротних активів загальновиробничого призначення включаються до складу загальновиробничих витрат (пп. "г" пп. 138.8.5 п. 138.8 ст. 138 Податкового кодексу).

Таким чином, відповідач при визначенні переліку матеріальних цінностей, зазначених на сторінці 13 Акту перевірки не врахував вимоги підпунктів 177.4.1 та 177.4.4 пункту 177.4 статті 177 ПК України та неправомірно визнав протиправним віднесення витрат позивача на придбання майна, яке використовувалося для експлуатації і ремонту приміщень та транспортних засобів в розмірі 217 900,90 грн. (без ПДВ) до витрат, що використовуються в господарській діяльності позивача і які мають враховуватися при визначенні чистого оподатковуваного доходу останнього.

Що стосується витрат у сумі 3 263 787,64 грн. (без ПДВ) підтверджених товарними чеками, згідно яких , за висновками Акту перевірки неможливо ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту. Для обрахунку об'єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Відповідно до положень п. 177.1 та п. 177.2 статті 177 ПК України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1статті 167 цього Кодексу.

Об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Згідно зі ст. 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом ІІ цього Кодексу.

За приписами статті 177 Податкового кодексу України до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Згідно з пп. 138.1.1 п. 138.1 ст. 138 ПК України витрати операційної діяльності включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку; витрати банківських установ, до яких відносяться: а) процентні витрати за кредитно-депозитними операціями, в тому числі за кореспондентськими рахунками та коштами до запитання, цінними паперами власного обігу; б) комісійні витрати, в тому числі за кредитно-депозитними операціями, розрахунково-касове обслуговування, інкасацію та перевезення цінностей, операціями з цінними паперами, операціями на валютному ринку, операціями з довірчого управління; в) від'ємний результат (збиток) від операцій з купівлі/продажу іноземної валюти та банківських металів; г) від'ємне значення курсових різниць від переоцінки активів та зобов'язань у зв'язку зі зміною офіційного курсу національної валюти до іноземної валюти відповідно до підпункту 153.1.3 пункту 153.1 статті 153 цього Кодексу; ґ) суми страхових резервів, сформованих у порядку, передбаченому статтею 159 цього Кодексу; д) суми коштів (зборів), внесені до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб; е) витрати з придбання права вимоги на виконання зобов'язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги (факторинг); є) витрати, пов'язані з реалізацією заставленого майна; ж) інші витрати, прямо пов'язані зі здійсненням банківських операцій та наданням банківських послуг; з) інші витрати, передбачені цим розділом.

Пунктом 138.2 статті 138 ПК України встановлено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Статтею 139 Податкового кодексу України визначено, що не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», згідно з ч. 2 ст. 3 якого бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до ст. 9 вказаного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до статті 1 цього Закону первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням містить дві обов'язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.

Порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами, їх об'єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності, установ та організацій, основна діяльність яких фінансується за рахунок коштів бюджету встановлений Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995.

Відповідно до пункту 1.2 Положення господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення.

Як вбачається з матеріалів справи, під час перевірки податковим органом встановлено, що 3 263 787,64 грн. (без ПДВ) витрат, підтверджених товарними чеками, згідно яких неможливо ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції у зв'язку з не зазначенням в товарному чеку покупцем СПД - Позивача та підпису або інших даних чи реквізитів СПД - Покупця, що виключає можливість визнання покупцем цих товарів саме позивача з подальшим віднесенням цих витрат до господарської діяльності останнього.

Зокрема, в акті перевірки зазначено, що відповідно до наданого до перевірки товарного чеку б/н від 04.01.2016р. у ООО «Дальнобойщик» (Тамбовська область) було придбано автозапчастини: гільзу циліндра, поршень блок циліндірв на загальну суму 185 400,00 руб, в еквіваленті 61 050,00 грн.; відповідно до товарного чеку б/н № від 09.07.16 р. у ОСОБА_6 придбано «глюзы движения» на суму 155 000,00 руб. в еквіваленті 61 050,00 грн., відповідно до товарного чеку б/н від 19.08.16 у ОСОБА_7 придбано «радиатор» на суму 164 815,00 руб. в еквіваленті 64 469,35 грн.

За висновком перевіряючих в документах відсутній особистий підпис або інші дані , що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції так як у товарних чеках відсутні реквізити покупця -СПД фізичної особи ОСОБА_1, як наслідок не виявлено факту передачі товару від продавця до покупця та не доведено, що отримані ним автозапчастини використовувались для ремонту саме його транспортних засобів (відсутні видаткові накладні чи акти виконаних робіт, відсутні реєстраційні дані автомобіля та напівпричепа, для яких придбавались автозапчастини), оскільки не підтверджують відношення зазначених витрат до здійснення ФОП ОСОБА_1 підприємницької діяльності та отримання доходу.

Проте судом встановлено, що СПД-ФО ОСОБА_5 до податкового органу було надано всі первинні документи на підтвердження понесених витрат, зокрема, договори про надання послуг (а.с. 104-142 т.1), Договори доручення (а.с. 143-176 т.1), видатково-касові ордери (а.с. 177-250 т.1, а.с. 1-80 т.2), Накази про встановлення запасних частин (а.с. 181-235 т.2).

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 здійснював діяльність з надання транспортно-експедиційних послуг та послуг по перевезенню вантажів на території України та за її межами, в тому числі на території Російської Федерації, що зумовлювало необхідність придбання окремих автозапчастин безпосередньо на території вказаної країни.

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень представників позивача дані запчастини придбавались з метою підтримання транспортних засобів в робочому стані для здійснення основного виду діяльності.

З цього приводу суд зауважує, що загальновиробничі, так і адміністративні витрати й витрати на збут включаються до складу витрат операційної діяльності згідно з п. 138.1 ст. 138 Податкового кодексу. Тому витрати на пально-мастильні матеріали, інші експлуатаційні витрати щодо транспортного засобу підприємець, що перебуває на загальній системі оподаткування, має право віднести до складу податкових витрат.

Також, з акту перевірки вбачається, що витрати позивача на придбання автозапчастин не підтверджуються податковим органом через відсутність, на його думку, документів, що підтверджують використання їх у господарській діяльності позивача.

Нормами Податкового кодексу встановлено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів (п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України).

Стосовно наведеного твердження податкового органу позивач у своїх письмових поясненнях зазначив, що ремонт транспортних засобів проводився як самостійно водіями вантажних автомобілів, так і суб'єктами підприємницької діяльності, в яких придбавались запасні частини до автомобілів на території Росії.

Використання транспортних засобів у господарській діяльності ФОП ОСОБА_1, а саме - вантажного сідлового тягача марки DAF з напівпричепом бортовим тентованим Krone, сідлових тягачів марки Renoult з напівпричепами Wielton, Krone, Schmitz, сідлового тягача марки Kenworth з напівпричепом бортовим Narko, сідлового тягача марки DAF з напівпричепом бортовим Kogel, сідлового тягача марки Kenworth з напівпричепом бортовим Van Hool - для здійснення перевезень вантажним транспортом, підтверджується матеріалами справи та було встановлено також під час перевірки.

Фактичне отримання позивачем товарів - автозапчастин - підтверджене наявними у матеріалах справи копіями первинних бухгалтерських документів, які досліджувались також під час перевірки.

Отже судом встановлено наявність у позивача необхідних первинних документів за господарськими операціями з метою визначення витрат, а також встановлення зв'язку між понесеними витратами і господарською діяльністю платника податку, копії яких містяться в матеріалах справи.

Що стосується посилання відповідача на не зазначенням в товарних чеках покупцем СПД - Позивача та підпису або інших даних чи реквізитів СПД - Покупця, то відповідно до ч.2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Одним із основних принципів, на яких ґрунтується бухгалтерський облік та фінансова звітність, відповідно до ст.4 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», є принцип превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми.

Також, у відповідності до Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» № 265/95-ВР від 06.07.95 р. (далі за текстом - Закон № 265/95-ВР) термін «розрахунковий документ» вживається в такому значенні: це документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахунковий квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів, купівлі-продажу іноземної валюти, надрукований у випадках, передбачених цим Законом, і зареєстрованим у встановленому порядку РРО або заповнений вручну (абз.15 ст.2 Закону).

Статтею 8 Закону №265/95-ВР передбачено, що форма та зміст розрахункових документів, встановлюються встановлюються органами доходів і зборів.

На виконання приписів цієї норми Наказом Міністерства фінансів України 21.01.2016 № 13 «Про затвердження Положення про форму та зміст розрахункових документів, Порядку подання звітності, пов'язаної із використанням книг обліку розрахункових операцій (розрахункових книжок), форми № ЗВР-1 Звіту про використання книг обліку розрахункових операцій (розрахункових книжок)» було затверджено Положення про форму та зміст розрахункових документів, яким встановлено, що у разі відсутності хоча б одного з реквізитів, а також недотримання сфери призначення, документ не є розрахунковим.

Разом з тим, зі змістом п.1 ст.17 Закону №265/95-ВР за порушення вимог цього Закону до суб'єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), за рішенням відповідних органів доходів і зборів застосовуються фінансові санкції у таких розмірах: у разі встановлення протягом календарного року в ході перевірки факту: проведення розрахункових операцій з використанням реєстраторів розрахункових операцій або розрахункових книжок на неповну суму вартості проданих товарів (наданих послуг); непроведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи; невідповідності у юридичних осіб на місці проведення розрахунків суми готівкових коштів сумі коштів, зазначеній у денному звіті, більше ніж на 10 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, а в разі використання юридичною особою розрахункової книжки - загальній сумі продажу за розрахунковими квитанціями, виданими з початку робочого дня; нероздрукування відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, або проведення її без використання розрахункової книжки на окремому господарському об'єкті такого суб'єкта господарювання: вчинене вперше - 1 гривня; за кожне наступне вчинене порушення - 100 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим підпунктом, товарів (послуг).

При цьому Закон №265/95-ВР не передбачає застосування до господарюючого суб'єкта штрафних санкцій в разі невідповідності розрахункового документу вимогам Положення №13.

Водночас недолік реквізиту розрахункового документа не прирівняний в Положенні до відсутності розрахункового документа.

Вказана правова позиція узгоджується з позицією Вищого адміністративного суду України, викладеної в постанові від 29.10.2013 року в справі №К-36745/10.

Як з'ясовано судом, позивач веде облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань. Надані до перевірки документи підтверджують зв'язок понесених витрат з господарською діяльністю позивача.

Отже, сама собою наявність або відсутність окремих документів чи допущення помилок в їх оформленні не може слугувати підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо іншими даними буде підтверджено фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податку у зв'язку з його господарською діяльністю.

При цьому, як зазначив Вищий адміністративний суд України у своїх ухвалах від 14.01.2015 № К/9991/72258/12, від 21.10.2014 № К/800/6170/14 та від 26.08.2014 року № К/800/6501/14, податкове законодавство не встановлює перелік первинних документів, складенням яких мають оформлюватися ті чи інші операції.

Таким чином, суд приходить до висновку, що податковим органом неправомірно було виключено зі складу витрат витрати позивача у сумі 3 263 787,64 грн.

З приводу висновків Акту перевірки про порушення позивачем пункту 198.5 ст. 198 ПК України, внаслідок чого завищено від'ємне значення ПДВ на загальну суму 43 580,00 грн., а саме травень 2016 р. - на суму 4 271,00 грн., червень 2016 р. - на суму 3 233,00 грн., липень 2016 р. - на суму 6 217,00 грн., вересень 2016 р. - на суму 791,00 грн., за листопад 2016 р. - на суму 29067,00 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до п.198.3, п.198.6 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п.193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з п.201.11 ст. 201 цього Кодексу).

Відповідно до п.198.5 ст.198 ПК України якщо у подальшому такі товари/послуги фактично використовуються в операціях, які не є об'єктом оподаткування або звільняються від оподаткування відповідно, чи основні фонди переводяться до складу невиробничих фондів або встановлено факти недостачі (крадіжки), то з метою оподаткування такі товари/послуги, основні фонди вважаються проданими за їх звичайною ціною у податковому періоді, на який припадає таке використання або переведення, але не нижче ціни їх придбання (виготовлення, будівництва, спорудження), у тому випадку, якщо платник податку скористався правом на податковий кредит за цими товарами/послугами.

При цьому, слід зазначити, що право платника податків на включення сум ПДВ до податкового кредиту обумовлено юридичним складом, до якого входять такі юридичні факти, як придбання цим платником податків товарів (послуг) або основних фондів, призначених для використання в оподатковуваних операціях, що відповідають цілям його господарської діяльності; підтвердження обліковими, розрахунковими документами, зокрема податковою накладною, виписаною постачальником-платником ПДВ, митною декларацією, суми ПДВ, нарахованого (сплаченого) податку в ціні придбання товару (послуг)..

Як встановлено перевіркою, позивачем не нараховано податкові зобов'язання по операціях з придбання товарів (автозапчастини, будівельні матеріали), які не використовуються в оподатковуваних операціях в межах господарської діяльності платника податків, що призвело до заниження податкових зобов'язань.

Такого висновку податковий орган дійшов з огляду на попередні висновки про неправомірність віднесення до складу витрат, пов'язаних з господарською діяльністю у 2016 році, витрат ФОП ОСОБА_1 на придбання автозапчастин та інших матеріальних цінностей на загальну суму 3 481 688,55 грн.

Враховуючи те, що в ході судового розгляду було підтверджено зв'язок операцій з придбання автозапчастин та інших матеріальних цінностей з господарською діяльністю позивача, первинні бухгалтерські документи, складені при здійсненні господарських операцій є належним чином оформлені та не є підставою в розумінні п.198.5 ст. 198 Податкового кодексу для нарахування податкових зобов'язань з податку на додану вартість.

Що стосується донарахування ОСОБА_1 єдиного внеску та військового збору за 2016 рік, то вказані нарахування виникли у зв'язку тим, що відповідач визнав неправомірним віднесення до складу витрат, пов'язаних з господарською діяльністю позивача у 2016 році витрати ОСОБА_1 на придбання автозапчастин та інших матеріальних цінностей на загальну суму 3 481 688,55 грн. (без ПДВ).

Як зазначено в Акті перевірки (а.с.47-48, т. 1), в результаті допущених порушень , що відображено в пп. 2.1.1, 2.1.3, пп. 2.1.4 та 2.4.2 акта перевірки, встановлено заниження суми чистого оподатковуваного доходу , на який нараховується єдиний внесок у 2016 році, на суму 3 481 688,55 грн., внаслідок чого ФОП ОСОБА_1 не сплачено суму єдиного внеску у розмірі 52 033,07 грн.

Також, згідно висновків податкового органу (а.с. 40-41, т.1) в результаті допущених порушень податкового законодавства, що відображено в пп. 2.1.4 акта перевірки, встановлено заниження суми чистого оподатковуваного доходу за 2016 рік, на який нараховується військовий збір, внаслідок чого ФОП ОСОБА_1 не сплачено військовий збір у розмірі 52 225,37 грн.

Нормативно-правовим документом, що визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, є Закон «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 8 липня 2010 року № 2464 (далі - Закон № 2464).

Відповідно до статті 1 Закону № 2464: єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування (п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464).

Виключно Законом № 2464 визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску (п. 2 статті 2 ).

В статтях 9, 10 Податкового кодексу України встановлений повний перелік загальнодержавних та місцевих податків та зборів, і в цьому переліку немає єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування. Таким чином, сфера дії ПКУ не поширюється на єдиний внесок. Тобто на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов'язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску, поширюється дія Закону № 2464.

Відповідно до п. 4 частини першої ст. 4 Закону України від 08 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464) платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Базу нарахування єдиного внеску для платників податків визначено ст. 7 Закону № 2464.

За нормами ст. 7 єдиний внесок нараховується - для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник зобов'язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

З наведеного випливає, що розмір єдиного внеску обраховується виходячи з розміру доходу (прибутку), отриманого від господарської діяльності фізичної особи-підприємця, що підлягає оподаткуванню податком з доходів фізичних осіб.

Платниками військового збору названі ті особи, які є платниками ПДФО відповідно до п. 162.1 ПКУ:

фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи;

фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні;

податковий агент.

Об'єктом оподаткування збором є доходи у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв'язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами; виграшу в державну та недержавну грошову лотерею, виграш гравця (учасника), отриманий від організатора азартної гри.

Аналогічно правилам сплати ПДФО та відповідно до ст. 168 ПКУ військовий збір сплачується при кожній виплаті доходу, з якого він утримується.

Об'єктом оподаткування збором є, зокрема:

- загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід;

- доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання);

- іноземні доходи та доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Відповідно до підпункту 164.1.3 пункту 164.1 статті 164 Кодексу загальний річний оподатковуваний дохід дорівнює сумі загальних місячних оподатковуваних доходів, іноземних доходів, отриманих протягом такого звітного податкового року, доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності згідно із статтею 177 Кодексу.

Об'єктом оподаткування фізичної особи - підприємця є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця (пункт 177.2 статті 177 Кодексу).

Отже, фізичні особи - підприємці (крім тих що обрали спрощену систему) за результатами звітного податкового року самостійно розраховують військовий збір в розмірі 1,5 відсотки чистого оподатковуваного доходу, відображають в річній податковій декларації та сплачують в терміни передбачені для сплати податку на доходи фізичних осіб за відповідний період.

Першим звітним податковим періодом для нарахування військового збору з доходів фізичних осіб - підприємців є 2015 рік. Податкова декларація за 2015 рік підприємцями надається до 10 лютого 2016 року.

Тобто, розмір військового збору обраховується виходячи з розміру доходу (прибутку), отриманого від господарської діяльності фізичної особи-підприємця, що підлягає оподаткуванню податком з доходів фізичних осіб.

З урахуванням того, що не відповідає дійсності та суперечить нормам діючого законодавства висновок акту перевірки щодо заниження чистого оподатковуваного доходу за 2016 рік на загальну суму 3 481 688,55 грн., як наслідок є неправомірним донарахування військового збору на суму 52 225,37 грн., недоїмки по єдиному внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 52 033,07 грн. та відповідно штрафних санкцій.

Обов'язок щодо надсилання вимог про сплату недоїмки покладено на органи ДФС. Вимоги про сплату недоїмки надсилаються у порядку, за формою та у строки, встановлені Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженою наказом Міністерством фінансів України від 20 квітня 2015 року № 449, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 07 травня 2015 року за №508/26953 (далі - Інструкція №449).

Відповідно до пункту 2 розділу VI Інструкції №449 у разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції у порядку і розмірах, визначених розділом VІІ цієї Інструкції. Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені Законом, обчислена органами доходів і зборів у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою.

Згідно з пунктом 3 розділу VI Інструкції №449 органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів.

З огляду на встановлені судом обставини, у відповідача не було правових підстав приймати вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-8 від 11 січня 2018 року на суму 52 033,07 грн. та вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-17269-17 від 05 лютого 2018 року на суму 17 149,94 грн., а тому такі вимоги є протиправними та їх належить скасувати.

У зв'язку з викладеним, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 77, 139, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 11 січня 2018 року № , № , № .

3. Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-8 від 11 січня 2018 року, винесену Головним управлінням Державної фіскальної служби у м. Києві.

4. Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-17269-17 від 05 лютого 2018 року, винесену Головним управлінням Державної фіскальної служби у м. Києві.

5. Визнати протиправним та скасувати повністю рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про застосування штрафних санкцій від 11 січня 2018 року №.

8. Стягнути на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 (04078, АДРЕСА_1, п.н. НОМЕР_1) судові витрати за сплату судового збору в загальному розмірі 8 810,00 (вісім тисяч вісімсот десять) гривень 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка 33/19, ).

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Суддя О.В. Патратій

Дата складання повного тексту рішення - 19 вересня 2018 року