Справа № 800/247/17
Суддя: Прокопенко Олександр Борисович
Дата ухвалення: 2018-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 вересня 2018 року

м. Київ

Справа № 800/247/17 (П/9901/244/18)

Провадження № 11-464заі18

Велика Палата Верховного Суду у складі:

головуючого судді Князєва В. С.,

судді-доповідача Прокопенка О. Б.,

суддів Антонюк Н. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В., Гудими Д. А., Данішевської В. І., Золотнікова О. С., Кібенко О. Р., Лобойка Л. М., Рогач Л. І., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г.,

за участю:

секретаря судового засідання - Бондар О. А.,

учасників справи:

представника позивачки - ОСОБА_3,

представника відповідача - ЛисюкаМ. О.,

розглянула у судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_5 та її представника ОСОБА_3 на рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 15 березня 2018 року (головуючий Шарапа В. М., судді Бевзенко В. М., Білоус О. В., Данилевич Н. А., Желтобрюх І. Л.) у справі за позовом ОСОБА_5 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі - ВККС, Комісія), третя особа - Громадська рада доброчесності (далі - ГРД), про визнання незаконним і скасування рішення,

УСТАНОВИЛА:

У червня 2017 року ОСОБА_5 звернулася до Вищого адміністративного суду України як до суду першої інстанції з позовом до ВККС, у якому просила визнати незаконним і скасувати рішення ВККС від 24 квітня 2017 року № 59/вс-17, яким ОСОБА_5 визнано такою, що не підтвердила здатність здійснювати правосуддя у Касаційному адміністративному суді у складі Верховного Суду (далі - рішення ВККС, оспорюване рішення).

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_5 зазначила про те, що не погоджується з рішенням ВККС, вважає його протиправним. Зокрема, позивачка зазначила, що законодавством не передбачено можливості прийняття рішення за наслідками кваліфікаційного оцінювання інакше, аніж на пленарному засіданні відповідача.

ОСОБА_5 вважає, що досьє кандидата не містить документів, на підставі яких ВККС прийняла рішення, а у висновку ГРДвідсутні будь-які реквізити.

Позивач вказала, що нею не відображено у декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2012-2013 роки відомості про легковий автомобіль SUZUKI GRAND VITARA2007 року випуску, який належав на праві власності її чоловікові, у зв'язку з його відчуженням на підставі довіреності від 14 квітня 2012 року.

Також ОСОБА_5вважає, що на неї не поширюється, передбачений статтею 14 Закону України від 7 квітня 2011 року № 3206-VІ «Про засади запобігання і протидії корупції», чинного на час заповнення позивачем декларації про майно, статтею 36 Закону України 14 жовтня 2014 року № 1700-VІІ «Про запобігання корупції» (далі - Закон № 1700-VІІ), обов'язок щодо передачі в управління іншій особі належних їй корпоративних прав - акцій Закритого акціонерного товариства (далі - ЗАТ) «Квіти України», оскільки вона є кандидатом на посаду судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, а не призначалась на цю посаду.

Позивачка наголошує, що ВККС не могла оцінити її відповідність критеріям доброчесності у «0» балів, оскільки висновок про підсумки тестувань не визначає її рівень як негативний.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 23 червня 2017 року відкрив провадження у цій справі.

Згідно з пунктом 5 розділу VІІ «Перехідніположення» Кодексу адміністративного судочинства України (тут і далі - КАС у редакції з 15 рудня 2017 року) позовні заяви та апеляційні скарги на судові рішення в адміністративних справах, які подані до Вищого адміністративного суду України як суду першої або апеляційної інстанції та розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду ухвалою від 15 січня 2018 року прийняв до провадження справу за позовом ОСОБА_5 до ВККС, третя особа - ГРД, про визнання незаконним та скасування рішення.

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду рішенням від 15 березня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_5 відмовив.

Суд дійшов висновку, що за наслідками проведеного ВККС кваліфікаційного оцінювання ОСОБА_5 у межах процедури проходження конкурсу на посаду судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, відповідач мав обґрунтовані підставі вважати позивачку такою, що не відповідає критеріям професійної етики та доброчесності.

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного суду вважає, що за змістом Положення про порядок та методологію кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення, затвердженого рішенням ВККС від 3 листопада 2016 року № 143/зп-16 (далі - Положення), критерії професійної етики та доброчесності, у разі наявності у Комісії доказів невідповідності кандидата на посаду судді таким критеріям, оцінюються у «0» балів.

За висновком суду, відомості для встановлення відповідності судді (кандидата на посаду судді) критеріям професійної етики та доброчесності для цілей кваліфікаційного оцінювання повинні надаватись ГРД до ВККС у формі інформації. Оформлення такої інформації шляхом прийняття ГРД будь-яких рішень не передбачено.

Крім того, суд вважає, що ухвалення рішення пленарним складом ВККС передбачено лише у разі необхідності підтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному судді за умови наявності негативного висновку ГРД. Ухвалення рішення щодо непідтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя не вимагає проведення засідання ВККС у пленарному складі та відбувається на засіданні відповідної комісії.

Не погодившись із рішенням Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду з підстави порушення судом норм матеріального та процесуального права, ОСОБА_5 та її представник ОСОБА_3 подали до Великої Палати Верховного Суду апеляційні скарги, у яких просять скасувати зазначене рішення через порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове - про задоволення позовних вимог.

Позивачка та її представник вважають, що поза увагою суду залишився той факт, що ВККС, на порушення положень статей 6 та 19 Конституції України та статті 94 Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, тут і далі - Закон № 1402-VІІІ), ухвалила оскаржуване рішення колегією з 4-х членів, а не на пленарному засіданні усього складу Комісії.

Зазначають, що ВККС проігнорувала пояснення про те, що автомобіль SUZUKI GRAND VITARA був власністю чоловіка позивачки та перестав бути його власність за кілька років до початку її участі у конкурсі на посаду судді Верховного Суду. Відсутність автомобіля у декларації ОСОБА_5 за 2013 рік є лише наслідком необізнаності позивачки про дату зняття з державної реєстрації вказаного транспортного засобу. Також, на думку позивачки та її представника, суд не звернув увагу на те, що вартість акцій ЗАТ «Квіти України» була мізерною, і ніяк не могла вплинути на діяльність ОСОБА_5 у статусі судді.

ОСОБА_3 в апеляційній скарзі зазначає, що інформація надана ГРД не є висновком цього органу у розумінні статей 85, 87 Закону № 1402-VІІІ та Регламенту ГРД, схваленого рішенням ГРД від 23 листопада 2016 року № 1/2016 (далі - Регламент ГРД).

Натомість представник ВККС у відзиві на апеляційні скарги заперечує проти вимог позивачки та її представника та зі свого боку доводить, що скарги не містять обґрунтувань щодо порушення судом норм матеріального чи процесуального права і незаконності рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 15 березня 2018 року.

Ухвалою ВеликоїПалати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року відкрито апеляційне провадження за апеляційними скаргами ОСОБА_5 та її представника ОСОБА_3 на рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 15 березня 2018 року та призначено справу до апеляційного розгляду у порядку письмового провадження, а ухвалою від 13 червня 2018 року - призначено справу до розгляду в судовому засіданні.

Дослідивши наведені в апеляційних скаргах доводи та аргументи відзиву представника ВККС, заслухавши представників позивачки та відповідача, Велика Палата Верховного Суду переглянула оскаржуване судове рішення і не виявила порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати.

Суд першої інстанції встановив таке.

Рішенням Комісії від 7 листопада 2016 року № 145/зп-16 оголошено конкурс на зайняття 120 вакантних посад суддів касаційних судів у складі Верховного Суду та затверджено умови проведення конкурсу на зайняття вакантних посад суддів касаційних судів у складі Верховного Суду.

ОСОБА_5 звернулась до ВККС із заявою від 25 листопада 2016 року вх. № 32днс-73/16 про проведення стосовно неї кваліфікаційного оцінювання для участі у конкурсі на посаду судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду за спеціальною процедурою призначення.

ВККС прийнято рішення від 5 грудня 2016 року № 19/вс-16 про допуск, утому числі, ОСОБА_5 до участі у конкурсі на посаду судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.

Рішенням Комісії від 11 січня 2017 року № 2/зп-17 призначено кваліфікаційне оцінювання 653 кандидатів, серед яких ОСОБА_5, допущених до участі в конкурсі на зайняття 120 вакантних посад суддів касаційних судів у складі Верховного Суду.

16 лютого 2017 року ОСОБА_5 склала анонімне письмове тестування, за результатами якого набрала 87,75 балів та згідно з рішенням Комісії від 17 лютого 2017 року № 12/зп-17 була допущена до виконання практичного завдання на етапі іспиту під час кваліфікаційного оцінювання в межах процедури конкурсу до касаційних судів у складі Верховного Суду.

21 лютого 2017 року ОСОБА_5 виконала практичне завдання, за результатами якого набрала 92,5 бала, та згідно з рішенням ВККС від 29 березня 2017 року №23/зп-17 на першому етапі кваліфікаційного оцінювання за загальним результатом іспиту позивачка отримала 180,25 бала та допущена до другого етапу кваліфікаційного оцінювання «Дослідження досьє та проведення співбесіди».

ГРДнадано висновок, затверджений 14 квітня 2017 року, про невідповідність кандидата на посаду судді Верховного Суду ОСОБА_5. критеріям доброчесності та професійної етики, який додано до досьє кандидата на посаду судді.

За наслідками проведеної співбесіди, Комісією прийнято оскаржуване рішення яким ОСОБА_5 визнано такою, що не підтвердила здатності здійснювати правосуддя у Касаційному адміністративному суді у складі Верховного Суду.

В основу прийняття цього рішення покладені висновки ВККС про невідповідність кандидата на посаду судді Верховного Суду ОСОБА_5. критеріям професійної етики та доброчесності.

Під час вивчення матеріалів досьє та проведення співбесіди з ОСОБА_5 Комісією було встановлено, що у деклараціях про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2012-2013 роки у розділі IV &qusp;Відомості про транспортні засоби&quдо; (підрозділ Б «Транспортні засоби, що перебувають у власності, в оренді чи на іншому праві користування членів сім'ї декларанта», пункт 4 «Автомобілі легкові») кандидатом не вказано про наявність у її чоловіка ОСОБА_6 на праві власності з 24 грудня 2007 року по 18 квітня 2013 року легкового автомобіля SUZUKI GRAND VITARA 2007 року випуску. Згідно з деклараціями про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2014-2015 роки та декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2016 рік ОСОБА_5 є власником акцій ЗАТ «Квіти України», які зі слів позивачки вона подарувала своїй матері під час проведення кваліфікаційного оцінювання, у зв'язку з чим не уклала договір про управління цінними паперами у відповідності до статті 36 Закону № 1700-VІІ.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. За частиною другою цієї статті в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Частиною другою статті 2 КАС визначено перелік критеріїв, на відповідність яким суд повинен перевірити рішення (дії, бездіяльність) суб'єкта владних повноважень у справах про їх оскарження.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 4 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII передбачено утворення Верховного Суду, судді якого призначаються за результатами конкурсу, проведеного відповідно до цього Закону.

Частиною першою статті 79 Закону № 1402-VIII передбачено, що конкурс на зайняття вакантної посади судді проводиться відповідно до цього Закону та положення про проведення конкурсу.

Положення про проведення конкурсу на зайняття вакантної посади судді затверджується ВККС (частина друга статті 79 Закону № 1402-VIII).

Частиною дев'ятою цієї статті передбачено, що ВККС проводить конкурс на зайняття вакантних посад суддів апеляційного суду чи суддів Верховного Суду на основі рейтингу учасників за результатами кваліфікаційного оцінювання.

Відповідно до частини першої статті 81 Закону № 1402-VIII спеціальною процедурою призначення на посаду судді вищого спеціалізованого суду або Верховного Суду для цілей цього Закону вважається процедура призначення на посаду судді відповідного суду осіб, які відповідають одній із вимог, визначених частиною першою чи другою статті 33, частиною першою статті 38 цього Закону відповідно.

За змістом пункту 3 частини п'ятої статті 81 Закону № 1402-VIII у межах цієї спеціальної процедури ВККС, окрім іншого, проводить кваліфікаційне оцінювання кандидата на посаду судді вищого спеціалізованого суду або Верховного Суду, який успішно пройшов спеціальну перевірку.

Відповідно до частини першої статті 83 Закону № 1402-VIII кваліфікаційне оцінювання проводиться ВККС з метою визначення здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді за визначеними законом критеріями.

Критеріями кваліфікаційного оцінювання за частиною другою статті 83 Закону № 1402-VIII є: 1) компетентність (професійна, особиста, соціальна тощо); 2) професійна етика; 3) доброчесність.

Відповідно до частини п'ятої цієї статті порядок та методологія кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення затверджуються ВККС.

Згідно із частиною першою статті 85 Закону № 1402-VIII кваліфікаційне оцінювання включає такі етапи: 1) складення іспиту; 2) дослідження досьє та проведення співбесіди.

За змістом пункту 4 частини п'ятої статті 81 цього Закону ВККС за результатами кваліфікаційного оцінювання кандидата на посаду судді вищого спеціалізованого суду або Верховного Суду ухвалює рішення про підтвердження або непідтвердження здатності такого кандидата здійснювати правосуддя у відповідному суді та визначає його рейтинг для участі у конкурсі.

Відповідно до пункту 16 розділу ІІІ Положення дослідження досьє полягає у систематизації, аналізі, зборі, уточненні даних досьє судді (кандидата на посаду судді) з метою визначення попередніх показників критеріїв кваліфікаційного оцінювання.

Пунктом 18 розділу ІІІ Положення передбачено, що за результатами дослідження досьє доповідач готує доповідь. У доповіді зазначаються, зокрема, встановлені у ході дослідження показники відповідності судді (кандидата на посаду судді) критеріям кваліфікаційного оцінювання, а також пропозиції щодо дослідження досьє.

Відповідно до пункту 19 розділу ІІІ Положення співбесіда полягає в обговоренні результатів дослідження досьє та складається з таких етапів: оголошення доповіді за результатами дослідження досьє; надання судді (кандидату на посаду судді) можливості доповнити, уточнити чи спростувати оголошену в доповіді інформацію; послідовне обговорення з суддею (кандидатом на посаду судді) показників, оцінювання яких потребує уточнення, з метою прийняття остаточного рішення щодо підтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді або відповідності судді займаній посаді.

За пунктом 20 розділу ІІІ Положення під час співбесіди обов'язковому обговоренню із суддею (кандидатом) підлягають дані щодо його відповідності критеріям професійної етики та доброчесності.

Частиною першою статті 88 Закону №1402-VIII установлено, що ВККС ухвалює мотивоване рішення про підтвердження або непідтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді.

Якщо ГРД у своєму висновку встановила, що суддя (кандидат на посаду судді) не відповідає критеріям професійної етики та доброчесності, то ВККС може ухвалити рішення про підтвердження здатності такого судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді лише в разі, якщо таке рішення підтримане не менше ніж одинадцятьма її членами.

Відповідно до частини другої статті 88 Закону №1402-VIII суддя (кандидат на посаду судді), який не згодний із рішенням ВККС щодо його кваліфікаційного оцінювання, може оскаржити це рішення в порядку, передбаченому КАС.

Разом з тим частиною третьою цієї статті передбачено, що рішення ВККС, ухвалене за результатами проведення кваліфікаційного оцінювання, може бути оскаржене та скасоване виключно з таких підстав:

1) склад членів ВККС, який провів кваліфікаційне оцінювання, не мав повноважень його проводити;

2) рішення не підписано будь-ким із складу членів ВККС, який провів кваліфікаційне оцінювання;

3) суддя (кандидат на посаду судді) не був належним чином повідомлений про проведення кваліфікаційного оцінювання - якщо було ухвалено рішення про непідтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді з підстав неявки для проходження кваліфікаційного оцінювання;

4) рішення не містить посилання на визначені законом підстави його ухвалення або мотивів, з яких Комісія дійшла відповідних висновків.

У частині третій статті 94 Закону № 1402-VIII зазначено, що організаційними формами діяльності ВККС є засідання у складі колегій, палат або у пленарному складі Комісії - залежно від питань, визначених цим Законом та Регламентом Комісії.

Колегія ВККС формується не менше ніж з трьох членів Комісії (частина четверта статті 94 Закону № 1402-VIII).

Відповідно до частини четвертої статті 101 Закону № 1402-VIII палати та колегії ВККС ухвалюють свої рішення від імені Комісії, зазначаючи склад палати чи колегії, який розглядав конкретну справу.

За змістом пункту 6.2 розділу VI Положення про проведення конкурсу на зайняття вакантної посади судді, затвердженого рішенням Комісії від 2 листопада 2016 року № 141/зп-16, Комісія ухвалює рішення про призначення кваліфікаційного оцінювання кандидатів, у якому зазначає, зокрема, склад колегії Комісії, які будуть проводити оцінювання.

Відповідно до пункту 3 розділу І Положення кваліфікаційне оцінювання проводиться Комісією у складі, визначеному рішенням Комісії.

Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновком Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду про те, що частина перша статті 88 Закону № 1402-VIII встановлює імперативний порядок лише для підтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді в разі наявності негативного висновку ГРД. Саме для ухвалення такого остаточного рішення необхідно проведення пленарного засідання ВККС та прийняття його не менше ніж одинадцятьма її членами.

Натомість рішення про непідтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді ухвалюється колегією Комісії у складі, визначеному рішенням Комісії для відповідного кваліфікаційного оцінювання, незалежно від наявності чи відсутності висновку ГРД.

З огляду на наведене твердження позивачки та її представника щодо порушення процедури прийняття оскаржуваного рішення не можна визнати обґрунтованими.

Відповідність судді критеріям професійної етики та доброчесності оцінюється Комісією за показниками, визначеними у розділі ІІ Положення, прийнятого на виконання вимог частини п'ятої статті 83 Закону №1402-VІІІ.

Пунктом 4 глави 6 розділу ІІ Положення встановлено, що рішення про підтвердження здатності здійснювати правосуддя суддею у відповідному суді ухвалюється у випадку отримання ним мінімально допустимих і більших балів за результатами іспиту та оцінювання критеріїв особистої і соціальної компетентності, а також бала, більшого за 0, за результатами оцінювання критерію професійної етики чи критерію доброчесності.

За змістом пунктів 5.2, 5.3 глави 6 розділу ІІ цього Положення критерії професійної етики та доброчесності оцінюються у 0 балів за наявності доказів невідповідності судді (кандидата на посаду судді) вимогам професійної етики та/або вимогам доброчесності відповідно.

Пунктами 1 та 2 глави 6 розділу ІІ цього Положення передбачено, що встановлення відповідності судді (кандидата на посаду судді) критеріям кваліфікаційного оцінювання здійснюється членами Комісії за їх внутрішнім переконанням відповідно до результатів кваліфікаційного оцінювання. Показники відповідності судді (кандидата на посаду судді) критеріям кваліфікаційного оцінювання досліджуються окремо один від одного та у сукупності.

Дослідження досьє та проведення співбесіди як один з етапів кваліфікаційного оцінювання має на меті, окрім іншого, встановити відповідність кандидата на посаду судді критеріям професійної етики та доброчесності. Тобто, в цьому випадку встановлено легітимну мету дій ВККС.

У межах процедури кваліфікаційного оцінювання кандидатів на посаду судді, з урахуванням мети і завдань його проведення, обов'язком (повноваженням) ВККС є з'ясування й оцінка усіх аспектів життя і діяльності такого кандидата не лише професійного характеру, але й морально-етичного. Щодо останнього, то Комісія з огляду на свій правовий статус повинна визначити, чи відповідає поведінка судді/кандидата на посаду судді основоположним принципам її регламентації, високі стандарти якої визначено, зокрема, у Бангалорських принципах поведінки суддів від 19 травня 2006 року (схвалені резолюцією Економічної та соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року № 2006/23), а також у Кодексі суддівської етики, затвердженому рішенням XI (чергового) з'їзду суддів України від 22 лютого 2013 року.

Відповідно до пункту 3.3 Рішення Конституційного Суду України від 20 січня 2012 року № 2-рп/2012 «У справі за конституційним поданням Жашківської районної ради Черкаської області щодо офіційного тлумачення положень частин першої, другої статті 32, частин другої, третьої статті 34 Конституції України» зазначено, що вирішуючи питання щодо конфіденційності інформації про особу, яка займає посаду, пов'язану зі здійсненням функцій держави або органів місцевого самоврядування, та членів її сім'ї, Конституційний Суд України виходить з такого, що належність інформації про фізичну особу до конфіденційної визначається в кожному конкретному випадку. Перебування особи на посаді, пов'язаній зі здійсненням функцій держави або органів місцевого самоврядування, передбачає не тільки гарантії захисту прав цієї особи, а й додаткові правові обтяження. Публічний характер як самих органів - суб'єктів владних повноважень, так і їх посадових осіб вимагає оприлюднення певної інформації для формування громадської думки про довіру до влади та підтримку її авторитету у суспільстві.

Парламентська АсамблеяРади Європи у своїй Резолюції від 25 грудня 2008 року № 1165 (1998) зазначила, що публічні особи повинні усвідомлювати, що особливий статус, який вони мають у суспільстві, автоматично збільшує рівень тиску на приватність їхнього життя (пункт 6).

Відповідно до статей 1 - 3 Кодексу суддівської етики суддя повинен бути прикладом неухильного додержання вимог закону і принципу верховенства права, присяги судді, а також дотримання високих стандартів поведінки з метою зміцнення довіри громадян у чесність, незалежність, неупередженість та справедливість суду. Суддя має уникати будь-якого незаконного впливу на його діяльність, пов'язану зі здійсненням правосуддя, та бути незалежним від своїх колег у процесі прийняття рішень. Він не має прав використовувати своє посадове становище в особистих інтересах чи в інтересах інших осіб та не повинен дозволяти цього іншим. Суддя має докладати всіх зусиль до того, щоб на думку розсудливої, законослухняної та поінформованої людини його поведінка була бездоганною.

Згідно зі статтями 18 - 19 Кодексу суддівської етики суддя повинен бути обізнаним про свої майнові інтереси та вживати розумних заходів для того, щоб бути обізнаним про майнові інтереси членів своєї сім'ї. Суддя повинен враховувати, що сімейні, соціальні взаємовідносини чи будь-які інші стосунки та втручання з боку органів державної влади не мають впливати на поведінку судді чи ухвалення судових рішень.

Дотримання високих стандартів поведінки означає, що суддя повинен добровільно і свідомо відстоювати доброчесність та незалежність судової влади, що, у свою чергу, зумовлює обов'язок сумлінно, чесно і кваліфіковано виконувати призначення носія судової влади. Він також добровільно приймає на себе обмеження, пов'язані з виконанням ним своїх професійних обов'язків, які унеможливлюють створення умов, що викликатимуть сумніви у доброчесності поведінки судді та його безсторонності, незалежності і об'єктивності.

Доброчесна поведінка судді має торкатися всіх сфер його життя, у тому числі, і матеріальної (майнової) сфери. У коментованій статті йдеться про добросовісну поведінку судді в реалізації обов'язку бути обізнаним про свої майнові інтереси та здійснення активних дій щодо вжиття розумних (адекватних) заходів для того, щоб бути обізнаним про майнові інтереси членів своєї сім'ї, виявляючи повагу до законів і лояльність до публічних фінансових інтересів держави.

Важливим питанням у декларуванні доходів є доброчесність щодо майнових прав та обов'язків подружжя у структурі їхнього спільного і роздільного майна та надання відомостей про взаємне утримання і центр життєвих інтересів. Не зважаючи на те, що нормативно-правові акти не передбачають зустрічного обов'язку членів сім'ї в обов'язковому порядку надати декларанту відомості фінансового-майнового характеру, розумність заходів для обізнаності про майнові інтереси членів родини включає в себе можливість звернення судді до керівництва суду (у разі відмови членів родини надати інформацію щодо фінансово-майнових інтересів і податкових зобов'язань) про отримання відповідних даних в установленому порядку.

У межах оцінки відповідності кандидата на посаду судді Верховного Суду на відповідність критеріям професійної етики та доброчесності перевірці підлягають, у тому числі, відомості наведені у декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру та декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування в контексті дотримання кандидатом вимог Кодексу суддівської етики.

Отже, твердження позивачки та її представника щодо не внесення до декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2012-2013 роки інформації щодо автомобіля SUZUKI GRAND VITARA 2007 року випуску через необізнаність позивачки про дату зняття з державної реєстрації вказаного транспортного засобу та що вартість акцій ЗАТ «Квіти України» була мізерною, і ніяк не могла вплинути на діяльність ОСОБА_5 у статусі судді, не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують висновків відповідача щодо невідповідності ОСОБА_5 критеріям професійної етики та доброчесності.

Посилання ОСОБА_3 в апеляційній скарзі на те, що інформація ГРД не є висновком цього органу у розумінні статей 85 та 87 Закону № 1402-VІІІ та Регламенту ГРД, не можна вважати обґрунтованими з огляду на таке.

Частиною першою та пунктом 1 частини шостої статті 87 Закону №1402-VIII передбачено, що ГРД утворюється з метою сприяння ВККС у встановленні відповідності судді (кандидата на посаду судді) критеріям професійної етики та доброчесності для цілей кваліфікацій ного оцінювання. ГРД збирає, перевіряє та аналізує інформацію щодо судді (кандидата на посаду судді).

Отже, Велика Палата Верховного Суду погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що відомості для встановлення відповідності судді (кандидата на посаду судді) критеріям професійної етики та доброчесності для цілей кваліфікаційного оцінювання повинні надаватись ГРД до ВККС у формі інформації. Чинне законодавство не передбачає оформлення такої інформації шляхом прийняття ГРД будь-яких рішень (висновків).

Велика Палата Верховного Суду погоджується також і з висновком Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду про те, що позивачка не навела правового обґрунтування порушень ВККС щодо ухвалення оспорюваного рішення.

Як убачається із матеріалів справи та зі змісту оскаржуваного судового рішення, суд повно та всебічно встановив обставини справи, дослідив докази у справі та належним чином умотивувавши своє рішення, дійшов до висновку про безпідставність позовних вимог ОСОБА_5

Велика Палата Верховного Суду не встановила порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування або зміни рішення.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315, частини першої статті 316 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що суд прийняв правильне і законне рішення, доводи позивачки та її представника, наведені в апеляційних скаргах, висновків суду не спростовують, тому немає підстав для скасування рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 15 березня 2018 року.

Керуючись статтями 250, 266, 292, 310, 315, 316, 321, 322 КАС, Велика Палата Верховного Суду

ПОСТАНОВИЛА:

1. Апеляційні скарги ОСОБА_5 та її представника ОСОБА_3 залишити без задоволення.

2. Рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 15 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Князєв
Суддя-доповідач О. Б. Прокопенко
Судді: Н. О. Антонюк О. Р. Кібенко
С. В. Бакуліна Л. М. Лобойко
В. В. Британчук Л. І. Рогач
Д. А. Гудима О. С. Ткачук
В. І. Данішевська В. Ю. Уркевич
О. С. Золотніков О. Г. Яновська