Справа № 823/1607/18
Суддя: Чаку Є.В.
Дата ухвалення: 2018-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 823/1607/18 Суддя (судді) першої інстанції: В.А. Гайдаш
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Чаку Є.В.,

суддів: Файдюка В.В.,Мєзєнцева Є.І.

за участю секретаря Муханькової Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу Звенигородської об'єднана державна податкова інспекція Головного управління державної фіскальної служби у Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 22 травня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Звенигородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління державної фіскальної служби у Черкаській області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Звенигородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління державної фіскальної служби у Черкаській області про визнання протиправною відмову відповідача у скасуванні реєстрації декларації платника єдиного податку 2 групи за період 2012-2016 роки по ФОП ОСОБА_2 в системі обліку поданої податкової звітності; зобов'язання відповідача скасувати реєстрацію декларацій платника єдиного податку 2 групи за період 2012-2016 року по ФОП ОСОБА_2 в системі обліку поданої податкової звітності.

Черкаський окружний адміністративний суд своїм рішенням від 22 травня 2018 року позов задовольнив частково. Зобов'язав Звенигородську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Черкаській області скасувати реєстрацію декларацій платника єдиного податку 2 групи за період 2012-2015 роки по ФОП ОСОБА_2 в системі обліку поданої податкової звітності.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 22 травня 2018 року та прийняти нову постанову, якою відмовити задоволенні позову. На думку апелянта, зазначене рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначив, що податкової звітності за період з 2012-2016 роки не подавав, а відповідно і не підписував, по тій причині, що жодна підприємницька діяльність ним не здійснювалась, доходи він не отримував, а тому вважав, що звіти подавати не має необхідності. Крім того, зазначив, що відповідно до Висновку експерта від 16.02.2018 року встановлено, що підписи у податкових деклараціях за 2012-2015 роки виконані не ОСОБА_2, а іншою особою, з наслідуванням справжнього підпису ОСОБА_2, що підтверджує факт підробки підпису на податковій звітності.

Судове засідання проведено без фіксації судового процесу, в порядку ч. 4 ст. 229 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду необхідно скасувати, з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 перебував на обліку у Катеринопільському відділені Звенигородської ОДПІ з 19.01.2012 року по 16.06.2016 року на спрощеній системі оподаткування - платником єдиного податку 2 групи.

У період з 2012 по 2016 роки до контролюючого органу від ОСОБА_2 були подані декларації платника єдиного податку, що підтверджується відтисками штемпеля контролюючого органу на відповідних копіях податкових декларацій.

16.11.2017 року позивач звернувся до Звенигородської ОДПІ з листом, в якому просив декларації платника єдиного податку-фізичної особи підприємця за весь період (2012-2016 роки), що були подані не ним але від його імені (ФОП ОСОБА_2) вважати недійсними та скасувати їх реєстрацію.

Листом від 01.12.2017 року Звенигородська ОДПІ повідомила позивача про те, що прийняття рішення про визнання недійсними декларацій органами ДФС можливе лише за наявності відповідного висновку компетентних органів щодо фактів шахрайства та встановлення фальсифікації при поданні податкової звітності.

Отримавши висновок експерта від 16.02.2018 року, в якому встановлено, що підписи в податкових деклараціях за 2012-2015 роках виконані не ОСОБА_2, а іншою особою, з наслідуванням справжнього підпису (підписів) ОСОБА_2, позивач повторно звернувся з листом до Звенигородської ОДПІ.

Проте, Звенигородська ОДПІ листом від 13.04.2018 року повідомила позивача про те, що скасувати реєстрацію податкових декларацій можливо лише при наявності рішення суду, що набрало законної сили.

Позивач не погоджуючись з такими діями відповідача, звернувся до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

З приводу даних спірних правовідносин, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 Податкового кодексу України, платниками податків визнаються фізичні особи, юридичні особи та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об'єкти оподаткування або провадять діяльність (операціях), що є об'єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом. Платник податків зобов'язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів, подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням та сплатою податків та зборів.

Платник податків зобов'язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів, подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів (п.п. 16.1.2, п.п. 16.1.3 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України).

В силу п. 19-1.1.27 ст. 19 Податкового кодексу України, функцією контролюючого органу, крім інших випадків, є забезпечення розвитку, впровадження та технічне супроводження інформаційно-телекомунікаційних систем і технологій, автоматизацію процедур, зокрема, контроль за повнотою та правильністю виконання митних формальностей, організовують впровадження електронних сервісів для суб'єктів господарювання.

Відповідно до положень п. 46.1 ст. 46 Податкового кодексу України, податкова декларація, розрахунок (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку. Митні декларації прирівнюються до податкових декларацій для цілей нарахування та/або сплати податкових зобов'язань. Додатки до податкової декларації є її невід'ємною частиною.

Згідно п. 46.5 ст. 46 Податкового кодексу України, форма податкової декларації встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. У такому ж порядку встановлюються форми податкових декларацій з місцевих податків і зборів, що є обов'язковими для застосування їх платниками (податковими агентами).

Відповідно до пунктів 48.1-48.2 ст. 48 Податкового кодексу України, податкова декларація складається за формою, затвердженою в порядку, визначеному положеннями пункту 46.5 статті 46 цього Кодексу та чинному на час її подання.

Форма податкової декларації повинна містити необхідні обов'язкові реквізити і відповідати нормам та змісту відповідних податку та збору.

Обов'язкові реквізити - це інформація, яку повинна містити форма податкової декларації та за відсутності якої документ втрачає визначений цим Кодексом статус із настанням передбачених законом юридичних наслідків.

Згідно пункту 48.3 ст. 48 Податкового кодексу України, податкова декларація повинна містити такі обов'язкові реквізити: тип документа (звітний, уточнюючий, звітний новий); звітний (податковий) період, за який подається податкова декларація; звітний (податковий) період, що уточнюється (для уточнюючого розрахунку); повне найменування (прізвище, ім'я, по батькові) платника податків згідно з реєстраційними документами; код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер; реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті); місцезнаходження (місце проживання) платника податків; найменування контролюючого органу, до якого подається звітність; дата подання звіту (або дата заповнення - залежно від форми); ініціали, прізвища та реєстраційні номери облікових карток або інші відомості, визначені в абзаці сьомому цього пункту, посадових осіб платника податків; підписи платника податку - фізичної особи та/або посадових осіб платника податку, визначених цим Кодексом, засвідчені печаткою платника податку (за наявності).

Відповідно до п.п. 48.5.1 п. 48.5 ст. 48 Податкового кодексу України, податкова декларація повинна бути підписана керівником платника податків або уповноваженою особою, а також особою, яка відповідає за ведення бухгалтерського обліку та подання податкової декларації до контролюючого органу. У разі ведення бухгалтерського обліку та подання податкової декларації безпосередньо керівником платника податку така податкова декларація підписується таким керівником.

Достатнім підтвердженням справжності документа податкової звітності є наявність оригіналу підпису уповноваженої особи на документі у паперовій формі або наявність в електронному документі електронного цифрового підпису платника податку.

Порядок подання податкової звітності до контролюючого органу визначається ст. 49 Податкового кодексу України.

Так, зокрема, п. 49.1 ст. 49 Податкового кодексу України встановлено, що податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.

Відповідно до п. 49.3 ст. 49 Податкового кодексу України, податкова декларація подається за вибором платника податків, якщо інше не передбачено цим Кодексом, в один із таких способів:

а) особисто платником податків або уповноваженою на це особою;

б) надсилається поштою з повідомленням про вручення та з описом вкладення;

в) засобами електронного зв'язку в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством.

Пунктом 49.8 статті 49 Податкового кодексу України визначено, що прийняття податкової декларації є обов'язком контролюючого органу. Під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов'язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов'язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу. Інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не підлягають.

Згідно п. 49.9 ст. 49 Податкового кодексу України, за умови дотримання платником податків вимог цієї статті посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов'язана зареєструвати податкову декларацію платника датою її фактичного отримання контролюючим органом.

З матеріалів справи вбачається, що у період з 2012 -2016 роки до податкового органу було подано податкові декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, які були прийняті та зареєстровані податковий органом у встановленому порядку.

Дослідивши копії вказаних декларацій колегією суддів встановлено, що вони містять усі передбачені п. 48.3, п. 48.4 ст. 48 Податкового кодексу України, обов'язкові реквізити, зокрема, й підписи ФОП ОСОБА_2

Звертаючись до суду з даним позовом позивач зазначив, що він податкової звітності за період з 2012-2016 роки не подавав, а відповідно і не підписував її, по тій причині, що жодна підприємницька діяльність ним не здійснювалась, доходи він не отримував.

Як вже зазначалось судом вище, на підтвердження власних доводів позивачем надано до суду висновок експерта сектору технічних досліджень документів та почерку відділу криміналістичних видів досліджень Черкаського НДЕКЦ МВС України Кохановського Д.Г. від 16.02.2018 року №1/333 за матеріалами досудового розслідування по кримінальному провадженню № 00000450.

У вказаному висновку зазначено, що підписи від імені ОСОБА_2 на деклараціях платника єдиного податку за 2012-2015 роки виконані не ним, а іншою особою.

При оцінці відомостей, що викладені у вказаному вище експертному висновку, суд керується приписами частини першої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких: належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування; суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що вказаний висновок оформлений в рамках досудового розслідування діянь, що носять ознаки злочину, та в силу вимог Кримінального процесуального кодексу України: не є документом, що встановлює факт правопорушення та/або винну особу; не підлягає розголошенню до завершення досудового розслідування; досліджується і набуває статусу доказу тільки за наслідками розгляду його судом в рамках кримінального провадження.

При цьому, в силу приписів частини 6 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України вирок суду у кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду у справах про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинено воно цією особою.

Тобто, обов'язковість преюдиційних обставин, передбачена частиною 6 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до буквального тлумачення зазначеної норми поширюється лише на обставини, встановлені безпосередньо: 1) або вироком у кримінальній справі; 2) або постановою про адміністративний проступок.

Відповідно, обставини, встановлені в інших процесуальних актах у кримінальних справах чи справах про адміністративні проступки, не можуть розглядатись як обов'язкові відповідно до частини 6 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи положення наведених вище норм суд під час розгляду даної справи не бере до уваги вказаний висновок експерта сектору технічних досліджень документів та почерку відділу криміналістичних видів досліджень Черкаського НДЕКЦ МВС України Кохановського Д.Г. від 16.02.2018 року №1/333, з огляду на те, що останній не набув статусу доказу, а тому не може вважатись належним доказом у даній справі без надання вироку у кримінальній справі або постанови про адміністративний проступок.

Оскільки у матеріалах справи відсутні інші належні докази, які б підтверджували обставини на які посилається позивач, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач діяв межах та у спосіб, встановлений чинним законодавством, а тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 22 травня 2018 року та ухвалення нової постанови про відмову у задоволенні позову.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 229, 242, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Звенигородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління державної фіскальної служби у Черкаській області - задовольнити.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 22 травня 2018 року - скасувати та прийнято нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий суддя: Є.В. Чаку

Судді: В.В. Файдюк

Є.І. Мєзєнцев