Справа № 711/6129/17
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2018-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
Іменем України

26 вересня 2018 року

Київ

справа №711/6129/17

провадження №К/9901/3243/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого Смоковича М. І.,

суддів: Білоуса О. В., Стрелець Т. Г.,

розглянув у попередньому судовому засіданні у касаційній інстанції адміністративну справу № 711/6129/17

за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії, провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою Міністерства оборони України на постанову Придніпровського районного суду міста Черкаси від 23 серпня 2017 року, прийняту у складі головуючого судді Степаненка О. М., та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 10 жовтня 2017 року, постановлену у складі колегії суддів: головуючого Шелест С. Б., суддів: Кузьмишиної О. М., Пилипенко О. Є.

І. Суть спору
1. У липні 2017 року ОСОБА_1 звернувсь до суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України, в якому просив:

1.1. визнати протиправним та скасувати пункт 10 Протоколу засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 17 березня 2017 року № 24 щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності, що настала внаслідок захворювання та поранення, пов`язаних із захистом Батьківщини;

1.2. зобов`язати Міністерство оборони України призначити позивачу одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності, що настала внаслідок захворювання та поранення, пов`язаних із захистом Батьківщини.

2. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що у період з серпня 1983 року по грудень 2004 року він проходив військову службу в лавах Збройних Сил, при цьому 16 січня 2009 року йому встановлено ІІІ групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини.

2.1. У зв`язку з встановленням 04 березня 2014 року ІІ групи інвалідності у зв`язку із захворюванням, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, ОСОБА_1 звернувсь до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у відповідності до положень статті 16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, однак останнім повідомлено про відсутність підстав для розгляду поданих документів у зв`язку з їх невідповідністю вимогам постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499.

2.2. Позивач наголошує, що, незважаючи на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2016 року у справі № 823/43/16, яка набрала законної сили, відповідачем відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку з відсутністю у позивача права на її отримання.

2.3. Вважаючи дії відповідача протиправними, ОСОБА_1 звернувсь до суду з вимогою зобов`язати Міністерство оборони України призначити позивачу одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності, що настала внаслідок захворювання та поранення, пов`язаних із захистом Батьківщини.

ІІ. Встановлені судами фактичні обставини справи
3. У період з серпня 1983 року по грудень 2004 року ОСОБА_1 проходив військову службу як кадровий офіцер в Збройних Силах України.

4. Наказом Міністра оборони України від 15 листопада 2004 року № 953 позивача звільнено з військової служби у запас Збройних Сил України у зв`язку зі скороченням штатів.

5. На підставі наведеного наказу 01 грудня 2004 року командиром Військової частини НОМЕР_1 видано наказ № 138, яким позивача виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення та направлено на зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

6. Довідкою військово-лікарської комісією Військової частини НОМЕР_2 (м. Кременчук), затвердженої ВЛК МО України 14 травня 2004 року, позивача визнано обмежено придатним до військової служби та встановлено, що захворювання пов`язане з проходженням військової служби.

7. Відповідно до витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв № 591 від 30 липня 2008 року отримані позивачем захворювання та поранення пов`язані із захистом Батьківщини, у зв`язку з чим 16 січня 2009 року позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності безтерміново, що підтверджується випискою із акта огляду МСЕК серії 6 ЧК № 002479 від 16 січня 2009 року.

8. В подальшому в зв`язку з погіршенням стану здоров`я під час повторного огляду 04 березня 2014 року ОСОБА_1 установлено II групу інвалідності внаслідок захворювання та поранення, пов`язаних із захистом Батьківщини.

9. З метою отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням II групи інвалідності внаслідок захворювання та поранення, що пов`язані з захистом Батьківщини 18 січня 2016 року ОСОБА_1 звернувсь до ІНФОРМАЦІЯ_1 з відповідною заявою та доданими до неї документами, однак листом від 14 березня 2016 року № 6/8/5/390 позивача повідомлено про відсутність підстав для розгляду поданих документів у зв`язку з чим документи повернуто, як такі, що не відповідають вимогам постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499.

10. Не погоджуючись з наведеною відмовою, позивач оскаржив її в судовому порядку.

11. Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 06 лютого 2017 року у справі № 711/5733/16-а, позов ОСОБА_1 задоволено.

11.1. Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо ненаправлення висновку Міністерству оборони України відносно виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням II групи інвалідності, що настала внаслідок захворювання поранення, пов`язаних із захистом Батьківщини.

11.2. Визнано протиправною бездіяльність Міністерства оборони України щодо неприйняття рішення про призначення або відмову у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням II групи інвалідності, що настала внаслідок захворювання поранення, пов`язаних із захистом Батьківщини.

11.3. Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 повторно розглянути документи та заяву ОСОБА_1 від 18 січня 2016 року, скласти та направити Міністерству оборони України висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням II групи інвалідності, що настала внаслідок захворювання поранення, пов`язаних із захистом Батьківщини.

11.4. Зобов`язано Міністерство оборони України розглянути по суті заяву та документи ОСОБА_1 та прийняти вмотивоване рішення про призначення або відмову у призначенні йому одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням II групи інвалідності, що настала внаслідок захворювання поранення, пов`язаних із захистом Батьківщини.

12. Відповідно до витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 24 від 17 березня 2017 року, відповідачем відмовлено у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, з тих підстав, що на день звільнення позивача з військової служби діяла стаття 16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, яка передбачала державне обов`язкове особисте страхування та не передбачала виплату одноразової грошової допомоги. Окрім цього, зміна групи інвалідності у ОСОБА_1 відбулася понад дворічний термін, що згідно з частиною четвертою статті 16-3 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та пункту 8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975, не дає підстав для здійснення доплати одноразової грошової допомоги у зв`язку зі зміною групи інвалідності.

ІІІ. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення
13. Постановою Придніпровського районного суду міста Черкаси від 23 серпня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 10 жовтня 2017 року, позовні вимоги задоволено.

13.1. Визнано протиправним рішення Міністерства оборони України від 17 березня 2017 року (протокол № 24) про відмову в призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням II групи інвалідності, що настала внаслідок захворювання та поранення, пов`язаних із захистом Батьківщини.

13.2. Зобов`язано Міністерство оборони України призначити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням II групи інвалідності, що настала внаслідок захворювання та поранення, пов`язаних із захистом Батьківщини.

14. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з норм, встановлених Порядком № 975, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року, отже норм Закону, що діяли станом на 04 березня 2014 року, тобто на час встановлення позивачу ІІ групи інвалідності, згідно з якою позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення ІІ групи інвалідності якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин. Разом з цим суд першої інстанції дійшов висновку, що зміна групи інвалідності понад дворічний термін не може бути підставою для відмови у виплаті одноразової допомоги, оскільки Порядком № 975 передбачено відсутність прав на доплату одноразової грошової допомоги, при тій умові, що позивачу взагалі не призначалась і не виплачувалась така одноразова допомога.

15. Зазначена позиція була підтримана і Київським апеляційним адміністративним судом, який переглянув постанову суду першої інстанції та залишив її без змін.

IV. Касаційне оскарження
16. У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати їх рішення, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

17. В мотивування своєї касаційної скарги представник Міністерства оборони України вказує, що законодавець передбачив отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі після первинного огляду та встановлення інвалідності тільки протягом двох років під час повторного огляду. При цьому виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

17.1 Відповідач наголошує, що під час звернення із заявою про отримання одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 не додав документ, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) зокрема, про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, відтак у позивача відсутнє право на призначення одноразової грошової допомоги.

18. Водночас позивач у відзиві вказує на безпідставність касаційної скарги і просить залишити її без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій без змін.

V. Релевантні джерела права й акти їх застосування
19. Статтею 327 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів, що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі КАС України), обумовлено, що судом касаційної інстанції в адміністративних справах є Верховний Суд.

20. За правилами частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

21. Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу VII Перехідні положення КАС України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

22. Приписами частини першої статті 341 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

23. Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

24. Перебування особи на військовій службі є однією із форм реалізації закріпленого у статті 43 Конституції України права на працю, а тому необхідно керуватися, в тому числі, і положеннями частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, яка визначає право звернення працівника до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком, в даному випадку стягнення грошового забезпечення військовослужбовця.

25. Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

26. Частиною п`ятою статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

27. Відповідно до статті 41 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей.

28. 20 грудня 1991 року Верховною Радою України прийнято Закон України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей № 2011-XII (далі Закон № 2011-ХІІ), який відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

29. Визначення соціального захисту військовослужбовців міститься у статті 1 Закону № 2011-ХІІ, та означає діяльність (функція) держави, спрямовану на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

30. У відповідності до статті 1-2 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

31. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 3 Закону № 2011-XII дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

32. Статтею 16 вказаного Закону № 2011-XII у редакції чинній на момент виникнення правовідносин передбачено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

33. У разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

У разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби під час проходження військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі, що визначається у відсотках від загальної суми допомоги на випадок загибелі (смерті), встановленої пунктом 5 цієї статті (ч. 6 ст. 16 Закону № 2011-XII).

34. Відповідно до частини першої статті 16-2 № 2011-XII у редакції чинній на момент виникнення правовідносин, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі:

а) 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпунктах 1 3 пункту 2 статті 16 цього Закону;

б) 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).

35. Відповідно до пункту 3 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 (далі Порядок № 975) днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

VI. Позиція Верховного Суду
35. З аналізу наведених норм даного Закону вбачається, що застосування статті 16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей пов`язується не з фактом звільнення позивача зі служби, а з часом встановлення йому інвалідності внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження військової служби, незалежно від строку, що минув після звільнення з військової служби.

36. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України у постановах від 18 листопада 2014 року у справі № 21-446а14 та від 21 квітня 2015 року у справі № 21-135а15.

37. Також, аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 372/1258/16-а, № провадження К/9901/6800/18.

38. З матеріалів справи вбачається, що підставою для встановлення позивачу ІІ групи інвалідності слугувало захворювання та поранення, пов`язані із захистом Батьківщини, що, насамперед, підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією № 617394 від 13 березня 2014 року.

39. Враховуючи приписи пункту 3 Порядку № 975, датою виникнення у позивача права на отримання грошової допомоги у зв`язку з встановленням II групи інвалідності внаслідок захворювання та поранення, пов`язаних із захистом Батьківщини, згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальної експертної комісії є 04 березня 2014 року.

40. За такого правового врегулювання та обставин справи, Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо набуття позивачем права на отримання одноразової допомоги саме з 04 березня 2014 року, тобто з моменту встановлення йому ІІ групи інвалідності.

41. З огляду на викладене, висновки судів попередніх інстанцій є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.

42. Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів попередніх інстанцій і зводяться до переоцінки встановлених судами обставин справи.

43. Зважаючи на приписи статті 350 КАС України, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

VII. Судові витрати
44. З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 3, 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, суд

п о с т а н о в и в :

1. Касаційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення.

2. Постанову Придніпровського районного суду міста Черкаси від 23 серпня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 10 жовтня 2017 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий М. І. Смокович

Судді О. В. Білоус

Т. Г. Стрелець