Справа № 815/4569/17
Суддя: Берназюк Я.О.
Дата ухвалення: 2018-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

19 вересня 2018 року

Київ

справа №815/4569/17

адміністративне провадження №К/9901/57934/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., судді Гриціва М.І., судді Коваленко Н.В., розглянувши у письмовому провадженні у касаційному порядку адміністративну справу за позовом Кредитної спілки «Істок» до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері фінансових послуг, про визнання нечинними розпоряджень за касаційною скаргою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері фінансових послуг, на рішення Одеського окружного адміністративного суду у складі судді Стеценко О.О. від 05 березня 2018 року та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів: Танасогло Т.М., Градовського Ю.М., Крусяна А.В. від 26 червня 2018 року,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2017 року кредитна спілка «Істок» (далі - КС «Істок», позивач) звернулась до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Національної комісії, що здійснює регулювання у сфері фінансових послуг (далі - Нацкомфінпослуг, відповідач), у якому з урахуванням уточненого позову просить:

- визнати нечинним розпорядження Нацкомфінпослуг № 3289 від 25 липня 2017 року «Про усунення порушень кредитною спілкою «Істок» законодавства про фінансові послуги» з моменту його прийняття;

- визнати нечинним розпорядження Нацкомфінпослуг № 3898 від 26 вересня 2017 року «Про анулювання ліцензії на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг, виданих кредитній спілки «Істок» з моменту його прийняття.

Позов обґрунтовано тим, що оскаржувані розпорядження прийнято з порушенням порядку застосування таких заходів впливу, зокрема: не складено акт про правопорушення; не розпочато провадження у справі про правопорушення щодо кредитної спілки; захід впливу застосовано без обов'язкової передумови - провадження у справі про правопорушення; не повідомлено позивача про дату, час та місце розгляду справи; не забезпечено права позивача на захист. За таких обставин, позивач вважає, що оскаржувані розпорядження підлягають скасуванню.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 05 березня 2018 року, що залишене без змін постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 26 червня 2018 року, адміністративний позов задоволено: визнано протиправним та скасовано розпорядження Національної комісії, що здійснює регулювання у сфері фінансових послуг № 3289 від 25 липня 2017 року «Про усунення порушень кредитною спілкою «Істок» законодавства про фінансові послуги»; визнано протиправним та скасовано розпорядження Національної комісії, що здійснює регулювання у сфері фінансових послуг № 3898 від 26 вересня 2017 року «Про анулювання ліцензії на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг, виданих кредитній спілки «Істок».

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що відповідачем порушено порядок застосування заходів впливу за порушення законодавства про фінансові послуги, не здійснювався розгляд справи про правопорушення відносно позивача та відповідно не повідомлялось останнього про такий розгляд, відтак, розпорядження, прийняті без дотримання встановленого порядку, підлягають скасуванню.

Не погоджуючись з рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 05 березня 2018 року та постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 26 червня 2018 року, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, Нацкомфінпослуг звернулась із касаційною скаргою до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, у якій просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

У касаційній скарзі скаржник зазначає, що суди попередніх інстанцій не надали належної правової оцінки тому, що Положення про застосування Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, заходів впливу за порушення законодавства про фінансові послуги, затверджене розпорядженням Нацкомфінпослуг від 20 листопада 2012 року № 2319 (далі - Положення № 2319), не застосовуються до правовідносин, що виникають відповідно до законів України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» та «Про ліцензування видів господарської діяльності». Крім того, скаржник зазначає, що суди попередніх інстанцій вийшли за межі своїх повноважень, втрутившись у дискрецію Нацкомфінпослуг, яка має виключні повноваження щодо застосування заходів впливу до учасників ринку фінансових послуг.

Від КС «Істок» надійшов відзив на касаційну скаргу Нацкомфінпослуг, у якому вказується на законність рішень судів першої та апеляційної інстанцій та безпідставність вимог касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що у період з 20 липня 2017 року по 21 липня 2017 року, за скаргою ОСОБА_2, на підставі направлення від 17 липня 2017 року та за погодженням Державної регуляторної служби України від 16 червня 2017 року, посадовими особами Нацкомфінпослуг проведено позаплановий захід державного нагляду (контролю) КС «Істок» з питань дотримання вимог законодавства у сфері надання фінансових послуг, зокрема, у частині виконання кредитного договору від 13 травня 2014 року № ДК8-192 за період з 13 травня 2014 року по 21 липня 2017 року, за результатами якого складено акт від 21 липня 2017 року.

Відповідно до висновків вказаного акта встановлено допущення з боку КС «Істок» порушень під час виконання наведеного договору з надання фінансових послуг, а саме: статті 526 Цивільного кодексу України; статті 5 Закону України «Про кредитні спілки»; частини першої статті 9 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності»; пункту 35 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 грудня 2016 року № 913.

На підставі висновків зазначеного акта позапланового заходу, відповідачем винесено розпорядження від 25 липня 2017 року № 3289 «Про усунення порушень КС «Істок» про фінансові послуги», яким зобов'язано позивача усунути порушення законодавства про фінансові послуги зазначене у мотивувальній частині цього розпорядження та повідомити про це Нацкомфінпослуг з наданням підтверджуючих документів у термін до 29 серпня 2017 року.

Враховуючи, що позивачем не виконано вимог наведеного розпорядження та не повідомлено про це Нацкомфінпослуг, 26 вересня 2017 року відповідачем прийнято розпорядження № 3898, яким анульовано КС «Істок» ліцензії на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів), а саме на: залучення фінансових активів із зобов'язанням щодо наступного їх повернення, видану розпорядженням Нацкомфінпослуг від 26 січня 2017 року № 162; надання коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту, видану розпорядженням Нацкомфінпослуг від 16 лютого 2017 року № 311.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з положенням частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Зазначеним вимогам процесуального закону рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05 березня 2018 року та постанова Одеського апеляційного адміністративного суду від 26 червня 2018 року відповідають, а викладені у касаційній скарзі вимоги скаржника є неприйнятними з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями частини третьої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Тож суди мали перевірити, чи прийняті оскаржувані розпорядження Нацкомфінпослуг, зокрема, у межах повноважень, на законних підставах та з дотриманням встановленої процедури на засадах розумності, добросовісності та пропорційності.

Відповідно до пункту 10 частини першої статті 28 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, у межах своєї компетенції: у разі порушення законодавства про фінансові послуги, нормативно-правових актів національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, застосовує заходи впливу та накладає адміністративні стягнення.

Згідно з положеннями статті 39 вказаного Закону у разі порушення законів та інших нормативно-правових актів, що регулюють діяльність з надання фінансових послуг, національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, застосовує заходи впливу відповідно до закону. Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, обирає та застосовує заходи впливу на основі аналізу даних та інформації стосовно порушення, враховуючи наслідки порушення та наслідки застосування таких заходів.

Відповідно до частини першої статті 28, статей 39-42 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, затверджено Положення № 2319.

Пунктом 1.1 Положення № 2319 визначено, що це Положення розроблене з метою встановлення порядку та умов застосування заходів впливу за порушення законів та інших нормативно-правових актів, що регулюють діяльність з надання фінансових послуг (далі - заходи впливу), та забезпечення захисту прав споживачів фінансових послуг.

Це Положення визначає порядок провадження у справах про порушення законів та інших нормативно-правових актів, що регулюють діяльність з надання фінансових послуг (далі - справи про правопорушення), механізм прийняття рішень Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (далі - Нацкомфінпослуг) про застосування заходів впливу та їх оскарження.

Норми цього Положення не застосовуються до правовідносин, пов'язаних із накладенням Нацкомфінпослуг штрафів за невиконання (неналежне виконання) вимог Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму».

На цій підставі колегія суддів відхиляє доводи скаржника про те, що Положення № 2319 не застосовується до спірних правовідносин, оскільки відповідне Положення розроблене з метою встановлення порядку та умов застосування заходів впливу до суб'єктів, що здійснюють діяльність з надання фінансових послуг.

Відповідно до пункту 2.1 Положення № 2319 Нацкомфінпослуг може застосовувати заходи впливу, зокрема, зобов'язання порушника вжити заходів для усунення порушення.

При цьому, згідно підпункту Положення № 2319 провадження у справі про правопорушення є обов'язковою передумовою застосування заходів впливу, передбачених підпунктами 1-9 пункту 2.1 розділу ІІ цього Положення.

За правилами пунктів 4.2, 4.3, 4.4, 4.5, 4.6, 4.7, 4.9, 4.10 розділу ІV Положення № 2319 виявлені посадовими особами Нацкомфінпослуг факти порушення законодавства про фінансові послуги викладаються в акті про правопорушення із зазначенням доказів (документів, даних та інформації), що підтверджують факт вчинення порушення законодавства про фінансові послуги, та з посиланням на відповідну норму закону та/або іншого нормативно-правового акта.

Акт про правопорушення, складений посадовою особою Нацкомфінпослуг, повинен містити документи, дані та інформацію, які підтверджують факт вчинення порушення законодавства про фінансові послуги. Такі документи, дані та інформація долучаються до акта про правопорушення.

У разі виявлення порушення законодавства про фінансові послуги під час проведення перевірки (інспекції) акт про правопорушення складається не пізніше п'яти робочих днів після підписання посадовою особою Нацкомфінпослуг акта перевірки (інспекції).

Днем початку провадження у справі про правопорушення є дата складання посадовою особою Нацкомфінпослуг акта про правопорушення.

Акт про правопорушення складається та підписується у двох примірниках не пізніше 15 робочих днів з дати виявлення порушення законодавства про фінансові послуги.

Справу про правопорушення не може бути порушено, а наявна в провадженні справа про правопорушення підлягає закриттю в разі: якщо не доведено факт вчинення особою порушення законодавства про фінансові послуги; якщо вирішення справи про правопорушення не належить до компетенції Нацкомфінпослуг; якщо з дня вчинення порушення минуло три роки; припинення особи, щодо якої порушено справу про правопорушення; визнання таким, що втратив чинність, або визнання судом незаконним чи таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили, повністю або в окремій його частині, нормативно-правового акта, який містить норму законодавства про фінансові послуги, яку порушено, або визнання нечинним чи скасування акта про правопорушення, яким зафіксовано факти, що свідчать про наявність порушення вимог законодавства про фінансові послуги; якщо порушено вимоги нормативно-правового акта, доступ до якого обмежений; наявності за одним і тим самим фактом іншої справи про правопорушення; якщо за тим самим фактом порушення є нескасоване рішення Нацкомфінпослуг у справі про правопорушення; прийняття на дату розгляду справи про правопорушення рішення Нацкомфінпослуг про виключення інформації про особу з Державного реєстру фінансових установ або з відповідних реєстрів та переліків, що ведуться Нацкомфінпослуг; порушення строку для прийняття рішення про застосування заходу впливу; якщо порушення та його наслідки усунені порушником самостійно до застосування заходів впливу, крім випадків, передбачених статтями 41 і 43 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Нацкомфінпослуг як колегіальний орган приймає рішення про застосування заходів впливу, передбачених підпунктами 1, 2, 4 - 9 пункту 2.1 розділу ІІ цього Положення, протягом 60 календарних днів з дня порушення провадження у справі про правопорушення.

До акта про правопорушення долучаються пояснення керівника або уповноваженого представника особи, інші документи, що стосуються справи про правопорушення (далі - матеріали про правопорушення).

Примірник акта про правопорушення надсилається особі рекомендованим листом з повідомленням про вручення або вручається особисто керівнику чи уповноваженій особі під підпис не пізніше п'яти днів з дати його складання з повідомленням про дату, час та місце розгляду справи про правопорушення.

Керівник або уповноважений представник особи має право подати на розгляд справи про правопорушення письмові пояснення (заперечення) разом із документами, на яких вони ґрунтуються. Письмові пояснення в обов'язковому порядку долучаються до матеріалів справи про правопорушення.

Відповідно до вимог пунктів 4.11-4.26 розділу ІV Положення № 2319 у випадку розгляду справ про правопорушення, за які передбачено застосування заходів впливу, визначених підпунктами 1, 2, 4 - 9 пункту 2.1 розділу ІІ цього Положення, член Нацкомфінпослуг відповідно до розподілу обов'язків подає матеріали про правопорушення до Нацкомфінпослуг як колегіального органу для розгляду справи про правопорушення. Повідомлення особи про розгляд справи про правопорушення надсилається особі рекомендованим листом з повідомленням про вручення або вручається особисто керівнику чи уповноваженій особі під підпис не пізніше ніж за десять робочих днів до дати розгляду справи про правопорушення.

Уповноважена особа Нацкомфінпослуг при підготовці справи про правопорушення, за яке передбачено застосування заходу впливу, визначеного підпунктом 3 пункту 2.1 розділу ІІ цього Положення, до розгляду повинна: з'ясувати, чи належить до її компетенції розгляд справи про правопорушення; з'ясувати, чи належить до її компетенції застосування відповідного заходу впливу; перевірити, чи дотримані вимоги законодавства при складанні акта про правопорушення; з'ясувати, чи є в наявності додатки, зазначені в акті про правопорушення; з'ясувати, чи застосовувалися раніше до особи заходи впливу за таким самим фактом; перевірити наявність обставин, що пом'якшують або обтяжують відповідальність особи; визначити необхідність залучення до розгляду справи про правопорушення фахівців, експертів із питань ринку фінансових послуг, фахівців саморегулівних організацій та інших осіб; перевірити своєчасність повідомлення особи про дату, час та місце розгляду справи про правопорушення.

Уповноважена особа Нацкомфінпослуг вирішує питання, передбачені у пункті 4.12 цього розділу, визначає дату, час та місце розгляду справи про правопорушення, про що повідомляється особа рекомендованим листом з повідомленням про вручення не пізніше ніж за п'ять робочих днів до дати розгляду справи про правопорушення або вручається особисто керівнику чи уповноваженій особі під підпис.

Керівник або уповноважений представник особи при розгляді справи про правопорушення має право: знайомитися з усіма матеріалами, які є у справі про правопорушення; бути присутнім при розгляді справи про правопорушення; надавати пояснення (у тому числі письмові), заявляти клопотання по суті виявленого порушення.

Відсутність керівника або уповноваженого представника особи в разі якщо про дату, час та місце розгляду справи про правопорушення він був повідомлений згідно з вимогами пунктів 4.11 та 4.13 цього розділу, не може бути підставою для відкладення розгляду справи про правопорушення.

Рішення про застосування заходу впливу або закриття справи про правопорушення надсилається особі рекомендованим листом з повідомленням про вручення або вручається особисто керівнику чи уповноваженій особі під підпис протягом 5 днів з дати його прийняття.

За результатами розгляду справи про правопорушення Нацкомфінпослуг або уповноважена особа Нацкомфінпослуг приймає одне з таких рішень: про застосування заходу впливу; про закриття справи про правопорушення.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави дійти до висновку про те, що Положенням № 2319 чітко визначений порядок застосування заходів впливу Нацкомфінпослуг. Зокрема, передбачено, що обов'язковою передумовою застосування заходів впливу, таких, як зобов'язання усунути порушення, є провадження у справі про правопорушення, яке, в свою чергу, здійснюється з повідомленням особи щодо якої здійснюється розгляд такої справи.

Недотримання зазначених процесуальних вимог нівелює право особи, яка притягається до відповідальності, на захист її прав та інтересів в адміністративному досудовому порядку та зумовлює незаконність рішення контролюючого органу, прийнятого за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28 лютого 2018 року у справі № 826/10418/16.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджено матеріалами справи, приймаючи оскаржувані розпорядження Нацкомфінпослуг не дотримані наведені вимоги щодо застосування заходів впливу за порушення законодавства про фінансові послуги, оскільки не здійснювався розгляд справи про правопорушення відносно позивача, не повідомлялось останнього про такий розгляд, відповідно, не направлялися акт та рішення, складені за результатами перевірки та розгляду справи про правопорушення.

У силу вимог статті 78 КАС України відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не довів та не обґрунтував правомірності оскаржуваних розпоряджень та дотримання встановленої процедури їх прийняття.

На цій підставі колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про необхідність визнання протиправними та скасування розпоряджень Нацкомфінпослуг № 3289 від 25 липня 2017 року та № 3898 від 26 вересня 2017 року.

Стосовно доводів скаржника про те, що вирішення питань про застосування заходів впливу до суб'єктів, які здійснюють діяльність на ринку фінансових послуг, є виключним повноваженням Нацкомфінпослуг, а тому суд не може втручатися в дискреційні повноваження відповідача, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно використання адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів на 316 засіданні, термін «адміністративний акт» - це будь-яка індивідуальна дія чи рішення, що приймається при здійсненні державних повноважень і мають такий характер, що безпосередньо стосується прав, свобод або інтересів осіб; термін «дискреційне повноваження» означає повноваження, яке наділяє адміністративний орган певною мірою свободи стосовно прийняття рішення та дозволяє йому вибирати з кількох юридично прийнятних рішень той, який він вважає найбільш доцільним; при реалізації такого повноваження необхідно належним чином враховувати вимоги до ефективного та ефективного управління, а також інтереси третіх сторін та основні суспільні інтереси.

Дискреційні повноваження в більш вузькому розумінні - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 21 травня 2013 року в справі № 21-87а13.

Таким чином, дискреційні повноваження, в тому числі органів державної влади, завжди мають межі, встановлені законом.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджено матеріалами справи, Нацкомфінпослуг при винесенні оскаржуваних розпоряджень порушила Порядок № 2319, прийнятий на виконання частини першої статті 28, статей 39-42 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», тобто вийшла за межі своїх повноважень.

При цьому, колегія суддів враховує, що адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб'єктами, і вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення. Тому, приймаючи рішення про визнання протиправним та скасування оскаржуваних розпоряджень Нацкомфінпослуг при тому, що у позові містилась вимога про визнання відповідних розпоряджень нечинними, перебирання непритаманних судам повноважень державного органу не відбулося, оскільки судами обрано найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права позивача.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 28 лютого 2017 року у справі № 826/7631/15.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, стосовно судового контролю за дискреційними адміністративними актами суб'єктів владних повноважень Європейський суд з прав людини неодноразово висловлював позицію з цього питання, згідно якої національні суди повинні проконтролювати, чи не є викладені у них висновки адміністративних органів щодо обставин у справі довільними та нераціональними, непідтвердженими доказами або ж такими, що є помилковими щодо фактів; у будь-якому разі суди повинні дослідити такі акти, якщо їх об'єктивність та обґрунтованість є ключовим питанням правового спору (пункт 157 рішення у справі «Сігма радіо телевіжн лтд. проти Кіпру» (Sigma Radio Television ltd. v. Cyprus № 32181/04); пункт 44 рішення у справі «Брайєн проти Об'єднаного Королівства» (Bryan v. the United Kingdom); пункти 156-157, 159 рішення у справі «Сігма радіо телевіжн лтд. проти Кіпру» (Sigma Radio Television ltd. v. Cyprus № 32181/04); пункти 47-56 рішення у справі «Путтер проти Болгарії» (Putter v. Bulgaria № 38780/02).

Суд також застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку про те, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій у цій справі є законними та обґрунтованими і не підлягають скасуванню, оскільки суди, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, в судових рішеннях повно і всебічно з'ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.

Враховуючи, що касаційний суд залишає в силі рішення судів першої та апеляційної інстанцій, то в силу частини шостої статті 139 КАС України судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері фінансових послуг, залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05 березня 2018 року та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 26 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Я.О. Берназюк

Судді: М.І. Гриців

Н.В. Коваленко