Справа № 822/175/18
Суддя: Залімський І. Г.
Дата ухвалення: 2018-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 822/175/18

Головуючий у 1-й інстанції: Блонський В.К.

Суддя-доповідач: Залімський І. Г.

18 вересня 2018 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Залімського І. Г.

суддів: Смілянця Е. С. Сушка О.О.

секретар судового засідання: Платаш В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 14 червня 2018 року (ухвалене 14 червня 2018 року о 15:47, повний текст якого виготовлено 15 червня 2018 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області про скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернулась до Хмельницького окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області про скасування рішення.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 14 червня 2018 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління ДФС у Хмельницькій області від 24.10.2017 року № 012/22-01-40-01/НОМЕР_1 про застосування до ОСОБА_2 фінансових санкцій, передбачених частиною 2 статті 17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" від 19.12.1995 року №481/95-ВР (далі - Закон №481/95-ВР).

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 14 червня 2018 року скасувати, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з'ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим. Відповідач зазначає, що рішенням Головного управління ДФС у Хмельницькій області від 24.10.2017 року № 012/22-01-40-01/НОМЕР_1 правомірно накладено штраф на позивача, адже матеріалами справи підтверджується факт допущення позивачем порушення вимог ст.15-3 Закону №481/95-ВР.

Також відповідач зазначає, що станом на момент вчинення порушення позивач була зареєстрована як фізична особа підприємець. Крім того, вся заборгованість, яка виникла за час здійснення діяльності ФОП не припиняється і не скасовується у зв'язку із припиненням діяльності ФОП. Вказану заборгованість повинна сплатити фізична особа.

Позивач подала відзив на апеляційну скаргу відповідача в якому вказала на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, а також на безпідставність доводів апеляційної скарги.

Позивач звертає увагу на те, що вона не здійснювала підприємницьку діяльність за адресою: Хмельницька область, Новоушицький район, с. Нова Гута, а з січня вона взагалі не здійснює підприємницьку діяльність, тому не може бути суб'єктом до якого застосовуються штрафні санкції згідно ч.2 ст.17 Закону №481/95-ВР.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі, просив вимоги, що в ній викладені, задовольнити.

Позивач в судове засідання не з'явилася, повноважного представника не направила, хоча була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи.

Згідно ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Керуючись положеннями даної норми та враховуючи відсутність заперечень представника відповідача, колегія суддів вирішила провести розгляд справи за даної явки сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Встановлено, що відповідачем отримано від Головного управління Національної поліції України у Хмельницькій області матеріали адміністративної справи стосовно правопорушення вчиненого позивачем, а саме:

- протокол про адміністративне правопорушення серії АА № 009180 від 07.10.2016 року, складений інспектором з ювенальної превенції Новоушицького ВП Дунаєвецького ВП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_3;

- пояснення ОСОБА_2 стосовно обставин вчиненого правопорушення;

- договір оренди об'єкта нерухомості від 01.01.2016 року № 14;

- копія паспорта ОСОБА_2;

- копія виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань стосовно фізичної особи - підприємця ОСОБА_2;

- постанова адміністративної комісії, що діє при виконавчому комітеті Новоушицької селищної ради Хмельницької області № 1 від 24.10.2016 року.

Розглянувши вказані документи, відповідач встановив, що продавцем магазину "Золотий ключик", що знаходиться за адресою: Хмельницька область, Новоушицький район, с. Нова Гута та який належить суб'єкту господарювання ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1) здійснено реалізацію неповнолітній особі ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_1) алкогольного напою - пива "Зіберт світле", ємністю 0,5 літра, вміст спирту 4,4% та реалізацію алкогольних напоїв (пиво) без ліцензії, що є порушенням пункту 2 частини 1 статті 15-3 та частини 14 статті 15 Закону № 481/95-ВР.

24.10.2017 в.о. заступника начальника Головного управління ДФС у Хмельницькій області прийняв рішення №012/22-01-40-01/НОМЕР_1 про застосування до ОСОБА_2 фінансових санкцій, передбачених частиною 2 статті 17 Закону № 481/95-ВР.

Не погоджуючись з даним рішенням відповідача, позивач звернулась до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що із пояснень представника позивача та витягу із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань встановлено, що діяльність фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 припинена 01.01.2017 року, тобто станом на час прийняття відповідачем оскаржуваного рішення, у позивача був відсутній статус фізичної особи - підприємця, що об'єктивно підтверджується матеріалами справи. Тому суд дійшов висновку, що позивач не є суб'єктом правопорушення, передбаченого статтею 15 Закону № 481/95-ВР, а тому відсутні правові підстави для застосування до позивача штрафних санкцій у сумі 23 800,00 грн.

Колегія суддів не погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та враховує викладене нижче.

Відповідно до частини 1 статті 15 Закону № 481/95 роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами може здійснюватися суб'єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій.

Згідно із пунктом 2 абзацу 1 частини 1 статті 15-3 Закону № 481/95 забороняється продаж пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових та тютюнових виробів особам, які не досягли 18 років.

Відповідно до частини 2 статті 17 Закону № 481/95 до суб'єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів, зокрема:

- у разі оптової (включаючи імпорт та експорт) і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами без наявності ліцензій - 200 відсотків вартості отриманої партії товару, але не менше 17000 гривень, (абз. 5);

- за порушення вимог статті 15-3 цього Закону - 6800 гривень (абз. 10);

Відповідно до пункту 5 Порядку застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 2 червня 2003 року № 790, підставою для прийняття рішення про застосування фінансових санкцій є, зокрема, матеріали правоохоронних, податкових та інших органів виконавчої влади щодо недотримання суб'єктами господарювання вимог законодавчих та інших нормативно-правових актів про виробництво та обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

Колегія суддів зазначає, що факт допущення позивачем порушення вимог статті 15-3 Закону № 481/95 підтверджується матеріалами справи, в тому числі наданими Головним управлінням Національної поліції України у Хмельницькій області матеріалами адміністративної справи щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_5, яка працювала продавцем магазину "Золотий ключик", що знаходиться за адресою: Хмельницька область, Новоушицький район, с. Нова Гута та який станом не момент вчинення порушення належав суб'єкту господарювання ОСОБА_2.

Відповідно частини п'ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 27 лютого 2018 року по справі №808/3146/16, податковий орган є контролюючим органом, якому надано право застосування штрафних (фінансових) санкцій за порушення правил роздрібної торгівлі алкогольними виробами (пиво алкогольне) неповнолітній особі. Межі компетенції податкового органу полягають виключно у застосуванні фінансових санкцій, а не у встановленні правопорушення, покладеного в основу цього застосування.

Розглядаючи нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, слід вказати на характер їх комплексного регулювання, оскільки виявлення порушень, передбачених Законом №481/95-ВР та Порядком, прийнятого на реалізацію статті 17 цього Закону здійснюється не виключно податковими органами, а й іншими органами (особами), а застосування санкцій за ці правопорушення здійснюється податковими органами відповідно до Податкового кодексу України в межах їх компетенції.

Верховний Суд вважає, що постанова у справі про адміністративне правопорушення відносно особи, яку визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.156 КУпАП, набрала законної сили, а отже має преюдиційне значення при встановленні судами фактів.

Тому, колегія суддів вважає, що оскільки факт продажу пива відбувся у місці здійснення позивачем підприємницької діяльності, склад правопорушення, передбаченого пунктом 2 частини першої статті 15-3 Закону №481/95-ВР є доведеним.

Щодо висновків суду першої інстанції про те, що станом на час прийняття відповідачем оскаржуваного рішення, у позивача був відсутній статус фізичної особи - підприємця, тому позивач не є суб'єктом правопорушення, передбаченого статтею 15 Закону № 481/95-ВР, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Так, Закон №481/95-ВР передбачає за порушення вимог статті 15-3 цього Закону адміністративно-господарську відповідальність суб'єктів господарювання, якими за приписами Господарського кодексу України є господарські організації та громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Колегія суддів звертає увагу на те, що станом на 07.10.2016, тобто станом на дату вчинення адміністративного правопорушення, позивач була зареєстрована як фізична особа-підприємець. Згідно копій прибуткових касових ордерів ОСОБА_2 сплачувала кошти за оренду приміщення протягом 2016 року, зокрема і за жовтень 2016 року. У написаному власноруч поясненні від 10.10.2016 позивач зазначила, що є власником магазину "Ключик", який знаходиться в с. Нова Гута Новоушицького району. Також у поясненні зазначено, що 07.10.2016 позивач дізналася, що ОСОБА_7, перебуваючи в магазині на стажуванні, продала пляшку пива неповнолітній.

16 серпня 2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 320/9471/15-ц, провадження № 61-18132св18 досліджував питання відповідальності фізичної особи - підприємця по зобов'язанням з підстав припинення цього статусу.

Суд вказав, що у статті 52 ЦК України передбачено, що фізична особа-підприємець відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов'язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов'язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов'язання.

У пункті 70 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 зроблено висновок, що у разі припинення підприємницької діяльності фізичною особою як її права, так і обов'язки за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як за фізичною особою. Висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 04 грудня 2013 року у справі № 6-125цс13 підтверджений в пункті 39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17.

Таким чином, однією з особливостей підстав припинення зобов'язань для ФОП є те, що у випадку припинення суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб'єктів підприємницької діяльності) її зобов'язання не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. ФОП відповідає за своїми зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 9 серпня 2017 року у справі № 3-788гс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2018 у справі № 12-113гс18.

Враховуючи наведені обставини, колегія суддів вважає, що факт вчинення позивачем порушення вимог статті 15 Закону № 481/95-ВР підтверджено в ході судового розгляду справи, відповідачем дотримано порядок притягнення позивача до відповідальності, а висновки суду першої інстанції про те, що позивач не є суб'єктом правопорушення, передбаченого статтею 15-3 Закону № 481/95-ВР, є необґрунтованими. Тому, є правомірним рішення Головного управління ДФС у Хмельницькій області від 24.10.2017 року № 012/22-01-40-01/НОМЕР_1 про застосування до ОСОБА_2 фінансових санкцій, передбачених частиною 2 статті 17 Закону України №481/95-ВР.

У відповідності із ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, що призвело до неправильного вирішення справи, рішення суду першої інстанції належить скасувати і ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області задовольнити.

Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 14 червня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області про скасування рішення скасувати.

Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 24 вересня 2018 року.

Головуючий Залімський І. Г.

Судді Смілянець Е. С. Сушко О.О.