Справа № 9901/781/18
Суддя: Білоус О.В.
Дата ухвалення: 2018-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

21 вересня 2018 року

Київ

справа №9901/781/18

адміністративне провадження №П/9901/781/18

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду

Білоуса О.В., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_2 до Вищої ради правосуддя про скасування рішень,

УСТАНОВИВ:

У серпні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до Великої Палати Верховного Суду із позовною заявою про скасування ухвали Другої Дисциплінарної палати ВРП від 30 травня 2018 року №1599/2дп/15-18 «Про відмову у відкритті дисциплінарної справи стосовно суддів Бериславського районного суду Херсонської області ОСОБА_9., Білозерського районного суду Херсонської області ОСОБА_4.» та рішення ВРП від 3 серпня 2018 року № С-46/10-26655/0/9-18.

Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 12 вересня 2018 року позовну заяву ОСОБА_2 передано до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу передано на розгляд колегії суддів Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду: Білоуса О.В. (суддя-доповідач), Бевзенка В.М., Желтобрюх І.Л., Данилевич Н.А., Стрелець Т.Г.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач звернувся до ВРП із дисциплінарною скаргою на дії судді Бериславського районного суду Херсонської області ОСОБА_9. Однак ВРП, за твердженням позивача, необґрунтовано відмовила у відкритті дисциплінарної справи.

За правилами частини четвертої статті 22 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) Верховному Суду як суду першої інстанції підсудні, серед інших, справи щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності ВРП. Особливості розгляду цієї категорії спорів визначено у статті 266 КАС України.

Вирішуючи питання щодо відкриття провадження у справі за цим позовом в частині оскарження ухвали Другої Дисциплінарної палати ВРП від 30 травня 2018 року №1599/2дп/15-18 «Про відмову у відкритті дисциплінарної справи стосовно суддів Бериславського районного суду Херсонської області ОСОБА_9., Білозерського районного суду Херсонської області ОСОБА_4.», суд виходить з такого.

Згідно з частиною другою статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до частини третьої статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Завданням адміністративного судочинства, відповідно до частини першої статті 2 КАС України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

За змістом частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений в цій статті.

Даючи офіційне тлумачення положень частини другої статті 55 Конституції України, Конституційний Суд України в рішенні від 14 грудня 2011 року №19-рп/2011 вказав, що «права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб'єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Утвердження правової держави, відповідно до приписів статті 1, другого речення частини третьої статті 8, статті 55 Основного Закону України, полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні механізму такого захисту <…>».

Також у рішенні від 14 грудня 2011 року №19-рп/2011 Конституційний Суд України зазначив, що відносини, що виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. Діяльність органів влади, у тому числі судів, щодо вирішення спорів, які виникають у публічно-правових відносинах, регламентується відповідними правовими актами.

Рішення, прийняті суб'єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України. Для реалізації кожним конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб'єктів у сфері управлінської діяльності в Україні утворено систему адміністративних судів.

Стосовно «порушеного права», за захистом якого особа може звертатися до суду, то за змістом рішення Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 року №18-рп/2004 це поняття, яке вживається у низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то в тому ж рішенні Конституційний Суд України зазначив, що «поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб'єктивного права; б) є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб'єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним».

Отож, гарантоване статтею 55 Конституції України та конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним і стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

У позовній заяві йдеться про те, що ВРП за результатом розгляду скарги позивача необґрунтовано та безпідставно відмовила у відкритті дисциплінарної справи стосовно судді Бериславського районного суду Херсонської області ОСОБА_9.

Статус, повноваження, засади організації та порядок діяльності ВРП стосовно розгляду скарг та здійснення дисциплінарного провадження щодо судді визначаються Конституцією України, Законом України від 2 червня 2016 року №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон №1402-VIII) і Законом України від 21 грудня 2016 року №1798-VIII «Про Вищу раду правосуддя» (далі - Закон №1798-VIII).

Так, на підставі частини десятої статті 131 Конституції України відповідно до закону в системі правосуддя утворюються органи та установи для забезпечення добору суддів, прокурорів, їх професійної підготовки, оцінювання, розгляду справ щодо їх дисциплінарної відповідальності, фінансового та організаційного забезпечення судів.

В Україні діє ВРП, яка розглядає скарги на рішення відповідного органу про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді чи прокурора (пункт 3 частини першої статті 131 Конституції України).

Згідно зі статтею 108 Закону №1402-VIII дисциплінарне провадження щодо судді здійснюють дисциплінарні палати ВРП у порядку, визначеному Законом України «Про Вищу раду правосуддя», з урахуванням вимог цього Закону.

Відповідно до статті 42 Закону №1798-VIII дисциплінарне провадження розпочинається за скаргою щодо дисциплінарного проступку судді (дисциплінарна скарга), поданою відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів», або за ініціативою Дисциплінарної палати чи Вищої кваліфікаційної комісії суддів України у випадках, визначених законом.

Дисциплінарні провадження щодо суддів здійснюють Дисциплінарні палати ВРП.

Дисциплінарне провадження включає: 1) попереднє вивчення та перевірку дисциплінарної скарги; 2) відкриття дисциплінарної справи; 3) розгляд дисциплінарної скарги та ухвалення рішення про притягнення або відмову в притягненні судді до дисциплінарної відповідальності.

Дисциплінарне провадження здійснюється у розумний строк. Строки здійснення дисциплінарного провадження визначаються цим Законом та регламентом ВРП.

Пунктом 1 частини першої статті 43 Закону №1798-VIII передбачено, що член Дисциплінарної палати, визначений для попередньої перевірки відповідної дисциплінарної скарги (доповідач): вивчає дисциплінарну скаргу і перевіряє її відповідність вимогам закону та наявність підстав для (…) відмови у відкритті дисциплінарної справи.

Підстави для відмови у відкритті дисциплінарної справи визначено у частині першій статті 45 Закону № 1798-VIII. Зокрема, у відкритті дисциплінарної справи має бути відмовлено, якщо: 1) факти неналежної поведінки судді, що повідомляються у дисциплінарній скарзі, вже були предметом перевірки та розгляду і щодо них відмовлено у відкритті дисциплінарної справи або ухвалено рішення у дисциплінарній справі; 2) закінчився встановлений законом строк для притягнення судді до дисциплінарної відповідальності; 3) очевидною метою подання скарги є спонукання судді до ухвалення певного судового рішення; 4) суть скарги зводиться лише до незгоди із судовим рішенням.

У силу частини другої статті 45 Закону №1798-VIII рішення про відмову у відкритті дисциплінарної справи ухвалюється Дисциплінарною палатою та оскарженню не підлягає.

Тобто рішення Дисциплінарної палати не може бути самостійним предметом судового розгляду.

З копії оскаржуваної ухвали Другої дисциплінарної палати ВРП від 30 травня 2018 року № 1599/2дп/15-18 вбачається, що у відкритті дисциплінарної справи стосовно судді Бериславського районного суду Херсонської області ОСОБА_9. відмовлено на підставі пункту 4 частини першої статті 45 Закону №1798-VIII.

Таким чином, в частині оскарження ухвали Другої дисциплінарної палати ВРП від 30 травня 2018 року № 1599/2дп/15-18, позивач звернувся до суду з вимогами, що не підлягають розгляду в судах у силу закону.

У контексті спірних правовідносин слід також звернути увагу на те, що встановлений Законом №1798-VIII порядок дисциплінарного провадження щодо суддів має забезпечувати їхню незалежність від незаконного стороннього впливу.

Позивач, незважаючи на те, що має право подати скаргу на дії судді й ініціювати у такий спосіб дисциплінарне провадження, усе ж не є безпосереднім учасником правовідносин, які виникають у зв'язку з вирішенням питання про притягнення судді до дисциплінарної відповідальності. Оцінювати дії судді при виконанні посадових обов'язків має право лише ВРП і рішення останньої щодо відкриття дисциплінарної справи або відмови у її відкритті, притягнення чи відмови у притягненні судді до дисциплінарної відповідальності створюють юридичні наслідки для такого судді, але не для особи-скаржника. Відтак правом на оскарження рішення, дій/рішень ВРП, її органів, що здійснюють дисциплінарне провадження, наділені лише суб'єкти цього провадження в порядку, передбаченому законом. Особи, які не є суб'єктами дисциплінарного провадження щодо суддів, не мають права оскаржувати дії та рішення визначених законом органів за результатами такого провадження.

Окрім того, спірна ухвала, незважаючи на те, що її постановлено у зв'язку зі зверненнями позивача, не створює для останнього жодних юридичних прав та/чи обов'язків, а з огляду на завдання дисциплінарного провадження та правовий статус ВРП у цих правовідносинах рішення цього органу й не може порушувати особистих прав та/або інтересів заявника.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 170 КАС суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

За такого правового врегулювання у відкритті провадження в адміністративній справі в частині оскарження ухвали Другої дисциплінарної палати ВРП від 30 травня 2018 року № 1599/2дп/15-18 необхідно відмовити.

Спір, за вирішенням якого в цій частині звернувся позивач, не підлягає судовому розгляду, тому суд не зазначає, до юрисдикції якого суду віднесено його вирішення.

Під час вирішення питання щодо відкриття провадження в адміністративній справі враховано правові позиції Великої Палати Верховного Суду, викладені, серед інших, у постановах від 15 лютого 2018 року у справі №П/800/526/17, від 15 березня 2018 року у справі №800/414/17, від 19 квітня 2018 року у справі №800/570/17.

В частині оскарження рішення ВРП від 3 серпня 2018 року № С-46/10-26655/0/9-18, то позовна заява в цій частині підлягає залишенню без руху.

Так, відповідно до частини першої статті 160 КАС України, у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Згідно з частиною п'ятою статті 160 КАС України, в позовній заяві зазначаються: зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; у справах щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб'єкта владних повноважень - обґрунтування порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю прав, свобод, інтересів позивача; власне письмове підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Як вбачається з позовної заяви та доданих до неї матеріалів, ОСОБА_2 4 липня 2018 року звернувся до ВРП із скаргою про скасування ухвали Другої дисциплінарної палати ВРП від 30 травня 2018 року № 1599/2дп/15-18.

Листом від 3 серпня 2018 року № С-46/10-26655/0/9-18 позивачу повідомлено, що в силу частини другої статті 45 Закону №1798-VIII, вказана ухвала оскарженню не підлягає.

Відповідно до частини першої статті 34 Закону №1798-VIII рішення ВРП ухвалюється більшістю членів Вищої ради правосуддя, які беруть участь у засіданні Вищої ради правосуддя, якщо інше не визначено цим Законом.

За такого правового регулювання, лист від 3 серпня 2018 року № С-46/10-26655/0/9-18 не є рішенням ВРП у розумінні Закону №1798-VIII.

Позовна заява не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 160 КАС України, оскільки позивачу необхідно уточними зміст позовних вимог та виклад обставин, якими він обґрунтовує свої вимоги, обґрунтування порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю прав, свобод, інтересів позивача.

Крім того, позивачем не надано власного письмового підтвердження про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Відповідно до частини третьої статті 161 КАС України до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Позивачем заявлено клопотання про звільнення від сплати судового збору з посиланням на скрутне матеріальне становище.

За приписами частини першої статті 133 КАС України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

При цьому, згідно з частинами першою, другою статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону України від 8 липня 2011 року №3674-VI "Про судовий збір" (в редакції, чинній на момент звернення з касаційною скаргою) враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім'ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров'ю.

Частиною другою цієї ж статті встановлено, що суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Враховуючи, що скаржником не додано належних та допустимих доказів на підтвердження доводів клопотання про звільнення від сплати судового збору, суд дійшов висновку про відсутність підстав для його задоволення.

Частиною першою статті 4 Закону України від 8 липня 2011 року № 3674-VI "Про судовий збір" встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Так, за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (підпункт 1 пункту 3 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір").

Станом на 01 січня 2018 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 1762,00 гривень.

З огляду на вказане, судовий збір за подання цього позову в частині оскарження рішення ВРП від 3 серпня 2018 року № С-46/10-26655/0/9-18 становить 704,80 грн. (0,4 (ставка) *1762 (прожитковий мінімум на 01 січня 2018 року ) = 704,80).

Реквізити для сплати судового збору:

Отримувач коштів УК у Печер. р-ні/Печерс. р-н/22030102

Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 38004897

Банк отримувача Казначейство України (ЕАП)

Рахунок отримувача 6007

Код банку отримувача (МФО) 899998

Код класифікації доходів бюджету 22030102 "Судовий збір (Верховний Суд, 055)"

Символ звітності банку 207

Призначення платежу *;101;__________(код клієнта за ЄДРПОУ для юридичних осіб (доповнюється зліва нулями до восьми цифр, якщо значущих цифр менше 8), реєстраційний номер облікової картки платника податків - фізичної особи (завжди має 10 цифр) або серія та номер паспорта громадянина України, в разі якщо платник через свої релігійні переконання відмовився від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомив про це відповідний орган Міністерства доходів і зборів України і має відповідну відмітку у паспорті);Судовий збір, за позовом ___________ (ПІБ чи назва установи, організації позивача), ВЕРХОВНИЙ СУД (Касаційний адміністративний суд), номер справи, у якій сплачується судовий збір.

Відповідно до частини першої статті 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п'яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Зважаючи на вищевикладені обставини, суд вважає, що позовну заяву ОСОБА_2 в частині оскарження рішення ВРП від 3 серпня 2018 року №С-46/10-26655/0/9-18 слід залишити без руху, надавши позивачу строк для усунення виявлених недоліків.

Керуючись статтями 22, 161, 169, 170, 243, 248, 266 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

У відкритті провадження в адміністративній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до Вищої ради правосуддя в частині оскарження ухвали Другої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 30 травня 2018 року №1599/2дп/15-18 «Про відмову у відкритті дисциплінарної справи стосовно суддів Бериславського районного суду Херсонської області ОСОБА_9., Білозерського районного суду Херсонської області ОСОБА_4.» відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_2 до Вищої ради правосуддя в частині оскарження рішення Вищої ради правосуддя від 3 серпня 2018 року №С-46/10-26655/0/9-18 залишити без руху.

Встановити позивачу десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для усунення зазначених недоліків позовної заяви.

Ухвала, в частині відмови у відкритті провадження у справі, може бути оскаржена до Великої Палати Верховного Суду протягом п'ятнадцяти днів з дня її підписання та набирає законної сили після її перегляду в апеляційному порядку або після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Ухвала, в частині залишення позовної заяви без руху, набирає законної сили з моменту підписання і оскарженню не підлягає.

Суддя О.В.Білоус