Справа № 2040/6068/18
Суддя: Сагайдак В.В.
Дата ухвалення: 2018-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

25 вересня 2018 р. № 2040/6068/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Сагайдака В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (64501, Харківська область, Сахновщинський район, смт. Сахновщина, вул. Шмідта, 17) до Комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасникам війни (01601, м. Київ, вул. Академіка Богомольця, 10) про визнання протиправним та скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії ,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з зазначеним позовом та просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни від 11.05.2018 р. № 2/ХІ/ХХІ/1, якою гр. ОСОБА_1 було відмовлено в наданні статусу учасника бойових дій;

- зобов'язати комісію Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни прийняти рішення про надання ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій;

- зобовязати Комісію Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни видати ОСОБА_1 посвідчення учасника бойових дій встановленого законодавством зразка;

- зобовязати Комісію Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення у цій справі у разі задоволення позовних вимог ОСОБА_1, відповідно до ч. 1 статті 382 КАС України.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що рішення комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни від 11.05.2018 р. № 2/ХІ/ХХІ/1, яким гр. ОСОБА_1 було відмовлено в наданні статусу учасника бойових дійґрунтується на помилкових судженнях, є незаконним та таким, що підлягає скасуванню.

Представник позивача у судове засідання не прибув, був повідомлений своєчасно та належним чином про дату, час та місце розгляду справи. Надав заяву про розгляд справи за відсутності уповноваженого представника позивача.

Представник відповідача у судове засідання не прибув, був повідомлений своєчасно та належним чином про дату, час та місце розгляду справи. Згідно наданого до справи відзиву просив суд відмовити у задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.

Беручи до уваги, що сторони у судове засідання не прибули, керуючись п. 10 ч. 1 ст. 4, ч. 4 ст. 229 КАС України, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за наявними в ній доказами у порядку письмового провадження без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Судом встановлено, що позивач у 2014 р. працював оперуповноваженим СКР Сахновщинського РВ ГУМВС України в Харківській області. На даний час ОСОБА_1 старший лейтенант поліції перебуває на посаді інспектора СРПП Сахновщинського ВП Красноградського ВП ГУПН України в Харківській області.

Наказом ГУ МВС України в Харківській області від 10.07.2014 року № 238 о/с дск «Про відрядження працівників ГУМВС України в Харківській області до м. Ізюм та м. Барвінкове» відряджено у службове відрядження до м. Ізюм та м. Барвінкове у період з 11.07.2014 р. по 15.11.2014 р. з вогнепальною зброєю лейтенанта міліції ОСОБА_1, оперуповноваженого СКР Сахновщинського РВ ГУМВС України в Харківській області(а.с.24-26).

Згідно довідки №404 дав ОСОБА_1 дійсно в період з 11.07.2014 р. по 15.07.2014 р. безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в проведенні антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей (а.с.19).

Як вбачається з копії витягу з наказу від 09.10.2014 р. №32, лейтенант міліції ОСОБА_1, оперуповноважений СКР Сахновщинського РВ ГУМВС України в Харківській області, перебував з 11.07.2014 р. по 15.07.2014 р. у службовому відрядженні у складі сил та засобів, які залучались та брали безпосередню участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, забезпеченні її проведення, з метою виконання службових завдань(а.с.20-23).

Відповідно до талону посвідчення про відрядження №19 позивач, на підставі наказу №238о/с дск, брав участь у АТО з 11.07.2014 р. по 15.07.2014 р.(ас.28).

До комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни ГУ НП в Харківській області були направлені матеріали щодо надання статусу учасника бойових дій громадянину ОСОБА_1.

Рішенням комісії МВС з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни № 1/УІ/ХХІ/2 від 17 березня 2017 року ОСОБА_1 відмовлено в наданні статусу учасника бойових дій(а.с.18).

Не погоджуючись з рішенням позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни, в якому просив суд: визнати протиправним та скасувати рішення комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни № 1/VІ/ХХІ/2 від 17 березня 2017 року, якою гр. ОСОБА_2 було відмовлено в наданні статусу учасника бойових дій та зобов'язати комісію Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни надати ОСОБА_2 статус учасника бойових дій.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 05.10.2017 р. в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 13.12.2017 р. апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2017 року скасовано та прийнято нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 - задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни №1/VI/XXI/2 від 17 березня 2017 року, якою гр. ОСОБА_1 було відмовлено в наданні статусу учасника бойових дій.

Зобов'язано комісію Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни повторно розглянути матеріали щодо надання статусу учасника бойових дій гр. ОСОБА_1.

Зазначене рішення набрало законної сили та в касаційному порядку не оскаржувалось.

На підставі викладеного вище, позивач 03.05.2018 р. звернувся до комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни з заявою про розгляд питання про надання статусу учасника бойових дій(а.с.36-38).

Листом від 24.05.2018 р. повідомлено позивача, що на виконання рішення Харківського апеляційного адміністративного суду від 13.12.2017 р. скасовано рішення комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни № 1/VI/XXI/2 від 17 березня 2017 року та за результатами повторного розгляду документів на засіданні від 15.05.2018 р. комісією прийнято рішення про відмову у наданні статусу учасника бойових дій ОСОБА_1І.(а.с.40).

Не погоджуючись з зазначеним рішенням позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з даним позовом.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

Згідно ст. 5 цього Закону учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з'єднань, об'єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

Згідно з п. 19 ч. 1 ст. 6 цього Закону учасниками бойових дій визнаються, зокрема, поліцейські, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці, працівники Міністерства внутрішніх справ України, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення.

Процедура надання статусу учасникам бойових дій, регламентується Порядком надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 р. № 413 (далі - Порядок №413).

Відповідно до п. 2 Порядку № 413 статус учасника бойових дій надається, зокрема поліцейським, особам рядового, начальницького складу, військовослужбовцям, працівникам МВС.

Згідно з п. 4 Порядку № 413 підставою для надання особам статусу учасника бойових дій є такі документи про безпосереднє залучення до виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення витяги з наказів керівника Антитерористичного центру при СБУ або особи, яка його заміщує, першого заступника чи заступника керівника Антитерористичного центру при СБУ про залучення до проведення антитерористичної операції, витяги з наказів керівника оперативного штабу з управління антитерористичною операцією чи його заступників або керівників секторів (командирів оперативно-тактичних угруповань) про підпорядкування керівнику оперативного штабу з управління антитерористичною операцією в районах її проведення та про прибуття (вибуття) до (з) районів проведення антитерористичної операції, документи про направлення у відрядження до районів проведення антитерористичної операції або інші офіційні документи, видані державними органами, що містять достатні докази про безпосередню участь особи у виконанні завдань антитерористичної операції в районах її проведення.

Пунктом 5 Порядку № 413 встановлено, що рішення про надання та позбавлення статусу учасника бойових дій приймається комісіями з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, утвореними в Міноборони, МВС, Мінюсті, Національній поліції, Національній гвардії, СБУ, Службі зовнішньої розвідки, Адміністрації Держприкордонслужби, Адміністрації Держспецтрансслужби, Генеральній прокуратурі України, Управлінні державної охорони, Адміністрації Держспецзвязку, ДСНС, ДФС.

Відповідно до п. 2 розділу ІІ Положення про комісію МВС з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 26.08.2016 року № 868 з метою забезпечення виконання покладених на неї завдань Комісія має право: 1) вивчати довідки, документи та інші докази, надіслані керівниками структурних підрозділів Міністерства внутрішніх справ України та керівниками територіальних органів, закладів, установ і підприємств, що належать до сфери управління Міністерства внутрішніх справ України, іншими особами, визначеними чинним законодавством (далі - керівники підрозділів), чи подані особисто; 2) заслуховувати у разі потреби працівників МВС, свідків, представників органів державної влади, громадських організацій, рад ветеранів; 3) подавати на розгляд міжвідомчої комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності волонтера і деяких інших категорій осіб відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», яка утворюється Державною службою у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції (далі - міжвідомча комісія), документи зі спірних питань, що потребують міжвідомчого врегулювання; 4) брати до уваги докази, пропозиції та рекомендації комісій, створених в центральних органах виконавчої влади, діяльність яких спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністерство внутрішніх справ України, під час вивчення матеріалів щодо надання статусу учасника війни працівникам МВС; 5) повертати документи керівникам підрозділів для подальшого доопрацювання; 6) приймати рішення про відмову в наданні статусу учасника бойових дій, учасника війни; 7) приймати рішення про позбавлення статусу учасника бойових дій, учасника війни; 8) повторно розглядати за рішенням Міністра внутрішніх справ України (особи, яка виконує його обов'язки) питання про надання статусу учасника бойових дій, учасника війни особам, яким було відмовлено в наданні такого статусу раніше.

В п. 4 розділу ІІ Наказу МВС України від 26.08.2016 року № 868 встановлено, що комісія відмовляє в наданні статусу учасника бойових дій, учасника війни у разі: відсутності документів, що містять достатні підтвердні докази і є підставою для надання статусу учасника бойових дій, учасника війни; надання недостовірних даних про осіб, зазначених у пункті 1 розділу І цього Положення; виявлення факту підроблення документів, які є підставою для надання статусу учасника бойових дій, учасника війни; наявності обвинувального вироку суду, який набрав законної сили, за вчинення умисного тяжкого або особливо тяжкого злочину в період участі в антитерористичній операції.

Суд зазначає, що надані до комісії та до суду документи, підтверджують участь позивача в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення з 11.07.2014 р. по 15.07.2014 р.

Щодо терміну участі позивача в АТО, суд вказує наступне.

Відповідно до п. 2-1 «Порядку надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 р. № 413 (далі - Порядок № 413) в редакції, чинній станом на час прийняття спірного рішення Комісією МВС, статус учасника бойових дій надається особам, зазначеним у пункті 2 цього Порядку, в разі залучення їх до проведення антитерористичної операції на строк не менше ніж 30 календарних днів, у тому числі за сукупністю днів перебування в районах її проведення.

Порядок №413 було доповнено пунктом 2-1 тільки 16.09.2016 року з набранням чинності постанови Кабінету Міністрів України від 08 вересня 2016 р. №602, відповідно до якої вимагається залучення до проведення антитерористичної операції особи не менше ніж на 30 календарних днів для надання статусу учасника бойових дій.

Тоді як, у період направлення позивача та його участь в АТО, Порядком не було визначено необхідного терміну перебування в антитерористичній операції.

В ст. 58 Конституції України закріплюється один з найважливіших загальновизнаних принципів сучасного права - закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

Виняток з цього принципу допускається лише у випадках, коли закони та інші нормативно-правові акти пом'якшують або скасовують відповідальність особи (ч.1ст.58 Конституції України).

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 №1-рп/99, встановлюється, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Отже особи, які залучались до проведення АТО до 16.09.2016 року, мають право на надання статусу учасника бойових дій незалежно від строку їх залучення до проведення антитерористичної операції.

Судом встановлено, що позивач залучався та брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах її проведення з 11.07.2014 року по 15.07.2014 року.

Тому, до правовідносин з надання позивачу статусу учасника бойових дій не може бути застосований п. 2-1 Порядку № 413, відповідно до якого встановлений строк участі в АТО - 30 календарних днів для надання особі статусу учасника бойових дій.

Крім того, спірним правовідносинам Харківський апеляційний адміністративний суд надав оцінку постановою від 13.12.2017 р. та вказав, що відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не надано належних та допустимих доказів щодо відсутності у позивача права на отримання статусу учасника бойових дій.

Вказана обставина також встановлена судом під час розгляду даної справи в рамках заявлених позовних вимог.

Отже, позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування рішення комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни від 11.05.2018 р. № 2/ХІ/ХХІ/1 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо частини позовних вимог про зобовязання відповідача прийняти рішення про надання ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій та видати ОСОБА_1 посвідчення учасника бойових дій встановленого законодавством зразка, судом встановлено наступне.

Судом з матеріалів справи встановлено, що постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 13.12.2017 р., зокрема, зобов'язано комісію Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни повторно розглянути матеріали щодо надання статусу учасника бойових дій гр. ОСОБА_1.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об'єднаного Королівства (Chahal v. The United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності небезпідставної заяви за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов'язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Вищий адміністративний суд України в ухвалі від 24.03.2016 р. по справі К/800/12368/14, зазначив, що у випадку коли поданих доказів достатньо для того, щоб зобовязати субєкта владних повноважень прийняти те чи інше рішення чи зробити ту чи іншу дію суд вправі обрати такий спосіб захисту порушеного права. Обрана судом форма захисту порушених прав у даному випадку не є втручанням у дискреційні повноваження відповідача. Втручанням у дискреційні повноваження субєкта владних повноважень може бути прийняття судом рішень не про зобовязання вчинити дії, а саме прийняття ним рішень за заявами заявників замість субєкта владних повноважень.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

У разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобовязати субєкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

З огляду на те, що судом під час розгляду справи встановлено протиправність рішення відповідача, суд вважає за необхідне з метою захисту порушених прав позивача зобовязати комісію Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни прийняти рішення про надання ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій та видати ОСОБА_1 посвідчення учасника бойових дій встановленого законодавством зразка.

Відносно зобовязання Комісію Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення у цій справі у разі задоволення позовних вимог ОСОБА_1, відповідно до ч. 1 ст. 382 КАС України, суд вказує наступне.

Частиною 1 ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд, який ухвалив рішення в адміністративній справі, має право зобовязати субєкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Вказані положення не є імперативними та передбачають диспозитивну поведінку суду, суд має можливість приймати рішення про необхідність чи відсутність потреби в зобовязанні субєкта владних повноважень подати звіт.

Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами України та є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно з ч. 2 ст. 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обовязковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх обєднаннями на всій території України.

В даній справі суд не вбачає підстав для застосування судового контролю.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Приписами ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах субєкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Отже, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору.

Керуючись ст. ст. 19, 139, 241-247, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 (64501, Харківська область, Сахновщинський район, смт. Сахновщина, вул. Шмідта, 17) до Комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасникам війни (01601, м. Київ, вул. Академіка Богомольця, 10) про визнання протиправним та скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни від 11.05.2018 р. № 2/ХІ/ХХІ/1, якою гр. ОСОБА_1 було відмовлено в наданні статусу учасника бойових дій.

Зобов'язати комісію Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни прийняти рішення про надання ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій.

Зобовязати Комісію Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни, видати ОСОБА_1 посвідчення учасника бойових дій встановленого законодавством зразка.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку, передбаченому п.п. 15.5. п. 15 ч. 1 Розділу VII Перехідних положень КАС України до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

В разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 25 вересня 2018 р.

Суддя Сагайдак В.В.