Справа № 804/9583/15
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2018-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

11 вересня 2018 року

м. Київ

справа №804/9583/15

касаційне провадження №К/9901/823/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Хохуляка В.В.

розглянув у судовому засіданні без повідомлення сторін касаційну скаргу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 09.11.2017 (головуючий суддя - Іванов С.М., судді: Малиш Н.І., Чередниченко В.Є.) у справі № 804/9583/15 за позовом Публічного акціонерного товариства «Дніпроазот» до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, - Служба безпеки України, Державна фіскальна служба України про визнання протиправним та скасування наказу,

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство «Дніпроазот» звернулось до суду з адміністративним позовом до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, в якому, з урахуванням ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.08.2016 про об'єднання проваджень в адміністративних справах, просило: визнати протиправним наказ від 09.07.2015 № 732 «Про застосування спеціальної санкції - індивідуального режиму ліцензування зовнішньоекономічної діяльності - до суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності України» в частині застосування спеціальної санкції - індивідуального режиму ліцензування зовнішньоекономічної діяльності (пункт 8 додатку до наказу) до позивача за порушення статті 1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» від 23.09.1994 № 185/94-ВР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин); визнати протиправними та скасувати пункти 1, 3 наказу від 25.01.2016 № 97 «Про переведення суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності на індивідуальний режим ліцензування зовнішньоекономічної діяльності», згідно з якими Публічне акціонерне товариство «Дніпроазот» переведено із спеціальної санкції - тимчасове зупинення зовнішньоекономічної діяльності на спеціальну санкцію - індивідуальний режим ліцензування зовнішньоекономічної діяльності, а також відновлено щодо Публічного акціонерного товариства «Дніпроазот» дію наказу від 09.07.2015 № 732 у частині застосування спеціальної санкції - індивідуального режиму ліцензування зовнішньоекономічної діяльності за порушення статті 1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» від 23.09.1994 № 185/94-ВР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Дніпропетровський окружний адміністративний суд постановою від 05.07.2017 в задоволенні адміністративного позову відмовив.

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд постановою від 09.11.2017 постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.07.2017 скасував та прийняв нову, якою адміністративний позов задовольнив.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, Міністерство економічного розвитку і торгівлі України оскаржило його в касаційному порядку.

В касаційній скарзі відповідач просить скасувати постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 09.11.2017 та залишити в силі постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.07.2017.

В обґрунтування своїх вимог Міністерство економічного розвитку і торгівлі України посилається на порушення судом норм матеріального права, а саме: статті 37 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» від 16.04.1991 № 959-XII (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), статей 1, 4 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» від 23.09.1994 № 185/94-ВР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Зокрема, зазначає, що факт порушення строків повернення валютної виручки за зовнішньоекономічними операціями позивача в повній мірі підтверджено матеріалами справи. Більш того, отримавши від нерезидента повідомлення про неможливість здійснення оплати, Публічне акціонерне товариство «Дніпроазот» продовжувало відвантаження товару до 22.12.2014 включно, що свідчить про порушення ним вимог статті 1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» від 23.09.1994 № 185/94-ВР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) та проведення дій, які можуть зашкодити інтересам національної економічної безпеки.

Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судом апеляційної інстанції норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що між позивачем та компанією «Fiastra Traiding Limited» (Кіпр) укладено ряд контрактів від 18.11.2013 № 145237, від 18.11.2013 № 14523, від 25.04.2014 № 146112, від 28.04.2014 № 146111 на поставку аміаку рідкого технічного марки «АК» (ГОСТ 6221-90) та карбаміду марки «Б» (ГОСТ 2081-92).

На виконання зазначених контрактів Публічне акціонерне товариство «Дніпроазот» відвантажило на адресу нерезидента продукцію на загальну суму 8331305,07 дол. США. Однак, компанією «Fiastra Traiding Limited» (Кіпр) поставлену продукцію не оплачено.

Позивач звертався до нерезидента з листами від 17.10.2014 № ВЭС-1033/1, від 21.11.2014 № ВЭС-1139, від 21.01.2015 № ВЭС-74 щодо погашення заборгованості, у відповідь на які компанією «Fiastra Traiding Limited» (Кіпр) листами від 21.10.2014, від 24.11.2014 та від 26.01.2015 повідомлено, що своєчасно оплатити поставлену продукцію не є можливим та запропоновано вирішити спір у судовому порядку.

Міжнародним комерційним арбітражним судом при Торгово-промисловій палаті України на користь позивача прийнято рішення: від 26.02.2015 у справі № АС № 494к/2014 про стягнення з компанії «Fiastra Traiding Limited» (Кіпр) 2595539,77 дол. США вартості поставленого, але не оплаченого товару, 71700,20 дол. США пені за прострочення платежу, 22562,06 дол. США відшкодування витрат зі сплати арбітражного збору; від 26.02.2015 у справі № АС № 494к/2014 про стягнення з нерезидента 2595539,77 дол. США вартості поставленого, але не оплаченого товару, 71700,20 дол. США пені за прострочення платежу, 22562,06 дол. США відшкодування витрат зі сплати арбітражного збору; від 04.03.2015 у справі № АС № 496к/2014 про стягнення з компанії «Fiastra Traiding Limited» (Кіпр) 1107738,40 дол. США вартості поставленого, але не оплаченого товару, 3241,71 дол. США пені за прострочення платежу, 16603,92 дол. США відшкодування витрат зі сплати арбітражного збору; від 04.03.2015 у справі № АС № 496к/2014 про стягнення з нерезидента 1107738,40 дол. США вартості поставленого, але не оплаченого товару, 3241,71 дол. США пені за прострочення платежу, 16603,92 дол. США відшкодування витрат зі сплати арбітражного збору; від 04.02.2014 у справі № АС № 515к/2014 про стягнення з компанії «Fiastra Traiding Limited» (Кіпр) 163363,88 дол. США вартості поставленого, але не оплаченого товару, 6480,74 дол. США відшкодування витрат зі сплати арбітражного збору; від 17.04.2015 у справі № АС № 497к/2014 про стягнення з нерезидента 4464663,02 дол. США вартості поставленого, але не оплаченого товару, 16734,17 дол. США пені за прострочення платежу, 29093,03 дол. США відшкодування витрат зі сплати арбітражного збору.

Водночас 09.07.2015 Міністерством економічного розвитку і торгівлі України на підставі подання Державної фіскальної служби України від 20.05.2015 № 12215/5/99-99-22-05-02-16 за наслідками аналізу взаємовідносин позивача з компанією «Fiastra Traiding Limited» (Кіпр) прийнято наказ № 732 «Про застосування спеціальної санкції - індивідуального режиму ліцензування зовнішньоекономічної діяльності - до суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності України», згідно з яким до Публічного акціонерного товариства «Дніпроазот» застосовано спеціальну санкцію - індивідуальний режим ліцензування зовнішньоекономічної діяльності за порушення статті 1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» від 23.09.1994 № 185/94-ВР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

В подальшому, відповідно до пункту 1 наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 25.01.2016 № 97 на підставі частини шостої статті 37 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» від 16.04.1991 № 959-XII (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) позивача переведено на індивідуальний режим ліцензування зовнішньоекономічної діяльності, а згідно з пунктом 3 цього наказу відновлено дію наказу від 09.07.2015 № 732 у частині застосування до Публічного акціонерного товариства «Дніпроазот» спеціальної санкції - індивідуального режиму ліцензування зовнішньоекономічної діяльності.

Задовольняючи адміністративний позов, суд апеляційної інстанції виходив із того, що, оскільки рішення Міжнародним комерційним арбітражним судом при Торгово-промисловій палаті України на користь позивача прийнято до винесення оскаржуваних наказів, то, відповідно, у Міністерства економічного розвитку і торгівлі України були відсутні правові підстави для застосування спеціальних санкцій у зв'язку з відсутністю в діях Публічного акціонерного товариства «Дніпроазот» порушення статті 1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» від 23.09.1994 № 185/94-ВР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) внаслідок вжиття ним заходів для недопущення господарського правопорушення та повернення виручки в іноземній валюті.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» від 23.09.1994 № 185/94-ВР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) виручка резидентів у іноземній валюті підлягає зарахуванню на їх валютні рахунки в уповноважених банках у строки виплати заборгованостей, зазначені в контрактах, але не пізніше 180 календарних днів з дати митного оформлення (виписки вивізної вантажної митної декларації) продукції, що експортується, а в разі експорту робіт (послуг), прав інтелектуальної власності - з моменту підписання акта або іншого документа, що засвідчує виконання робіт, надання послуг, експорт прав інтелектуальної власності. Перевищення зазначеного строку потребує висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку.

Водночас цією нормою також передбачено, що Національний банк України має право запроваджувати на строк до шести місяців інші строки розрахунків, ніж ті, що визначені частиною першою цієї статті.

Так, постановою Правління Національного банку України від 14.05.2013 № 163 «Про зміну строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів і запровадження обов'язкового продажу надходжень в іноземній валюті» встановлено, що розрахунки за операціями з експорту та імпорту товарів, передбачені в статтях 1 та 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», здійснюються у строк, що не перевищує 90 календарних днів. Аналогічне правило закріплено й у постанові Правління Національного банку України від 14.11.2013 № 453 «Про зміну строку розрахунків за операціями експорту та імпорту товарів і запровадження обов'язкового продажу надходжень в іноземній валюті».

Відповідно до статті 37 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» від 16.04.1991 № 959-XII (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) за порушення цього або пов'язаних з ним законів України до суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності або іноземних суб'єктів господарської діяльності можуть бути застосовані, зокрема, такі спеціальні санкції як: застосування до суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності та іноземних суб'єктів господарської діяльності індивідуального режиму ліцензування у випадках порушення такими суб'єктами цього Закону та/або пов'язаних з ним законів України, що встановлюють певні заборони, обмеження або порядок здійснення зовнішньоекономічних операцій; тимчасове зупинення зовнішньоекономічної діяльності у випадках порушення цього Закону або пов'язаних з ним законів України, проведення дій, які можуть зашкодити інтересам національної економічної безпеки.

Санкції, зазначені у вказаній статті, застосовуються центральним органом виконавчої влади з питань економічної політики за поданням органів доходів і зборів та контрольно-ревізійної служб, правоохоронних органів, органів Антимонопольного комітету України, національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, та Національного банку України або за рішенням суду. При цьому, такі санкції можуть бути застосовані протягом трьох років з дня виявлення порушення законодавства.

Згідно з пунктом 1.1 розділу 1 Положення про порядок застосування до суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності України та іноземних суб'єктів господарської діяльності спеціальних санкцій, передбачених статтею 37 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність», затвердженого наказом Міністерства економіки України від 17.04.2000 № 52, спеціальні санкції - це індивідуальний режим ліцензування або тимчасове зупинення зовнішньоекономічної діяльності - застосовуються Міністерством економічного розвитку і торгівлі України до суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності за поданням органів державної податкової та контрольно-ревізійної служб, митних, правоохоронних органів, органів Антимонопольного комітету України, спеціально уповноваженого органу виконавчої влади у сфері регулювання ринків фінансових послуг та Національного банку України або за рішенням суду.

Пунктом 1.2 розділу 1 цього Положення передбачено, що санкції застосовуються Міністерством економічного розвитку і торгівлі України до суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності, що порушили Закон України «Про зовнішньоекономічну діяльність» та пов'язані з ним закони України, зокрема в разі порушення суб'єктами зовнішньоекономічної діяльності валютного, митного, податкового, іншого законодавства, що встановлює певні заборони, обмеження або порядок здійснення зовнішньоекономічних операцій, та в разі проведення ними дій, які можуть зашкодити інтересам національної економічної безпеки.

Згідно з частиною третьою статті 37 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» від 16.04.1991 № 959-XII (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) подання щодо застосування санкцій повинно містити такі дані: найменування та реквізити суб'єкта зовнішньоекономічної діяльності (для іноземних суб'єктів господарювання - мовою країни їхнього місцезнаходження), відомості про зміст порушення з посиланням на конкретні положення законодавства України, вид спеціальної санкції, яку пропонується застосувати, найменування та реквізити контрагента, при виконанні контракту з яким порушено законодавство, іншу доцільну інформацію.

Як з'ясовано судом першої інстанції, подання Державної фіскальної служби України від 20.05.2015 № 12215/5/99-99-22-05-02-16 містило всі необхідні відомості, передбачені частиною третьою статті 37 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» від 16.04.1991 № 959-XII (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), що судом апеляційної інстанції не спростовано.

При цьому протягом 90 календарних днів з дати митного оформлення товарів за розглядуваними контрактами, а також на день розгляду справи судами обох інстанцій грошові кошти за поставлений позивачем товар компанією «Fiastra Traiding Limited» (Кіпр) не перераховано. Загальна сума неповернутих грошових коштів складає 7419600,00 дол. США.

Факт порушення строків повернення валютної виручки за зовнішньоекономічними операціям позивача також підтверджується поданням ним до Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України позовів до нерезидента про стягнення вартості поставленого товару та прийняттям судом відповідних рішень на користь Публічного акціонерного товариства «Дніпроазот».

Більш того, отримавши 21.10.2014 повідомлення від нерезидента про неможливість здійснити оплату поставленого товару, позивачем продовжувалось його відвантаження до 22.12.2014 включно, що також об'єктивно свідчить на користь висновку про порушення ним статті 1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» від 23.09.1994 № 185/94-ВР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) та проведення дій, які можуть зашкодити інтересам національної економічної безпеки.

Щодо посилання суду апеляційної інстанції на рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України як на обставину, що свідчить про відсутність у діях позивача порушення статті 1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» від 23.09.1994 № 185/94-ВР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), то слід зазначити, що вказаний Закон встановлює порядок правомірної поведінки суб'єкта господарювання, випадки порушення норм Закону, наслідки його недодержання, зокрема, резидентами-продавцями, а також умови звільнення від сплати пені.

Зокрема, відповідно до статті 4 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» від 23.09.1994 № 185/94-ВР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у разі прийняття до розгляду судом, Міжнародним комерційним арбітражним судом чи Морською арбітражною комісією при Торгово-промисловій палаті України позовної заяви резидента про стягнення з нерезидента заборгованості, яка виникла внаслідок недотримання нерезидентом строків, передбачених експортно-імпортними контрактами, строки, передбачені статтями 1 і 2 цього Закону або встановлені Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, зупиняються і пеня за їх порушення в цей період не сплачується.

У разі прийняття судом рішення про задоволення позову пеня за порушення строків, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону або встановлених Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, не сплачується з дати прийняття позову до розгляду судом.

Проте, обумовлене наведеною законодавчою нормою звільнення від сплати пені автоматично не призводить до визнання порушення статті 1 вищевказаного Закону відсутнім, а лише виключає відповідальність за таке порушення у формі пені.

З огляду на викладене, висновок суду першої інстанції про те, що приймаючи спірний наказ від 09.07.2015 № 732 «Про застосування спеціальної санкції - індивідуального режиму ліцензування зовнішньоекономічної діяльності - до суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності України» щодо позивача, Міністерство економічного розвитку і торгівлі України діяло на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним на час виникнення спірних правовідносин законодавством, ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права.

Щодо позовної вимоги про скасування пунктів 1, 3 наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 25.01.2016 № 97 «Про переведення суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності на індивідуальний режим ліцензування зовнішньоекономічної діяльності», то, як з'ясовано судом першої інстанції, згідно з наказом від 15.09.2015 № 1142 «Про застосування спеціальної санкції тимчасове зупинення зовнішньоекономічної діяльності до суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності України» до Публічного акціонерного товариства «Дніпроазот» за порушення статей 1, 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» від 23.09.1994 № 185/94-ВР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у 40-денний строк з дня набрання чинності цим наказом застосовано спеціальну санкцію - тимчасове зупинення зовнішньоекономічної діяльності, яка почала діяти з 25.10.2015.

Зазначений наказ оскаржено позивачем у судовому порядку, однак постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.11.2015 у справі № 804/14607/15, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 01.03.2016, в задоволенні позову відмовлено.

Згідно з частиною шостою статті 37 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» від 16.04.1991 № 959-XII (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) тимчасове зупинення зовнішньоекономічної діяльності діє до моменту усунення порушень законодавства України або застосування практичних заходів, що гарантують виконання цього Закону та/або пов'язаних з ним законів України, але не більше трьох місяців з дати винесення відповідного рішення центральним органом виконавчої влади з питань економічної політики. Після тимчасового зупинення зовнішньоекономічної діяльності суб'єкти зовнішньоекономічної діяльності або іноземні суб'єкти господарської діяльності переводяться центральним органом виконавчої влади з питань економічної політики на індивідуальний режим ліцензування.

Отже, за встановлених Дніпропетровським окружним адміністративним судом обставин, переведення позивача на індивідуальній режим ліцензування після спливу тримісячного строку застосування тимчасового зупинення зовнішньоекономічної діяльності є цілком правомірним та узгоджується з наведеним законодавчим приписом.

Відповідно до частини першої статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час вирішення спору в суді апеляційної інстанції) суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Оцінка судом доказів за своїм внутрішнім переконанням не означає допустимості їх необґрунтованої оцінки, при якій змістовно тотожні обставини отримують діаметрально протилежне тлумачення без зазначення причин для цього. Така оцінка обставин справи не може бути визнана об'єктивною.

У спірній ситуації із змісту постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду не вбачаються мотиви, що давали йому законні підстави для іншої оцінки обставин справи.

З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що суд апеляційної інстанції скасував постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.07.2017, яка відповідає закону.

Відповідно до статті 352 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Керуючись статтями 341, 349, 352, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України задовольнити.

Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 09.11.2017 у справі № 804/9583/15 скасувати.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.07.2017 у справі № 804/9583/15 залишити в силі.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду: Т.М. Шипуліна

Л.І. Бившева

В.В. Хохуляк