Справа № 750/7001/17
Суддя: Білоус О.В.
Дата ухвалення: 2018-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

20 вересня 2018 року

Київ

справа №750/7001/17

адміністративне провадження №К/9901/17547/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Білоуса О.В.,

суддів - Желтобрюх І.Л., Стрелець Т.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 7 листопада 2017 року (головуючий суддя Бужак Н.П., судді - Костюк Л.О., Твердохліб В.А.) у справі за адміністративним позовом Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області про скасування постанови,

У С Т А Н О В И В:

У липні 2017 року Чернігівське об'єднане управління Пенсійного фонду України (далі - Чернігівське ОУ ПФУ) звернулося до суду з позовом до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області (далі - УДВС ГТУЮ у Чернігівській області), в якому просило скасувати постанову від 27 червня 2017 року ВП №53161240 про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження у сумі 87 грн.

Постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 4 вересня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 7 листопада 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено. Скасовано постанову УДВС ГТУЮ у Чернігівській області від 27 червня 2017 року ВП №53161240 про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження у сумі 87 грн.

Не погодившись з ухваленим у справі судовим рішенням апеляційної інстанції, УДВС ГТУЮ у Чернігівській області звернулося до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просило рішення суду апеляційної інстанції скасувати, а постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 4 вересня 2017 року залишити в силі.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 30 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.

Справу згідно з Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 7 лютого 2018 року передано для розгляду касаційної скарги колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Білоуса О.В. (суддя-доповідач), Желтобрюх І.Л., Стрелець Т.Г.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про задоволення касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що на виконанні у Відділі примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Чернігівській області перебував виконавчий лист №750/8451/16-а, виданий 13 грудня 2016 року Деснянським районним судом м. Чернігова, яким Чернігівське ОУ ПФУ зобов'язано здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_4 відповідно до статті 37-1 Закону України «Про державну службу» у розмірі 83% заробітної плати працюючого державного службовця, починаючи з 1 липня 2016 року, з урахуванням усіх надбавок і виплат (премій), з яких сплачено страхові внески на загальнообов'язкове державне соціальне страхування і які були враховані під час призначення пенсії, скоригованих на рівень зростання посадового окладу, у зв'язку з підвищенням заробітної плати працюючим державним службовцям на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2015 року № 1013 та виплатити заборгованість, що виникне внаслідок такого перерахунку.

27 червня 2017 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Чернігівській області Назаренко М.Б. відповідно до статті 42 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження у розмірі 87 грн. У розрахунок витрат виконавчого провадження включено: друк 1 аркуша (папір включено):0,50х8=4 грн; направлення рекомендованого листа - 2х16=32 грн; плата за користування автоматизованою системою виконавчого провадження - 1х51=51 грн.

Вважаючи постанову про стягнення з Чернігівського ОУ ПФУ, як боржника у виконавчому провадженні витрат виконавчого провадження у розмірі 87 грн протиправною, позивач вернувся до суду з позовом про її скасування.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд перешої інстанції виходив з того, що при винесенні оскаржуваної постанови відповідач діяв у відповідності до вимог статей 42, 45 Закону України «Про виконавче провадження». Крім того, мотивувальна частина оскаржуваної постанови містить розрахунок здійснених виконавцем витрат із зазначенням обсягу та розміру усіх складових загальної суми витрат виконавчого провадження.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нову постанову про задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив з того, що оскаржувана постанова є неправомірною, оскільки виконавчі дії здійснювались відповідачем після добровільного виконання стягувачем постанови суду, а тому у УДВС ГТУЮ у Чернігівській області були відсутні підстави для її прийняття.

Верховний Суд погоджується із висновками суду першої інстанції, а рішення суду апеляційної інстанції вважає помилковим, враховуючи таке.

Статтею 42 Закону України від 2 червня 2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон №1404-VIII) визначено, що кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті.

Витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження можуть здійснюватися приватним виконавцем за рахунок власних коштів.

Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Відповідно до Наказу Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року №2830/5 «Про встановлення видів та розмірів витрат виконавчого провадження», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30 вересня 2016 року №1300/29430 (далі - Наказ №2830/5), зокрема, до частин першої, другої та дев'ятої розділу І до видів витрат виконавчого провадження відносяться: виготовлення документів виконавчого провадження: папір; копіювання, друк документів; канцтовари; пересилання документів виконавчого провадження: конверти; знаки поштової оплати (марки); послуги маркувальної машини; послуги поштового зв'язку; послуги за користування Єдиним державним реєстром виконавчих проваджень та після введення в дію статті 8 Закону №1404-VIII плата за користування автоматизованою системою виконавчого провадження.

Відповідно до частин першої, другої розділу ІІ Наказу №2830/5 розміри витрат виконавчого провадження, види яких зазначені у пунктах 1, 3, 6, 7, 10 розділу I Видів та розмірів витрат виконавчого провадження, визначаються відповідно до вартості товарів і послуг, зазначеної у відповідних договорах.

Розміри витрат виконавчого провадження, види яких зазначені у пунктах 2, 4 розділу I Видів та розмірів витрат виконавчого провадження, визначаються згідно з тарифами Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта».

Згідно Наказу Міністерства юстиції України від 29 грудня 2016 року №3917/5 «Про встановлення розмірів плати за користування автоматизованою системою виконавчого провадження органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями» з 5 січня 2017 року плата за користування системою становить 51 грн за кожне відкрите виконавче провадження.

Отже, судом першої інстанції вірно встановлено, що витрати за користування автоматизованою системою виконавчого провадження заявлені відповідачем правомірно, натомість, позивачем не надано суду доказів добровільного виконання судового рішення до моменту звернення стягувача до відповідача.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що мотивувальна частина оскаржуваної постанови містить детальний розрахунок здійснених відповідачем витрат із зазначенням обсягу та розміру усіх складових загальної суми витрат виконавчого провадження, який затверджено Наказом №2830/5, при цьому Закон №1404-VIII не покладає на державного або приватного виконавця обов'язок документально фіксувати здійснення всіх витрат виконавчого провадження та надсилати докази їх здійснення сторонам виконавчого провадження.

Таким чином, колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог Чернігівського ОУ ПФУ про скасування постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження.

Київський апеляційний адміністративний суд, неправильно застосувавши норми матеріального права, помилково скасував рішення суду першої інстанції.

Приписами частини першої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до статті 352 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

З огляду на викладене, постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 7 листопада 2017 року підлягає скасуванню, а постанова Деснянського районного суду м. Чернігова від 4 вересня 2017 року - залишенню в силі.

Керуючись статтями 3, 341, 345, 349, 352, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області задовольнити.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 7 листопада 2017 року скасувати.

Постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 4 вересня 2017 року залишити в силі.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О.В.Білоус

Судді І.Л.Желтобрюх

Т.Г. Стрелець