Справа № 1540/3727/18
Суддя: Катаєва Е. В.
Дата ухвалення: 2018-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 1540/3727/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2018 року

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Катаєвої Е.В., розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі справу за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (65025, АДРЕСА_1) до Головного управління ДФС в Одеській області (65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду звернулась фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі ФОП ОСОБА_1) з адміністративним позовом (а.с. 6-10) до Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області (далі ГУ ДФС в Одеський області), в якому позивач просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 13.04.2018 року про застосування штрафних санкцій у розмірі 40565,00 грн.

Позивач зазначила, що 30.03.2018 року посадовими особами ГУ ДФС у Херсонській області на підставі направлень на перевірку №№0321, 0322 від 30.03.2018 року, наказу ГУ ДФС у Херсонській області №255 від 01.03.2018 року проведено фактичну перевірку, за результатами якої складений Акт №0141/21/22/РРО/ від 30.03.2018 року (далі Акт перевірки). 05.05.2018 року вона отримала від ГУ ДФС в Одеській області податкове повідомлення-рішення № від 13.04.2018 року, про застосування суми штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) або пені в розмірі 40565,00 грн. Не погоджуючись із зазначеним податковим повідомленням-рішенням, вона оскаржила його до ДФС України, проте рішенням ДФС України про результати розгляду скарги №9889/ш/99-99-11-03-01-25 від 10.07.2018 року відмовлено у задоволенні скарги позивача.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що наказ ГУ ДФС у Херсонській області «Про проведення фактичної перевірки» №255 від 01.03.2018 року складений з порушенням вимог абзацу 2 п. 81.1 ст. 81 ПКУ, оскільки наказ не скріплений печаткою контролюючого органу, в ньому відсутні найменування та реквізити суб'єкта, який перевіряється, дата початку та мета перевірки. Наведені в зазначеному наказі підстави не відповідають вимогам абзацу 1 п. 81.1 ст. 81 ПКУ, так як закон вимагає визначення матеріальних підстав для проведення перевірки, а не посилань на статті ПКУ. Крім того, перелік суб'єктів та/або об'єктів, які перевіряються шляхом проведення фактичних перевірок, підписаний начальником відділу фактичних перевірок, контролю за готівковими операціями управління аудиту ГУ ДФС у Херсонській області, тобто особою, яка не мала повноважень на таке підписання. Також направлення на фактичну перевірку від 30.03.2018 року №№0321, 0322 складені з порушеннями вимог ПКУ з огляду на відсутність у направленнях підстав перевірки, зазначення дати початку перевірки у не передбачений законом спосіб.

Позивач не згодна з висновками податкового органу про порушення ним вимог п. 9 ст. 3 Закону України №265/95-ВР від 06.07.1995 року «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (далі Закон України №265/95-ВР) та п. 2.6 глави 2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 року № 637 (далі Положення №637), яке полягало у незабезпеченні оприбуткування готівкових коштів, які надійшли до каси 09.08.2017 року в книзі ОРО в сумі 8113 грн.

09.08.2017 року готівкові кошти які надійшли до каси в сумі 8113,00 грн були оприбутковані в книзі ОРО, що підтверджується копією відповідної сторінки книги ОРО № р/1 від 03.07.2017 року та копією фіскального звітного чеку на суму 8113,00 грн. від 10.08.2017 року, що свідчить про оприбуткування коштів у повному обсязі саме у день отримання. Таким чином, посадовими особами ГУ ДФС у Херсонській області, було виявлено формальне порушення, а саме несвоєчасне роздрукування фіскального звітного чеку (Z-звіту), яке ніяким чином не спричинило зменшення бази оподаткування та/або строків сплати відповідних платежів до Державного бюджету.

Крім того, на думку позивача юридична відповідальність може встановлюватися лише Законами України, зокрема спеціальним Законом України №265/95-ВР, натомість застосування штрафної санкції, передбаченої підзаконним актом - Указом Президента, є незаконним, внаслідок чого прийняте на його підставі рішення підлягає безумовному скасуванню. Позивач вважає, що несвоєчасне роздрукування фіскального звітного чеку (Z-звіту), з простроченням на один день ніяким чином не спричинило зменшення бази оподаткування та/або строків сплати відповідних платежів до Державного бюджету, що свідчить лише про формальних характер інкримінованого правопорушення, а тому можливе застосування у даному випадку ч. 2 ст. 11 Кримінального кодексу України за аналогією закону.

Ухвалою суду від 27.07.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження та вирішено справу розглянути в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (а.с. 2-4).

Представник відповідача надав до суду відзив на адміністративний позов (а.с. 51-53), в якому просив відмовити у задоволенні позову та зазначив, що у відповідності до фактичних обставин справи, працівниками ГУ ДФС у Херсонській області на підставі наказу №255 від 01.03.2018 року проведена фактична перевірка магазину, розташованого за адресою: АДРЕСА_2, що належить ФОП ОСОБА_1, за результатами якої складено Акт перевірки. Перевіркою встановлені факти не прибуткування у розділі II Книги обліку розрахункових операцій №р/1 готівкових коштів на загальну суму 8113 грн отриманих платником податків 09.08.2017 року (запис у відповідному розділі книги обліку про надходження готівки відсутній). Перевірка проведена в присутності продавця - консультанта ОСОБА_2, який підписав акт перевірки без заперечень.

За результатами розгляду матеріалів перевірки ГУ ДФС в Одеській області винесено податкове повідомлення-рішення від 13.04.2018 року №, згідно з яким до ФОП ОСОБА_1 застосовано штрафні санкції на суму 40565,00 грн. (8113 грн. х 5) - за неоприбуткування готівкових коштів у Книзі обліку розрахункових операцій. Відповідно до пункту 1.2 Положення №637, оприбуткування готівки - проведення підприємствами і підприємцями обліку готівки в касі на повну суму її фактичних надходжень у касовій книзі, книзі обліку доходів і витрат, книзі обліку розрахункових операцій. Відповідно до пункту 2.6 Положення №637 уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися. Оприбуткуванням готівки в касах підприємств, які проводять розрахунки з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги відповідно до вимог глави 4 Положення №637, є здійснення обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень у касовій книзі на підставі прибуткових касових ордерів. У разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням реєстратора розрахункових операцій або використанням розрахункової книжки оприбуткуванням готівки с здійснення обліку зазначених готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у книзі обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків РРО (даних РК).

Статтею 1 Указу Президента України від 12.06.1995 року №436/95 «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» (далі Указ Президента №436/95) встановлено, що у разі порушення юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами - громадянами України, іноземними громадянами та особами без громадянства, які є суб'єктами підприємницької діяльності, а також постійними представництвами нерезидентів, через які повністю або частково здійснюється підприємницька діяльність, норм з регулювання обігу готівки у національній валюті, що встановлюються Національним банком України, до них застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу, зокрема, за неоприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки - у п'ятикратному розмірі неоприбуткованої суми.

У відповідності до положень п. 44.6 ст. 44 ПКУ у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому п. 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності. Представник відповідача зазначає. що позивач не надав своїх письмових пояснень або документів в підтвердження відсутності порушень виявлених під час проведення перевірки, що свідчить про незацікавленість позивача у вчиненні жодних із зазначених дій. З огляду на викладене, на думку представника відповідача, податковим органом було доведено правомірність спірного податкового повідомлення-рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій, відтак позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Представник позивача надав до суду відповідь на відзив (а.с. 57-59), в якій зазначив, що у матеріалах, що надійшли від відповідача, відсутній належним чином оформлений документ про повноваження представника ГУ ДФС в Одеській області, відповідно він не наділений повноваженнями представляти відповідача у суді. Разом з тим, на думку представника позивача, в порушення вимог п. 5, 6 ч. 2 ст. 162 КАС України у відзиві обмежився цитуванням норм ПКУ, інших норм законодавства, та жодним чином не обґрунтував свого рішення щодо застосування штрафних санкцій.

Представник позивача стверджує, що відповідно до норм ПКУ, податковий орган може застосовувати лише ті штрафні (фінансові) санкції (штрафи), які передбачені ПКУ та іншими законами України, разом з тим Указ Президента №436/95 не має статусу закону України, у зв'язку з чим винесене податкове повідомлення-рішення є незаконним. Також представник позивача посилається на рішення Конституційного Суду України №7-рп/2001 від 30.05.2001 року, відповідно до висновків якого питання юридичної відповідальності не можуть бути предметом регулювання підзаконних нормативно-правових актів. Відтак правовідносини щодо притягнення до відповідальності в сфері обігу готівки в національній валюті повинні бути врегульовані законами, якими і повинні керуватися контролюючі органи при накладенні штрафів на суб'єктів господарювання.

Справа розглянута у письмовому провадженні.

Судом встановлено, що ФОП ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа-підприємець з 23.06.2016 року, номер запису 2 123122, та здійснює діяльність за кодами КВЕД 82.99 Надання інших допоміжних комерційних послуг, н. в. і. у. (основний); 46.19 Діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту; 46.52 Оптова торгівля електронним і телекомунікаційним устаткованням, деталями до нього; 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля; 47.19 Інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах; 47.42 Роздрібна торгівля телекомунікаційним устаткованням у спеціалізованих магазинах; 47.78 Роздрібна торгівля іншими невживаними товарами в спеціалізованих магазинах; 47.91 Роздрібна торгівля, що здійснюється фірмами поштового замовлення або через мережу Інтернет; 47.99 Інші види роздрібної торгівлі поза магазинами; 66.22 Діяльність страхових агентів і брокерів; 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна. Позивач перебуває на податковому обліку в ДПІ у Суворовському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області (а.с. 38-41).

01.03.2018 року ГУ ДФС у Херсонській області виданий наказ №255 «Про проведення фактичних перевірок», яким з метою перевірки дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв на території Херсонській області вирішено організувати у березні поточного року проведення фактичних перевірок та затверджений перелік суб'єктів та об'єктів, які підлягають відпрацюванню шляхом проведення фактичних перевірок (а.с.20-21).

30.03.2018 року посадовими особами ГУ ДФС у Херсонській області на підставі направлень на перевірку №№ 0321, 0322 від 30.03.2018 року, наказу ГУ ДФС у Херсонській області №255 від 01.03.2018 року проведено фактичну перевірку ФОП ОСОБА_1 за адресою здійснення підприємницької діяльності - магазину, розташованого у АДРЕСА_2, за результатами якої складений Акт перевірки (а.с. 22-31).

Актом перевірки встановлено порушення ФОП ОСОБА_1, а саме п. 9 ст. 3 Закону України №265/95-ВР та п. 2.6 глави 2 Положення №637, яке полягало у незабезпеченні оприбуткування готівкових коштів, які надійшли до каси 09.08.2017 року в книзі ОРО в сумі 8113 грн.

13.04.2018 року на підставі Акту перевірки прийняте податкове повідомлення-рішення № про застосування штрафних санкцій у розмірі 40565,00 грн (а.с. 11).

Позивач направила скаргу вих. №0001 від 11.05.2018 року до ДФС України на податкове повідомлення-рішення (а.с. 16-18).

Рішенням ДФС України №79/ш/99-99-11-03-01-25 від 31.05.2018 року продовжений строк розгляду скарги №0001 від 11.05.2018 року до 14.07.2018 року (а.с. 13).

Рішенням ДФС України про результати розгляду скарги №9889/ш/99-99-11-03-01-25 від 10.07.2018 року відмовлено у задоволенні скарги позивача (а.с.14-15).

Позивач вважає зазначене податкове повідомлення-рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, у зв'язку з чим звернувся до суду з адміністративним позовом.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Статтею 75 ПКУ встановлено, що контролюючи органи мають право проводити камеральні, документальні та фактичні перевірки.

Фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об'єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Порядок проведення фактичної перевірки регламентований ст.80 ПКУ, відповідно до якої фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки.

Відповідно до п.80.5,80.7 ст.80 ПКУ допуск посадових осіб контролюючих органі до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із ст.81 цього Кодексу. Фактична перевірка проводиться двома і більше посадовими особами контролюючого органу у присутності посадових осіб суб'єкта господарювання або його представника та/або особи, що фактично здійснює розрахункові операції.

Пунктом 1 ст.81 ПКУ встановлено, що посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;

копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;

службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред'явлення або не надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред'явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Судом встановлено, що фактична перевірка ФОП ОСОБА_1 призначена наказом ГУ ДФС у Херсонській області №255 від 01.03.2018 року. Направлення на перевірку №0321, №0322 від 30.03.2018 року були пред'явлені продавцю-консультанту ОСОБА_2, що підтверджується підписом останнього в Акті перевірки, який допустив уповноважених осіб ГУ ДФС у Херсонській області до проведення фактичної перевірки, яка була проведена та за результатами проведення якої складений акт перевірки.

При таких обставини суд не приймає до уваги доводи позивача викладені в обґрунтування позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкове повідомлення-рішення № від 13.04.2018 року, прийнятого на підставі Акту фактичної перевірки щодо встановлених позивачем порушень законодавства, оскільки платник податків, який вважає порушеним порядок та підстави призначення податкової перевірки щодо нього, має право у відповідності до положень ст.81 ПКУ не допустити посадових осіб контролюючого органу до такої перевірки. Якщо допуск до проведення перевірки відбувся, в подальшому предметом розгляду має бути лише суть виявлених порушень податкового та іншого законодавства, дотримання якого перевіряється контролюючими органами. Саме на етапі допуску до перевірки платник податків може поставити питання про необґрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного та необґрунтованого здійснення податкового контролю щодо себе, водночас, допуск до перевірки нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при призначенні податкової перевірки.

Оцінюючи вказані доводи позивача саме таким чином, суд враховує правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 17 квітня 2018 року (справа №826/12612/17), від 13 березня 2018 року (справа №804/1113/16), від 20 лютого 2018 року (справа №826/1205/16), від 10 травня 2018 року (справа №806/2127/16) у відповідності до положень ч.5 ст. 242 КАС України, якою визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Разом з тим, суд не приймає до уваги посилання представника позивача на постанови Верховного Суду від 16 січня 2018 року (справа №2а/1570/4582/11), від 16 січня 2018 року (справа №826/442/13-а), оскільки у зазначених постановах викладена правова позиція щодо наслідків невиконання вимог п. 79.2 ст.79 ПК України, яким передбачено умови та порядок прийняття контролюючим органом рішень про проведення документальних невиїзних перевірок, порядок ознайомлення з такими рішеннями (наказами) платників податків. Між тим, у спірних правовідносинах ГУ ДФС у Херсонській області прийнято наказ про проведення фактичної перевірки, до якої було допущено посадових осіб контролюючого органу. Таким чином, вказані постанови були прийняті при розгляді інших спірних правовідносин.

В Акті фактичної перевірки №0141/21/22/РРО/ від 30.03.2018 року зазначено, що в ході перевірки встановлено не забезпечення оприбуткування в книзі ОРО готівкових коштів, які надійшли до каси (місця розрахунків). 09.08.2017 року до каси надійшло 8113,00грн готівкових коштів, які в КОРО не оприбутковано (записи про облік у відповідному розділі КОРО відсутні). Готівкові кошти оприбутковуються в книгах обліку на підставі фіскальних звітних чеків (даних РК). Не виконавши друк фіскального звітного чеку (не використавши РК) у день надходження готівки до кас, оприбуткувати її своєчасно в КОРО не є можливим (не має підстав для оприбуткування). 09.08.2017 року фіскальний звітний чек роздрукований не був, тобто своєчасно оприбуткувати готівку в КОРО взагалі не було можливим. Перевіркою встановлено, що сума готівки коштів у розмірі 8113,00грн в КОРО не оприбутковано взагалі. 09.08.2018 року ремонтів або відключення електроенергії не виявлено. Розрахункова книжка не використовувалась.

У зв'язку з виявленими порушеннями 13.04.2018 року прийняте податкове повідомлення-рішення № про застосування штрафних санкцій у розмірі 40565,00 грн на підставі п. 9 ст. 3 Закону України №265/95-ВР, п. 2.6 глави 2 Положення №637, абз.3 Указу Президента №436/95.

Пунктом 1.2 Положення №637 визначено поняття оприбуткування готівки як проведення підприємствами і підприємцями обліку готівки в касі на повну суму її фактичних надходжень у касовій книзі, книзі обліку доходів і витрат, книзі обліку розрахункових операцій.

Підприємства (підприємці) здійснюють облік операцій з готівкою у відповідних книгах обліку (абзац 2 пункту 2.6 Розділу 2 Положення №637).

Згідно з пунктом 2.6 розділу 2 Положення №637 уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися. Оприбуткуванням готівки в касах підприємств, які проводять готівкові розрахунки з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги відповідно до вимог глави 4 цього Положення, є здійснення обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень у касовій книзі на підставі прибуткових касових ордерів. У разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО або використанням РК оприбуткуванням готівки є здійснення обліку зазначених готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у книзі обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків РРО (даних РК).

Відповідно до ст. 3 Закону України №266/95-ВР суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов'язані зокрема щоденно друкувати на реєстраторах розрахункових операцій (за виключенням автоматів з продажу товарів (послуг) фіскальні звітні чеки у разі здійснення розрахункових операцій.

Суд відповідно до ч.5 ст. 242 КАС України до спірних правовідносин щодо застосування норм права враховує висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 20.02.2018 року (справа №804/5317/17), що оскільки календарний день (доба) налічує 24 години, тобто день триває з 00 годин 00 хвилин до 24 годин 00 хвилин, при щоденній роботі з РРО Z-звіт необхідно виконувати щодня по закінченні робочої зміни, але не пізніше 24 години цього дня.

Таким чином, згідно положень п. 9 ст. 3 Закону України №266/95-ВР та підпункту 2.6 Положення №637 суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або безготівковій формі при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, зобов'язані своєчасно та в повній мірі оприбутковувати усю готівку, що надходить до кас, та щоденно, тобто кожного робочого дня по закінченні зміни, але не пізніше 24 години цього ж дня, друкувати на РРО фіскальні звітні чеки і забезпечувати їх зберігання в КОРО. У разі недотримання суб'єктом господарювання при здійсненні діяльності п. 9 ст. 3 Закону України №266/95-ВР та підпункту 2.6 Положення №637 до нього за рішенням відповідних органів застосовуються штрафні (фінансові) санкції згідно з абз. 3 ч. 1 ст. 1 Указу Президента №436/95.

Статтею 1 Указу Президента №436/95 встановлено, що у разі порушення юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами - громадянами України, іноземними громадянами та особами без громадянства, які є суб'єктами підприємницької діяльності, а також постійними представництвами нерезидентів, через які повністю або частково здійснюється підприємницька діяльність, норм з регулювання обігу готівки у національній валюті, що встановлюються Національним банком України, до них застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу, зокрема, за неоприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки - у п'ятикратному розмірі неоприбуткованої суми.

Згідно з матеріалами перевірки запис до Книги обліку розрахункових операцій на РРО №Р/1 на суму 8113,00 грн датовано 09.08.2017 року, разом з тим позивачем виконано щоденний друк Z-звіту за 09.08.2017 року 10.08.2017 року о 10.37 год. (вказані обставини не заперечує представник позивача, зазначаючи про це у позовній заяві), що потягло несвоєчасний облік готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у книзі обліку розрахункових операцій, оскільки запис у книзі обліку розрахункових операцій здійснюється виключно на підставі фіскальних звітних чеків РРО. При цьому поняття щоденного роздрукування фіскального чеку означає роздрукування кожної календарної дати.

Розглядаючи справи щодо аналогічних спірних правовідносин Верховний Суд у постановах від 23.01.2018 року (справа №2а-12605/11/267), від 14.08.2018 року (справа №826/17806/16), від 27.08.2018 року (справа №2а-9853/11/2070) зазначив, що у разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням реєстратора розрахункових операцій оприбуткуванням готівки є сукупність таких дій: фіксація повної суми фактичних надходжень готівки у фіскальних звітних чеках реєстратора розрахункових операцій та своєчасне (у день одержання готівкових коштів) відображення на підставі звітних чеків готівки у книзі обліку розрахункових операцій. Невиконання будь-якої з цих дій є порушенням порядку оприбуткування готівки, за яке встановлена відповідальність, передбачена абзацом 3 пункту 1 Указу Президента № 436/95. Фінансові санкції у вигляді штрафу застосовуються, зокрема, за несвоєчасне оприбуткування у касах готівки.

Суд критично оцінює посилання представника позивача на те, що готівкові кошти, які надійшли до каси 09.08.2017 року були відображені в розділі 2 Книги обліку розрахункових операцій в той же день, оскільки у графі 2 розділу 2 «Облік руху готівки та сум розрахунків» КОРО записи робляться за конкретним номером фіскального звітного чеку, тобто, заповнити розділ 2 КОРО раніше, ніж буде роздрукований фіскальний звітний чек неможливо, інакше це буде вважатися внесенням недостовірних даних.

У відповідності до вимог ч. 4 ст. 161 КАС України, позивач зобов'язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази. Позивачем в позовній заяві взагалі не наведено підстав несвоєчасного оприбуткування готівки, отриманої 09.08.2017 року, або доказів наявності обставин, що зумовлювали неможливість своєчасного оприбуткування готівки. Крім того, позивачем не спростовано обставин відображених в Акті перевірки, що 09.08.2017 року ремонтів або відключення електроенергії виявлено не було.

Суд також критично оцінює доводи представника позивача, що у даному випадку мало місце несвоєчасне роздрукування фіскального звітного чеку (Z-звіту), відповідальність за яке передбачена ст.155-1 КУпАП, оскільки вказана норма КУпАП встановлює відповідальність осіб, які здійснюють розрахункові операції та посадових осію за порушення порядку проведення розрахунків. Позивач притягнутий до відповідальності як суб'єкт господарювання за несвоєчасного оприбуткування готівки.

Суд не приймає до уваги доводи позивача викладені в обґрунтування позовних вимог, що юридична відповідальність може встановлюватися лише Законами України, зокрема спеціальним Законом України №265/95-ВР, а тому застосування до позивача штрафної санкції, встановленої підзаконним актом - Указом Президента, є незаконним. При цьому суд виходить з наступного.

Між Верховною Радою України та Президентом України 08.06.1995 року був прийнятий Конституційний Договір № 1к/95-ВР про основні засади організації та функціонування державної влади і місцевого самоврядування в Україні на період до прийняття нової Конституції України. Відповідно до ч.2 ст. 25 цього Конституційного Договору Президент України видає укази з питань економічної реформи, не врегульованих чинним законодавством України, які діють до прийняття відповідних законів. 12.06.1995 року Президент України видав Указ Президента №436/95, яким, зокрема, врегулював питання відповідальності суб'єктів господарювання за не оприбуткування у касах готівки.

Закон України №265/95-ВР було прийнято 06.07.1995 року. Цим Законом встановлена, крім іншого, відповідальність суб'єктів господарювання за порушення вимог цього Закону. Розділом V вказаного Закону визначено вичерпний перелік порушень, за які передбачено фінансові санкції. Серед них відсутнє таке порушення як не оприбуткування у касах готівки, а отже й не встановлена відповідальність за вказане порушення. Відповідальність за вказане порушення встановлена Указом Президента №436/95, зокрема абзацом 3 статті 1 Указу встановлено штраф у п'ятикратному розмірі неоприбуткованої суми за не оприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки. Крім того, незважаючи на зміни, які в подальшому вносились до Указу Президента №436/95, правове регулювання відповідальності та розмір штрафу за не оприбуткування готівки не змінилися.

Згідно з висновком Верховного Суду (постанова від 21.08.2018 року у справі №2а-4973/12/2670) предмети правового регулювання Указу Президента № 436/95 та Закону України № 265/95-ВР є різними. Таким чином, відносини стосовно відповідальності суб'єктів господарювання за не оприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки не врегульовані Законом від 06.07.1995 № 265/95-ВР, прийнятим у часі пізніше, ніж видано Указ від 12.06.1995 № 436/95. На час виникнення спірних відносин не було прийнято й будь-яких інших законів, сфера дії яких би охоплювала такі відносини. Суд касаційної інстанції вважає за правильне наголосити на помилковості позиції про неможливість притягнення суб'єкта господарювання до відповідальності за порушення Положення № 637 на підставі Указу Президента № 436/95.

Суд вважає неспроможними доводи позивача про застосування за аналогією закону положень ч.2 ст. 11 Кримінального Кодексу України, оскільки відповідно до ст.1 КК України він має своїм завданням правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від злочинних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання злочинам. Для здійснення цього завдання Кримінальний кодекс України визначає, які суспільно небезпечні діяння є злочинами та які покарання застосовуються до осіб, що їх вчинили. Тобто КК України застосовується у кримінальному судочинстві. Згідно з п.2 ч.2 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства.

Відповідно до положень ч. 6 ст. 7 КАС України, у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права). Аналогія закону та аналогія права не застосовується для визначення підстав, меж повноважень та способу дій органів державної влади та місцевого самоврядування. Таким чином, аналогію закону можна застосовувати виключно у разі подібності спірних неврегульованих правовідносин.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Враховуючи встановлені судом обставини, оцінивши надані сторонами докази суд дійшов висновку, що позивач не довів довести ті обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги, відповідно вони не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 2,3,6,7,8,9,12, 241-246 КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Відмовити у задоволенні адміністративного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (65025, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) до Головного управління ДФС в Одеській області (65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5, ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 13.04.2018 року.

Рішення набирає законної сили у порядку ст.255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене у порядку та строки встановлені ст.295-297 КАС України.

Суддя Е.В. Катаєва

.