Справа № 363/3223/18
Суддя: Земляна Г.В.
Дата ухвалення: 2018-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: №363/3223/18 Головуючий у 1-й інстанції: Котлярова І.Ю. Суддя-доповідач: Земляна Г.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2018 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г.В.

суддів Лічевецького І.О., Ісаєнко Ю.А.

за участю секретаря Данилюк Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги громадян Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, що приєднався до апеляційних скарг

на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 10 серпня 2018 року

у справі №363/3223/18 (розглянутої у відкритому судовому засіданні)

за позовом Вишгородського районного управління Державної міграційної служби України у Київській області

до відповідача громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 (ОСОБА_1)

громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_2 (ОСОБА_2),

громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_3 (ОСОБА_3)

громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_4 (ОСОБА_4)

про затримання з метою ідентифікації особи з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців і осіб без громадянства та примусового видворення з території України,

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2018 року Вишгородське районне управління Державної міграційної служби України у Київській області звернулось до суду з адміністративними позовами до громадян Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, в якому просило:

- затримати з метою ідентифікації особи громадян Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців і осіб без громадянства;

- примусово видворити з території України громадян Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4;

- допустити негайне виконання рішення суду.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачами допущено порушення правил перебування на території України, а також відсутні документи, які дають право виїзду та/або в'їзду на територію України, відповідачі як громадяни Народної Республіки Бангладеш не відносяться до осіб, яким надано статус біженця і не є особами, які потребують додаткового захисту, та відсутні підстави вважати, що останні підпадають під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 10 серпня 2018 року відкрито провадження у справі за адміністративними позовами Вишгородського районного управління Державної міграційної служби України у Київській області до громадян Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 об'єднано в одне провадження під №363/3223/18.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 10 серпня 2018 року позов задоволено. Затримано громадян Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 (ОСОБА_1), ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4 (ОСОБА_4), ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3 (ОСОБА_3) ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_2 (ОСОБА_2), ІНФОРМАЦІЯ_4, з поміщенням їх в пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на строк, який не може перевищувати 6 (шість) місяців. Примусово видворено з території України громадян Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 (ОСОБА_1), ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4 (ОСОБА_4), ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3 (ОСОБА_3), ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_2 (ОСОБА_2), ІНФОРМАЦІЯ_4. Допущено негайне виконання рішення суду.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням громадяни Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 подали апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити. В своїй апеляційній скарзі апелянти посилаються на незаконність, необґрунтованість та необ'єктивність рішення суду, порушення судом норм матеріального права, що є підставою для скасування судового рішення.

Доводи апеляційних скарг ґрунтуються на тому, що в даному випадку відсутні підстави для обмеження свободи пересування шляхом затримання відповідачів і поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців і осіб без громадянства.

Крім того, 19 вересня 2018 року громадянин Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_4 подав заяву про приєднання до апеляційних скарг та просив скасувати рішення суду першої інстанції, в частині задоволення вимог про затримання та видворення ОСОБА_4 та винести нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Позивачем було подано відзив (заперечення) на апеляційні скарги, в якому зазначено, що апеляційні скарги є безпідставними та необґрунтованими та просить залишити їх без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідачі в судове засідання не з'явились, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином. Також належним чином був повідомлений представник відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 - ОСОБА_5. В свою чергу відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_4 просили розглянути справу без їх участі.

Представник позивача в судовому засіданні вимоги та доводи апеляційних скарг заперечував та просив в задоволенні апеляційних скарг відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду слід залишити без змін, з наступних підстав.

Згідно зі ст. 315, ст.316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції всебічно, повно та об'єктивно розглянув справу, правильно встановив обставини справи, наданим доказам дав правильну правову оцінку і прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 08 серпня 2018 року в ході проведення профілактичних заходів виявлення фактів порушення міграційного законодавства, співробітниками Головного управління Державної міграційної служби України були виявлені за адресою: АДРЕСА_1 громадяни Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 (ОСОБА_1), ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4 (ОСОБА_4), ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3 (ОСОБА_3) ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_2 (ОСОБА_2), ІНФОРМАЦІЯ_4, які знаходяться в Україні без наявних законних підстав та документів, які б надавали право законного перебування їх на території України.

За порушення правил перебування іноземців в Україні, 08.08.2018 відносно зазначених громадянина Народної Республіки Бангладеш, було складено протоколи про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 203 КУпАП та винесено постанови про накладення адміністративного стягнення, у вигляді штрафу у розмірі 1700,00 грн.

Однак, громадяни Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 (ОСОБА_1), ОСОБА_4 (ОСОБА_4), ОСОБА_3 (ОСОБА_3) та ОСОБА_2 (ОСОБА_2) штраф не сплатили.

09 серпня 2018 року Відділом протидії нелегальній міграції Управління організації запобігання нелегальній міграції, реадмісії та видворення ГУ ДМС України в місті Києві прийнято рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадян Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 (ОСОБА_1), ОСОБА_4 (ОСОБА_4), ОСОБА_3 (ОСОБА_3), ОСОБА_2 (ОСОБА_2) та зобов'язано виїхати з території України в строк до 24 години 00 хвилин 09 серпня 2018 року, які були вручені позивачам під підпис.

10 серпня 2018 року співробітниками Вишгородського ВП ГУНП України в Київській області у присутності понятих та перекладача відносно громадян Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 (ОСОБА_1), ОСОБА_4 (ОСОБА_4), ОСОБА_3 (ОСОБА_3) та ОСОБА_2 (ОСОБА_2) в м. Вишгороді Київської області, було складено протоколи про адміністративне затримання, оскільки позивачі рішення про примусове повернення добровільно не виконали.

З огляду на те, що відповідачі не виконали рішення про примусове повернення та є підстави вважати, що вони будуть ухилятись від виїзду позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Суд першої інстанції, приймаючи рішення, прийшов до висновку про обґрунтованість дій Вишгородського районного управління Державної міграційної служби України у Київській області та наявність підстав для задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки вони знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» правовий статус іноземців та осіб без громадянства визначається Конституцією України, цим та іншими законами України, а також міжнародними договорами України.

Згідно пункту 15 статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які в'їхали в Україну на інших законних підставах, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в'їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України.

Відповідно до пункту 1 статті 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства в'їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку.

Згідно частини 1 статті 15 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» в'їзд в Україну та виїзд з України іноземців та осіб без громадянства здійснюється за паспортним документом за наявності відповідної візи, якщо інший порядок в'їзду та виїзду не встановлено законодавством чи міжнародним договором України.

Частиною 1 статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Отже, вказаною нормою статті встановлено, що примусове видворення з України іноземця на підставі винесеної постанови адміністративного суду застосовується, якщо рішення про примусове повернення не виконано іноземцем в установлений строк без поважних причин.

Статтею 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено вичерпний перелік обставин, за яких іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн, зокрема: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров'ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки. Також забороняється колективне примусове видворення іноземців та осіб без громадянства.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції підставами вважати, що відповідачі будуть ухилятися від виїзду є:

- відсутність законних підстав для перебування іноземця на території України (передбачені

- бажання потрапити у країни Західної Європи, незаконним шляхом через територію України;

- відсутність документів, які б надавали право на перетин кордонів для виїзду з території України:

- відсутність документів, на право перебування на території України:

- відсутність на території України родинних зв'язків:

- відсутність дозволу на працевлаштування та постійного місця проживання та законного джерела отримання коштів.

Судом першої інстанції правомірно зазначено, що підстави передбачених ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», що забороняють застосовувати до позивачів примусове видворення відсутні.

Згідно з поясненнями наданими позивачами співробітникам міграційної служби, позивачі прибули в Україну перетнувши кордон на ділянці з Російською Федерацією з метою потрапити до країн Європи. Документи на отримання посвідки про тимчасове проживання в України або дозволу на імміграцію в Україну не оформляли. Для продовження терміну перебування в Україні в органі міграційної служби не звертались. До органів міграційної служби зі зверненнями для надання статусу біженця або особи яка потребує додаткового захисту також не звертались.

Враховуючи викладені обставини справи та норми права, з огляду на те, що відповідачами у встановлений строк без поважних причин рішень про примусове повернення від 09.08.2018, які є чинними, не були оскаржені та не скасовані, не були виконані, а також враховуючи відсутність у громадянин Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, документів на право перебування на території України, їх бажання потрапити у країни Західної Європи, незаконним шляхом через територію України, відсутність документів, які б надавали право на перетин кордонів для виїзду з території України; відсутність на території України родинних зв'язків та відсутність встановлених Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» заборон на примусове видворення відповідачів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів не приймає до уваги посилань апелянтів на те, що судом першої інстанції не було з'ясовано та не надано належної оцінки наявності у відповідача побоювань щодо загрози його життю у разі повернення в країну громадянського походження, з огляду на наступне.

Порядок регулювання суспільних відносин у сфері визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, втрати та позбавлення цього статусу, а також встановлення правового статусу біженців та осіб, які потребують додаткового захисту, і яким надано тимчасовий захист в Україні, визначається Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», міжнародними актами, в тому числі Конвенцією про статус біженців 1951 року, Протоколом щодо статусу біженців 1967 року.

Згідно положень частин 1 і 5 статті 5 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» особа, яка з наміром бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, перетнула державний кордон України, в порядку, встановленому законодавством України, повинна протягом п'яти робочих днів звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Так під час розгляду даної справи судом було встановлено, що відповідачі у передбачені Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» строки до відповідного органу із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує захисту, не звертались та відсутні відомості щодо прийняття органом міграційної служби рішення про визнання відповідача біженцем або особою, яка потребує захисту.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Доводи апелянтів, що раніше не могли добровільно покинути територію України, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки зазначені посилання жодним чином не підтвердженні, крім того позивачів в ході проведення профілактичних заходів виявлення фактів порушення міграційного законодавства, було виявлено 08.08.2018 співробітниками Головного управління Державної міграційної служби України за адресою: АДРЕСА_1 та рішенням від 09.08.2018 зобов'язано добровільно виїхати з території України, однак зазначені дії вчинено не було, та вже 10.08.2018 співробітниками Вишгородського ВП ГУНП України в Київській області відносно позивачів складено протоколи про адміністративне затримання, оскільки останні рішення про примусове повернення добровільно не виконали.

При цьому апеляційна скарга не містять посилання на обставини, передбачені статтями 317-319 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове - без змін.

На підставі викладеного, керуючись 34, 242, 243, 246, 272, 288, 308, 310, 316, 321,322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги громадян Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 (ОСОБА_1) ОСОБА_2 (ОСОБА_2), ОСОБА_3 (ОСОБА_3) та ОСОБА_4 (ОСОБА_4) - залишити без задоволення.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 10 серпня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки встановлені ст.287, 329-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Г.В. Земляна

Судді: Ю.А. Ісаєнко

І.О. Лічевецький

Повний текст постанови виготовлено 25 вересня 2018 року.