Справа № 9901/577/18
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2018-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

20 вересня 2018 року

Київ

справа №9901/577/18

адміністративне провадження №П/9901/577/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: головуючого судді Смоковича М.І., суддів Бевзенка В.М., Білоуса О.В, Желтобрюх І.Л., Стрелець Т.Г., розглянувши у порядку письмового провадження питання ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_3 до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів про визнання протиправним і скасування рішення,

встановив:

У травні 2018 року ОСОБА_3 звернулася до Верховного Суду як суду першої інстанції з позовною заявою до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів (далі - КДКП, Комісія) про скасування рішення КДКП від 18 квітня 2018 року №163дп-18 «Про накладення дисциплінарного стягнення на прокурора Тростянецького відділу Охтирської місцевої прокуратури ОСОБА_3 у виді догани» (далі також - Рішення).

19 липня 2018 року колегія суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду ухвалила у вказаній справі рішення, у резолютивній частині якого, зокрема, зазначено:

«адміністративний позов ОСОБА_3 до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів про скасування рішення - задовольнити повністю.

Визнати протиправним рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів від 18 квітня 2018 року №163дп-18 «Про накладення дисциплінарного стягнення на прокурора Тростянецького відділу Охтирської місцевої прокуратури ОСОБА_3 у виді догани».

Стягнути з бюджетних асигнувань Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів (вул. Мельникова, 81-б, м. Київ; ) на користь ОСОБА_3 (АДРЕСА_1; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) судовий збір, сплачений за подання цього позову, в сумі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок».

19 липня 2018 року, після того, як завершилося судове засідання, ОСОБА_3 подала через канцелярію суду заяву, в якій з посиланням на статті 132, 135, 139 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), просить вирішити питання про відшкодування витрат, пов'язаних з прибуттям до суду як однієї зі складових судових витрат.

Зі змісту заяви і долучених до неї документів висновується, що такими витратами є вартість проїзних документів, які вона придбала у зв'язку з необхідністю прибути в судові засідання у вказаній справі, які відбувалися в іншому населеному пункті - м. Київ (квиток на автобус Київ - Охтирка АААГ №796608 (відправлення 14:00 год. 21 червня 2018 року) вартістю 250,00 грн. з відтиском печатки ФОП ОСОБА_5); квиток на автобус Охтирка - Київ ААГ № 796835 (відправлення 01:40 год. 12 липня 2018 року) вартістю 250,00 грн. з відтиском печатки ФОП ОСОБА_5; квиток на автобус серії АААГ № 746371 (відправлення 14:00 год. 12 липня 2018 року) вартістю 250,00 грн.; проїзний документ серія НОМЕР_1 на поїзд № 123ДБ «Смородине - Київ Пасажирський» (відправлення 21 червня 2018 року о 01:15 год.) вартістю 107,74 грн.), проїзний документ серія НОМЕР_2 на поїзд № 123ДБ «Смородине - Київ Пасажирський» (відправлення 19 липня 2018 року о 01:02 год.) вартістю 107,74 грн.; загальна сума 965,48 грн.).

У тій же заяві позивач просила компенсувати їй втрачений заробіток, водночас зазначивши, що для надання відповідних підтверджуючих документів їй потрібен деякий час.

26 липня 2018 року надійшла зава ОСОБА_3 про те, що вона не має можливості надати розрахунок суми щодо невиплаченої заробітної плати, позаяк такі відомості їй зможуть надати в кінці липня 2018 року, після чого вона надасть їх суду.

27 серпня 2018 року суд отримав ще одну заяву ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення у цій справі, яке стосується попередньої її заяви про відшкодування суми втраченого заробітку у зв'язку з участю в судових засіданнях 21 червня 2018 року, 12 липня 2018 року, 19 липня 2018 року. До заяви її автор долучила лист прокуратури Сумської області № 18-3286-18 від 21 серпня 2018 року щодо розміру середньомісячної заробітної плати у червні 2018 року - 671,78 грн., у липні 2018 року - 610,95 грн.

При вирішенні заяв ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення колегія суддів виходила з такого.

Відповідно до частини першої статті 252 КАС суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини першої статті 132 КАС судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно з частиною третьою статті 132 КАС до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду; 3) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов'язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

За частиною першою статті 135 КАС витрати, пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони.

Згідно з частиною другою, третьою статті 135 КАС стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб'єктом владних повноважень, та її законному представнику сплачується іншою стороною компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно до розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно до розміру мінімальної заробітної плати.

Граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їхніх законних представників, що пов'язані із прибуттям до суду, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

За змістом статті 244 КАС, одним із питань, які вирішує суд при ухваленні рішення, є те, як розподілити між сторонами судові витрати (пункт 5 частини першої статті 244 КАС).

У цьому зв'язку можна також зазначити, що за змістом частин п'ятої, шостої статті 246 КАС, у резолютивній частині рішення зазначаються, зокрема, розподіл судових витрат (пункт 2 частини п'ятої статті 246 КАС), а в разі необхідності у резолютивній частині також вказується про призначення судового засідання для вирішення питання про судові витрати, дату, час і місце його проведення; строк для подання стороною, за клопотанням якої таке судове засідання проводиться, доказів щодо розміру понесених нею судових витрат (пункт 4 частини шостої статті 246 КАС).

Якщо аналізувати наведені положення процесуального закону у їх системному взаємозв'язку і в контексті заявлених позивачем вимог про відшкодування витрат, пов'язаних з прибуттям до суду шляхом ухвалення додаткового рішення відповідно до статті 252 КАС, то насамперед слід звернути увагу на те, що такий механізм виправлення чи усунення допущеного судом недогляду при ухваленні рішення передбачає, що питання, які не вирішив суд, ухваливши рішення, яким закінчено розгляд справи, існували на дату його ухвалення, відповідно до процесуального закону суд мав їх вирішити і результат їх вирішення мав би бути відображений в тексті ухваленого рішення (зокрема в резолютивній його частині).

За правилами статей 244, 246 КАС питання щодо розподілу судових витрат має бути вирішеним при ухваленні рішення у справі. Водночас, суд може і повинен вирішувати це питання в межах та на підставі тих документів, які є в матеріалах справи на момент ухвалення рішення у справі. Якщо за таких умов суд цього не зробив, є підстави для ухвалення додаткового рішення щодо судових витрат відповідно до статті 252 КАС.

На дату ухвалення рішення у цій адміністративній справі документально підтвердженими були витрати ОСОБА_3 на сплату судового збору в сумі 704,80 грн. і ці судові витрати суд, на підставі частини першої статті 139 КАС, стягнув на її користь з бюджетних асигнувань відповідача як суб'єкта владних повноважень.

Заяви про відшкодування витрат на прибуття до суду (вартість проїзних документів та суми втраченого заробітку у зв'язку з участю в судових засіданнях 21 червня 2018 року, 12 липня 2018 року, 19 липня 2018 року), а також документи, які підтверджують понесені витрати, позивач подала 19 липня 2018 року одразу після того, як суд ухвалив рішення у цій справі (оголосивши вступну і резолютивну частини рішення).

До цього часу позивач із заявами такого змісту не зверталася, документів, які б підтверджували понесені нею витрати у зв'язку з прибуттям до суду (проїзні документи, документи, які підтверджують суму втраченого заробітку) не подавала, відповідно суд, ухвалюючи рішення у справі, не мав підстав та обов'язку вирішувати ці питання, як і призначати судове засідання для їх вирішення (вказуючи про це у резолютивній частині рішення; пункт 5 частини шостої статті 246 КАС).

Тобто, заяви позивача про відшкодування витрат, пов'язаних з прибуттям до суду (вартість проїзних документів, придбаних у зв'язку з необхідністю прибуття до іншого населеного пункту, суму втраченого заробітку) могли б бути предметом вирішення адміністративним судом під час ухвалення рішення в цій справі (так само як і додаткового рішення, якщо б у рішенні про це не було зазначено), якби їх заявили в межах розгляду справи, але до того, як суд ухвалить рішення.

Позаяк позивач вирішила подати вказані заяви і відповідні документи після того, як суд оголосив вступну і резолютивну частини рішення у справі (за яким позов ОСОБА_3 задоволено), підстави для ухвалення за цими заявами додаткового рішення відповідно до статті 252 КАС відсутні.

Водночас, суд роз'яснює позивачеві, що вона не позбавлена права на відшкодування витрат, які вона понесла у зв'язку з розглядом цієї справи, за рахунок відповідача, однак захист цього права можна реалізувати на загальних підставах шляхом подання позову у порядку цивільного судочинства.

З урахуванням наведеного та керуючись статтями 132, 135, 248, 250, 252, 266, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

У задоволенні заяви ОСОБА_3 про відшкодування витрат, пов'язаних з прибуттям до суду, шляхом ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_3 до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів про скасування рішення - відмовити.

Ухвала про відмову у прийнятті додаткового рішення може бути оскаржена до Великої Палати Верховного Суду протягом п'ятнадцяти днів з дня її прийняття та набирає законної сили після її перегляду в апеляційному порядку або після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Головуючий суддя М.І. Смокович

Судді В.М. Бевзенко

О.В. Білоус

І.Л. Желтобрюх

Т.Г. Стрелець