Справа № 404/1531/17(2-а/404/266/17)
Суддя: Гриців М.І.
Дата ухвалення: 2018-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
Іменем України

20 вересня 2018 року

Київ

справа №404/1531/17(2-а/404/266/17)

адміністративне провадження №К/9901/226/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого Гриціва М.І.,
суддів: Берназюка Я.О., Коваленко Н.В.,
розглянув у порядку письмово провадження касаційну скаргу Міністерства оборони України (далі Міноборони) на постанову Кіровського районного суду міста Кіровограда від 21 липня 2017 року (суддя Панфілова А.В.) та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 7 грудня 2017 року (судді Прокопчук Т.С., Шлай А.В., Чепурнов Д.В.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Міноборони, треті особи: ІНФОРМАЦІЯ_1 , управління Державної казначейської служби у місті Кропивницькому Кіровоградської області, про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити певні дії,
встановив:
Позивач ОСОБА_1 14 березня 2017 року звернувся до суду з позовом до відповідача Міноборони, в якому просив визнати протиправними дії відповідача, якими він не призначив, не нарахував та не виплатив на його користь одноразової грошової допомоги в розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, у зв`язку зі встановленням 18 вересня 2015 року інвалідності 3-ї групи, внаслідок поранення, травми, захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язку військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії; скасувати пункт 22 Протоколу засідання комісії відповідача з розгляду питань, пов`язаних з призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 25 листопада 2016 року № 100; зобов`язати відповідача призначити, нарахувати та виплатити на його користь відповідну одноразову грошову допомогу та надіслати відповідне рішення до ІНФОРМАЦІЯ_2 для видання наказу про виплату йому зазначеної одноразової допомоги.

Кіровський районний суд міста Кіровограда постановою від 21 липня 2017 року позовні вимоги задовольнив частково: визнав протиправними дії відповідача, якими той не призначив, не нарахував та не виплатив на його (позивача) користь одноразової грошової допомоги в розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, у зв`язку зі встановленням позивачу 18 вересня 2015 року інвалідності 3-ї групи, внаслідок поранення, травми, захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язку військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії, скасував пункт 22 Протоколу засідання комісії відповідача з розгляду питань, пов`язаних з призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 25 листопада 2016 року № 100, зобов`язав відповідача призначити, нарахувати та виплатити на користь позивача відповідну одноразову грошову допомогу. В іншій частині позовних вимог відмовив.

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 7 грудня 2017 року це рішення залишив без змін.

Міноборони не погодилося із цими рішеннями і 29 грудня 2017 року подало касаційну скаргу про скасування рішень судів попередніх інстанцій та прийняття нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Указує на те, що суд не вправі зобов`язати відповідний орган прийняти рішення про виплату одноразової грошової допомоги, а може лише зобов`язати розглянути таке питання.

Покликається на відсутність протиправності дій Міноборони щодо не призначення позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю, пов`язаною з виконанням обов`язків військової служби, позаяк позивач був звільнений з Міністерства з питань надзвичайних ситуацій.

У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_1 доводи касаційної скарги заперечує, зазначає про дотримання судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, а, отже, на відсутність підстав для їх скасування.

У цій справі суди попередніх інстанцій встановили, що ОСОБА_1 в період з 28 вересня 1982 року по 06 грудня 1984 року проходив строкову військову службу в Збройних Силах України, зокрема в період з 17 грудня 1982 року по 31 січня 1984 року проходив службу у Військовій частині п/п НОМЕР_1 та брав участь у бойових діях на території Демократичної Республіки Афганістан; починаючи з 20 березня 1992 року по 15 грудня 2008 року проходив службу в Державній пожежній охороні та в Міністерстві надзвичайних ситуацій України у Кіровоградській області.

За даними довідки МСЕК від 28 вересня 2015 року серії 10 ААВ № 865930, починаючи з 18 вересня 2015 року ОСОБА_1 є інвалідом 3-ї групи, у зв`язку із пораненням (контузією) і захворюванням, пов`язаним з виконанням обов`язків військової служби, що також підтверджується і витягом із протоколу засідання Центральної військоволікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця від 23 липня 2015 року № 2746.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач 19 листопада 2015 року звернувся із заявою та доданими до неї документами до ІНФОРМАЦІЯ_2 про призначення та виплату йому, як особі з інвалідністю 3-ї групи захворювання, отриманого внаслідок поранення, травми, пов`язаного з виконанням обов`язку військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії, одноразової грошової допомоги в розмірі 150кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, за приписами Закону України від 20 грудня 1999 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі Закон №2011-XII).

Листом від 24 листопада 2015 року № 6/859 Кіровоградський ОВК поданий позивачем пакет документів направив до Міноборони.

За протоколом засідання комісія Міноборони з розгляду питань, пов`язаних з призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 25 листопада 2016 року № 100 (пункт 22), відмовила позивач у призначенні, нарахуванні та виплаті на його користь вищезазначеної одноразової грошової допомоги, роз`яснено, що 15 грудня 2008 року він був звільнений з військової служби, яку проходив у Міністерстві надзвичайних ситуацій, а чинними нормативноправовими актами не визначено обов`язок Міноборони щодо виплати зазначеної одноразової допомоги особам, які проходили військову службу в Міністерстві надзвичайних ситуацій.

Не погоджуючись із такими діями відповідача, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.

Верховний Суд переглянув судові рішення судів попередніх інстанцій у межах касаційної скарги, з`ясував повноту фактичних обставин, встановлених судами, та правильність застосування норм матеріального та процесуального права і дійшов висновку про таке.

Положеннями пункту 1 статті 16 Закону № 2011-XII (у редакції, чинній на час встановлення позивачу інвалідності) встановлено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі одноразова грошова допомога), гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Підпунктом 4 пункту 2 статті 16 вказаного Закону встановлено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Згідно з частиною першою статті 23 № 2011-XII фінансове забезпечення витрат, пов`язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів, що передбачаються в Державному бюджеті України на відповідний рік для Міністерства оборони України, розвідувальних органів України та інших центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування та правоохоронні органи, інших джерел, передбачених законом.

За пунктом 12 Порядку № 975 призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві резервістами (далі розпорядник бюджетних коштів).

Пунктом 13 Порядку № 975 передбачено, що керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку.

Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.

Відповідно до постанови Верховної Ради України від 24 серпня 1991 року № 1431-ХІІ «Про військові формування на Україні» підпорядковано всі військові формування, дислоковані на території республіки, Верховній Раді України. Утворено Міноборони. Уряд України приступив до створення Збройних Сил України, республіканської гвардії та підрозділу охорони Верховної Ради, Кабінету Міністрів України і Національного банку України.

Статтею 4 Закону України від 12 вересня 1991 року № 1543-ХІІ «Про правонаступництво України» встановлено, що органи державної влади і управління, органи прокуратури, суди та арбітражні суди, сформовані на підставі Конституції (Основного Закону) Української РСР, діють в Україні до створення органів державної влади і управління, органів прокуратури, судів та арбітражних судів на підставі нової Конституції України.

Відповідно до пункту 1 Положення про Міноборони, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 671, Міноборони є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

Міноборони є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику з питань національної безпеки у воєнній сфері, сфері оборони і військового будівництва у мирний час та особливий період. Міноборони є органом військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили.

З огляду на наведені нормативні положення, оскільки позивач проходив службу саме у Збройних силах СРСР, які на той час були підпорядковані та знаходились на фінансовому утриманні Міністерства оборони СРСР, правонаступником якого в подальшому стало Міноборони, суд погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, що прийняття рішення про виплату (призначення) чи про відмову у виплаті одноразової допомоги є компетенцією комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги, що діє у складі Міноборони.

Разом з тим визначення судом конкретного рішення, яке має бути прийняте суб`єктом владних повноважень за результатами розгляду заяви, за умови, що передбаченого законом рішення такий суб`єкт ще не приймав, є передчасним, не буде відповідати засадам і завданню адміністративного судочинства, яке полягає у здійсненні судового контролю правомірності тих рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які ним ухвалені, вчинені чи допущені.

За таких обставин належним способом захисту порушених прав позивача є покладення на Міноборони обов`язку повторно розглянути заяву ОСОБА_1 із прийняттям відповідного рішення згідно вимог чинного законодавства.

Крім того, суди попередніх інстанцій скасували пункт 22 протоколу засідання комісії Міноборони з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 25 листопада 2016 року № 100 в частині, що стосувалась позивача.

Натомість протокол сам по собі не є рішенням, а є документальною формою фіксації подій та ухвалених рішень, тому належним способом захисту прав позивача в цій частині буде скасування відповідного рішення, оформленого протоколом.

Вказані обставини є підставою для зміни судових рішень в частині обрання способу захисту прав позивача.

Відповідно до статті 351 КАС, підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення судів попередніх інстанцій зміні.

З огляду на викладене, керуючись статтями 341, 342, 345, 349, 351, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду,

постановив:
Касаційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити частково.

Постанову Кіровського районного суду міста Кіровограда від 21 липня 2017 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 7 грудня 2017 року змінити.

Викласти абзац третій резолютивної частини постанови Кіровського районного суду міста Кіровограда від 21 липня 2017 року в такій редакції:

«Скасувати рішення, оформлене протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 25 листопада 2016 року № 100 щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні одноразової грошової допомоги».

Викласти абзац четвертий резолютивної частини постанови Кіровського районного суду міста Кіровограда від 21 липня 2017 року в такій:

«Зобов`язати Міністерство оборони України розглянути заяву ОСОБА_1 щодо призначення, нарахування та виплатити на його користь одноразової грошової допомоги в розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, у зв`язку зі встановленням 18 вересня 2015 року інвалідності 3-ї групи, внаслідок поранення, травми, захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язку військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії».

У решті постанову Кіровського районного суду міста Кіровограда від 21 липня 2017 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 7 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М.І. Гриців

Судді: Я.О. Берназюк

Н.В. Коваленко