Справа № 308/9801/18
Суддя: Пліш Михайло Антонович
Дата ухвалення: 2018-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2018 рокуЛьвів№ 876/7165/18

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Пліша М.А.,
суддів Глушка І.В., Ільчишин Н.В.,
за участю секретаря судового засідання Федак С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу громадянина Індії Мангта на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 вересня 2018 року (суддя Малюк В.М., м. Ужгород) у справі за адміністративним позовом військової частини № НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 до громадянина Індії Мангта про затримання з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України,-

В С Т А Н О В И В :

військова частина № НОМЕР_1 Чопського прикордонного загону Державної прикордонної служби України звернулася в суд першої інстанції з адміністративним позовом до громадянина Індії Мангта в якому просила затримати відповідача з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України.
Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 вересня 2018 року адміністративний позов задоволено, затримано громадянина Індії Мангта, з метою його ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України, з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, на строк достатній для виконання судового рішення, але який не може перевищувати шість місяців, починаючи з часу фактичного затримання.
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції громадянин Індії Мангта оскаржив його в апеляційному порядку, вважає, рішення суду першої інстанції незаконним, необґрунтованим, таким, що підлягає скасуванню через неповне з`ясування судом всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення норм матеріального та процесуального права.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що у нього наявні документи, що дають право на виїзд за межі території України, зокрема закордонний паспорт Республіки Індія № НОМЕР_2 від 31.12.2013, який він не мав змоги надати суду першої інстанції, оскільки випадково залишив його у м. Києві. Крім того, наголошує, що в Україну він потрапив легально, отримавши візу, та у нього є родичі, які проживають у м. Києві, які б могли забезпечити оплату його повернення в країну походження.
Вважає, що компетентним органом спочатку мало бути прийняте рішення про його примусове повернення з наданням строку для виїзду з України, оскільки при затримані він повідомляв про наявність у нього документа, який дає йому право виїзду за межі України.
З урахуванням наведеного просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову про відмову в задоволенні позову.
Сторони в судове засідання не з`явились, хоча про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому згідно ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання не здійснюється.
Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних міркувань.
Судом першої інстанції встановлено, що 27.08.2018 громадянин Індії Мангта незаконно, поза пунктами пропуску, перетнув державний кордон з України в Словацьку Республіку на напрямку 177 п/зн на ділянці відповідальності ВІПС «Новоселиця» відділу прикордонної служби «Великий Березний», однак після незаконного перетину кордону був затриманий представниками прикордонної поліції Словацької Республіки після чого 28 серпня 2018 року в пункті пропуску «Малий Березний» Чопського прикордонного загону на підставі статті 3 Угоди між Україною та Європейським Співтовариством про реадмісію осіб був прийнятий на територію України у встановленому угодою порядку під час проведення прикордонно-представницької зустрічі.
Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області 03 вересня 2018 року громадянина Мангта визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.
Розглядаючи спір суд першої інстанції вірно зазначив, що згідно п. 14 ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.
Частиною 3 статті 29 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що іноземці або особи без громадянства, прийняті відповідно до міжнародного договору про реадмісію, які не мають законних підстав для перебування на території України, підлягають примусовому видворенню у разі, якщо між Україною і країною громадянської належності чи країною попереднього постійного проживання таких іноземців або осіб без громадянства відсутній договір про реадмісію.
Відповідно до ч. 4 ст. 30 цього ж Закону іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.
Згідно ч. 11 ст.289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.
Судом першої інстанції також встановлено, що відповідач коштів для виїзду з території України не має, працевлаштуватись на території України не має змоги. Будь-які документи, що посвідчують особу, підтверджують законність його перебування на територію України або дають право на виїзд за межі території України, передбачені п.п.16-19 та 20 ст.1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» у відповідача відсутні. Відповідач не відноситься до осіб, яким надано статут біженця і не є особою, яка потребує додаткового захисту.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог.
З огляду на це, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 243, ст. 289, ст. 308, ст. 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу громадянина Індії Мангта залишити без задоволення, а рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 вересня 2018 року по справі № 308/9801/18 - без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя М.А. Пліш
Судді І.В. Глушко
Н.В. Ільчишин