Справа № 1940/1249/18
Суддя: Сеник Роман Петрович
Дата ухвалення: 2018-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2018 рокуЛьвів№ 876/6000/18

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Сеника Р.П.,
суддів Обрізка І.М., Попка Я.С.,
з участю секретаря судового засідання Мацьків М.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 05 липня 2018 року про відмову в забезпеченні позову у справі № 1940/1249/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Центру підготовки офіцерів запасу Тернопільського національного економічного університету про забезпечення позову, -
суддя в 1-й інстанції Мандзій О.П.,
час ухвалення рішення 05.07.2018 року, не зазначено,
місце ухвалення рішення м. Тернопіль,
дата складання повного тексту рішення 05.07.2018 року,

В С Т А Н О В И В :

До Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла заява про забезпечення позову ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , Центру підготовки офіцерів запасу Тернопільського національного економічного університету, у якій заявник просить:
- зобов`язати командування військової частини НОМЕР_1 забезпечити ОСОБА_1 на час проходження навчального збору у цій частині, на виконання наказу від 16.05.2018 р. №216 військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 , речовим майном згідно п.12 розділу IV Інструкції про організацію військової підготовки громадян України за програмою підготовки офіцерів запасу, затвердженої наказом Міністерства оборони України та Міністерства освіти і науки України від 14.12.2015 р. №719/1289,
- зобов`язати відповідні служби Центру підготовки офіцерів запасу Тернопільського національного економічного університету забезпечити проходження ОСОБА_1 навчального збору, згідно наказу від 16.05.2018 р. №216 військового комісара Тернопільського ОВК.
Заяву про забезпечення позову було подано до подання позовної заяви.
Дана заява обґрунтована тим, що існує небезпека заподіяння шкоди правам та інтересам позивача до набрання законної сили рішенням по даній справі, оскільки відповідач своєю бездіяльністю щодо незабезпечення позивача речовим майном згідно п.12 розділу IV Інструкції про організацію військової підготовки громадян України за програмою підготовки офіцерів запасу, затвердженої наказом Міністерства оборони України та Міністерства освіти і науки України від 14.12.2015 р. №719/1289, вчиняє протиправні дії, які полягають у недопущенні ОСОБА_1 до проходження навчального збору, чим порушує права позивача у сфері проходження військової служби, зокрема на належні умови проходження військової служби, унеможливлює виконання ним військового обов`язку, порушує порядок забезпечення Збройних Сил України необхідною кількістю військовонавчених громадян та права позивача на рівні можливості у виборі професії. Вважає, що таке рішення є очевидно протиправним, а невжиття заходів забезпечення позову з огляду на короткий період проведення навчального збору з 30.06.2018 р. по 31.07.2018 р., унеможливить поновлення прав та інтересів позивача.
Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 05 липня 2018 року у задоволенні заяви про забезпечення позову - відмовлено.
Ухвалу суду першої інстанції оскаржив позивач подавши на неї апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано факти та обставини, що мають значення для справи, зроблено висновки які не відповідають дійсним обставинам справи, порушено норми матеріального та процесуального права, а також, що суд дійшов помилкового висновку про те, що забезпечення позову зумовить фактичне вирішення спору по суті.
Просить скасувати ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 05 липня 2018 року та прийняти нове рішення, яким забезпечити позов.
Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, а тому, суд апеляційної інстанції, відповідно до ч. 4 ст. 229, п.2 ч. 1 ст. 311 та ч. 2 ст. 313 КАС України, вважає можливим проведення розгляду справи за їхньої відсутності без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Заслухавши доповідь судді - доповідача, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, колегія суддів приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що задоволення вимог викладених у заяві про забезпечення позову, зумовить фактичне вирішення судом спору по суті, що суперечить інституту забезпечення позову. Суд вважає, що позов не може бути забезпечено таким способом, який фактично підмінює собою судове рішення у справі та вирішує позовні вимоги до розгляду справи по суті судом.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Суд, при розгляді клопотання про забезпечення позову повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з передбачених ст.150 КАС України обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти; врахувати пов`язаність заходів щодо забезпечення позову з його предметом, співмірність таких заходів заявленим позовним вимогам і відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам.
При цьому, колегія суддів зауважує, що інститут забезпечення позову в адміністративному судочинстві є елементом права на судовий захист і спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права. Забезпечення позову є складовою комплексу заходів, спрямованих на охорону публічно-правового та матеріально-правового інтересу в адміністративному судочинстві, а також однією з гарантій реального виконання можливого позитивного для особи рішення.
Також колегія суддів зазначає, що забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання судового рішення в разі задоволення позовних вимог.
Відповідно до п.17 постанови Пленуму Вищого адміністративного суд України №2 від 06.03.2008р. «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ», згідно з частинами третьою та четвертою статті 117 КАС України забезпечення позову в адміністративних справах допускається лише у двох формах: 1) зупинення дії рішення суб`єкта владних повноважень чи його окремих положень, що оскаржуються; 2) заборони вчиняти певні дії. Наведений перелік підстав забезпечення позову є вичерпним.
Відповідно до ч.1 ст.154 КАС України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.
Згідно ч.ч.1, 2 ст.150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Розглядаючи та вирішуючи заяву позивача про забезпечення позову, суд зазначає, що вжиття заходів забезпечення позову допускається, якщо невжиття таких заходів може ускладнити або призвести до неможливості виконання судового рішення.
Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до прийняття у справі судового рішення по суті заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому постанови суду, якщо її буде прийнято на користь позивача.
При вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову суд повинен здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності їх вжиття з урахуванням розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову, забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу, наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову та його предметом, ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову, а також запобігання порушенню охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу, у разі вжиття заходів забезпечення позову.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивачем не наведено достатніх доказів в обґрунтування поданої заяви та належних доказів наявності очевидної небезпеки заподіяння шкоди його правам, свободам та інтересам до ухвалення рішення в адміністративній справі, а також неможливості захисту прав, свобод та інтересів без вжиття заходів забезпечення позову.
Суд апеляційної інстанції погоджується також з висновками суду першої інстанції про необґрунтованість заяви позивача, який вірно вказав, що у такому випадку фактично ухвалюється рішення без розгляду справи по суті, що суперечить інституту забезпечення позову.
Таким чином, колегія суддів дослідивши та надавши оцінку наявним у матеріалах справи письмовим доказам за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на безпосередньому, всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що позивачем не доведені та документально не підтверджені обставини, які б вказували на очевидну небезпеку заподіянню шкоди його правам, свободам та інтересам, які б унеможливили захист його прав, свобод та інтересів без вжиття відповідних заходів, а тому правильно вирішив заяву про забезпечення позову, відмовивши у її задоволенні.
З огляду на викладене вище, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому відсутні підстави для скасування оскаржуваного судового рішення.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, зокрема, залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення-без змін.
Керуючись ст. 150, 154, 229, 243, 308, 310, 311, 313, 315, 316, 321, 322, 325,328, 329 КАС України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2018 року про забезпечення адміністративного позову - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. П. Сеник
судді І. М. Обрізко
Я. С. Попко
Повне судове рішення складено 26.09.2018 року