Справа № 750/7063/17
Суддя: Бучик А.Ю.
Дата ухвалення: 2018-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

25 вересня 2018 року

Київ

справа №750/7063/17

адміністративне провадження №К/9901/2568/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Бучик А.Ю.,

суддів: Гімона М.М., Мороз Л.Л.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України на постанову Деснянського районного суду м. Чернігова в складі судді Карапута Л.В. від 12.09.2017 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду в складі колегії суддів: Чаку Є.В., Файдюка В.В., Мєзєнцева Є.І. від 08.11.2017 у справі №750/7063/17 за позовом ОСОБА_2 до Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України про визнання неправомірними дій, зобов'язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

В липні 2017 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України (далі - Чернігівське ОУПФУ) від 28.04.2017 року №12461/06 та зобов'язати відповідача зарахувати до стажу державної служби час його роботи на посаді головного державного санітарного лікаря Чернігівської області в період з 29.11.1994 року по 01.10.2012 року.

Постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 12 вересня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 08 листопада 2017 року, позовні вимоги задоволено.

У касаційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що посада, яку обіймав позивач, не відносилась до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Закону України "Про державну службу" № 3723-ХІІ (далі - Закон № 3723-ХІІ), а тому зарахувати спірний період роботи позивача на посаді головного державного санітарного лікаря Чернігівської області до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу", не має підстав. Зазначає, що з 01.05.2016 року скасовано дію Закону № 3723-ХІІ, а відтак позивач права на призначення пенсії відповідно до зазначеного Закону не має, до спірних правовідносин мають застосовуватись положення Закону України "Про державну службу" № 889-VIII. Вказує також, що суди невірно послалися на норми постанови Кабінету Міністрів України № 283 від 03.05.1994 року "Про порядок обчислення стажу державної служби", оскільки вона втратила чинність на час звернення позивача із заявою про призначення пенсії державного службовця.

У відзиві на касаційну скаргу позивач просить відмовити у задоволенні касаційної скарги та залишити в силі оскаржувані відповідачем рішення.

Суд касаційної інстанції, переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, перебуває на обліку у відповідача як отримувач пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Згідно трудової книжки ОСОБА_2, позивач з 25.06.1990 року по 11.04.1992 року працював на посаді заступника голови виконкому обласної Ради народних депутатів; з 11.04.1992 року по 08.09.1994 року - на посаді заступника голови державної адміністрації Чернігівської області; з 29.11.1994 року по 01.10.2012 року - на посаді головного державного санітарного лікаря Чернігівської області; з 01.10.2012 по 31.05.2016 року - на посаді начальника головного управління Держсанепідслужби у Чернігівській області, головного державного санітарного лікаря Чернігівської області.

20 квітня 2017 року позивач звернувся до Чернігівського ОУПФУ із заявою про переведення його на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».

Відповідач відмовив позивачу у переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» з посиланням на те, що позивач не має необхідного 10-річного стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст. 25 Закону України "Про державну службу". Зазначено, що стаж державної служби позивача складає 7 років 10 місяців 14 днів, оскільки до стажу державної служби позивачу можливо зарахувати такі періоди роботи: з 25.06.1990 року по 11.04.1992 року на посаді заступника голови виконкому обласної Ради народних депутатів; з 12.04.1992 року по 08.09.1994 року на посаді заступника голови державної адміністрації Чернігівської області; з 01.10.2012 по 31.05.2016 року на посаді начальника головного управління Держсанепідслужби у Чернігівській області, головного державного санітарного лікаря Чернігівської області.

Про зазначену відмову позивача повідомлено листом № 12461/06 від 28.04.2017 року.

Не погодившись з вказаною відмовою, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що оскільки позивача після роботи на посаді головного державного санітарного лікаря Чернігівської області в період з 29.11.1994 року по 01.10.2012 року призначено на посаду начальника головного управління Держсанепідслужби у Чернігівській області, то спірний період роботи позивача підлягає зарахуванню до стажу державної служби.

Дослідивши спірні правовідносини, колегія суддів зазначає наступне.

1 травня 2016 року набув чинності Закон України "Про державну службу" №889-VIII (далі - Закон №889-VIII), згідно ч. 2 Прикінцевих та перехідних положень якого визнано такими, що втратили чинність, зокрема, Закон №3723-ХІІ, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону 3723-ХІІ на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абз. 1 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що необхідною умовою для наявності у осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, права на пенсію відповідно до згаданої статті є досягнення такими особами певного віку та наявність страхового стажу, передбаченого абз. 1 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Тобто до 01.05.2016 (дата набрання чинності Законом № 889-VIII) право на пенсію державного службовця мали особи, які:

а) досягли певного віку та мають передбачений законодавством страховий стаж;

б) мали стаж державної служби не менш як 10 років, та на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців; а також особи, які мали не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Після 01.05.2016, відповідно до ст. 90 Закону № 889-VIII пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

При цьому законодавець визначив певні умови, за дотримання яких у осіб зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону 3723-ХІІ.

Так, відповідно до п. 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Закону №3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону 3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Згідно п. 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст. 25 Закону 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону 3723-ХІІ в порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Тобто Прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 889-VIII передбачено, що за наявності у особи станом на 01.05.2016 певного стажу держслужби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на держслужбі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону №3723-ХІІ, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Водночас, для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, ст. 37 Закону № 3723-ХІІ передбачає додаткові умови для наявності права на призначення пенсії державного службовця: певний вік і страховий стаж.

Аналізуючи зазначені норми чинного законодавства, Верховний Суд дійшов висновку, що обов'язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону №3723-ХІІ після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених ч. 1 ст. 37 Закону № 3723-ХІІ і Прикінцевих та перехідних положень Закону , а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

Отже, після 01.05.2016 (дата набрання чинності Законом № 889-VIII) зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до ст. 37 Закону №3723-ХІІ лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений п. 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII, та мають передбачені ч. 1 ст. 37 Закону 3723-ХІІ вік і страховий стаж.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права була висловлена у рішенні Верховного Суду від 04 квітня 2018 року (зразкова справа № 822/524/18).

Пунктом 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII передбачено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 283 від 03.05.1994 року (чинного до 01.05.2016 року, тобто в період роботи позивача на посаді головного державного санітарного лікаря Чернігівської області в період з 29.11.1994 року по 01.10.2012 року) визначались посади і органи, час роботи в яких зараховується до стажу державної служби.

Згідно п. 3 вказаного Порядку до стажу державної служби включається також, зокрема, час роботи на посадах керівників, їхніх заступників, головних інженерів державних підприємств, установ, організацій, голови, першого заступника та заступника голови правління Українського національного фонду "Взаєморозуміння і примирення" при Кабінеті Міністрів України, якщо безпосередньо з цих посад вони призначені (обрані) на посади державних службовців першої - четвертої категорій.

Відповідно до ст. 25 Закону №3723-ХІІ основними критеріями класифікації посад державних службовців є організаційно-правовий рівень органу, який приймає їх на роботу, обсяг і характер компетенції на конкретній посаді, роль і місце посади в структурі державного органу.

Установлюються такі категорії посад державних службовців:

перша категорія - посади перших заступників міністрів, керівників центральних органів виконавчої влади, які не є членами Уряду України, їх перших заступників, голів та членів державних колегіальних органів, Постійного Представника Президента України в Автономній Республіці Крим, голів обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, керівників Адміністрації Президента України, Апарату Верховної Ради України, заступників керівників Адміністрації Президента України, Апарату Верховної Ради України, інші прирівняні до них посади;

друга категорія - посади керівників секретаріатів комітетів Верховної Ради України, структурних підрозділів Адміністрації Президента України, Апарату Верховної Ради України, Секретаріату Кабінету Міністрів України, радників та помічників Президента України, Голови Верховної Ради України, Прем'єр-міністра України, заступників міністрів, заступників інших керівників центральних органів виконавчої влади, першого заступника Постійного Представника Президента України в Автономній Республіці Крим, перших заступників голів обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій та інші прирівняні до них посади;

третя категорія - посади заступників керівників структурних підрозділів, завідувачів секторів, головних спеціалістів, експертів, консультантів Адміністрації Президента України, Апарату Верховної Ради України і Секретаріату Кабінету Міністрів України, заступників Постійного Представника Президента України в Автономній Республіці Крим, заступників голів обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, а також голів районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, начальників управлінь, самостійних відділів у складі міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, державних колегіальних органів, інші прирівняні до них посади;

четверта категорія - посади спеціалістів Адміністрації Президента України, Апарату Верховної Ради України і Секретаріату Кабінету Міністрів України, заступників начальників управлінь, самостійних відділів (підвідділів) міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, державних колегіальних органів, керівників управлінь, відділів, служб обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, інші прирівняні до них посади.

Згідно п. 1 Положення про Державну санітарно-епідеміологічну службу України, затвердженого Указом Президента України № 400/2011 від 06.04.2011 року, Державна санітарно-епідеміологічна служба України (Держсанепідслужба України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Віце-прем'єр-міністра України - Міністра охорони здоров'я України (далі - Міністр).

Держсанепідслужба України входить до системи органів виконавчої влади у галузі охорони здоров'я та утворюється для забезпечення реалізації державної політики у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення.

За встановлених обставин та враховуючи те, що позивач станом на 01.05.2016 (дату набрання чинності Законом № 889-VIII) займав посаду державної служби та мав не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, за ним збереглося право на призначення пенсії державного службовця відповідно до ст. 37 Закону №3723-ХІІ на підставі п. 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII. А відтак, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Доводи відповідача, наведені в касаційній скарзі, були ретельно перевірені та проаналізовані судами першої та апеляційної інстанції, та їм надана належна правова оцінка. Нових аргументів, які б доводили порушення норм матеріального або процесуального права, у касаційній скарзі не зазначено.

Відповідно до ч. 1 ст. 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст. 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України залишити без задоволення, а постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 12 вересня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 08 листопада 2017 року - без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

А.Ю. Бучик

М.М. Гімон

Л.Л. Мороз

Судді Верховного Суду