Справа № 804/10760/15
Суддя: Желтобрюх І.Л.
Дата ухвалення: 2018-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

19 вересня 2018 року

Київ

справа №804/10760/15

адміністративне провадження №К/9901/7675/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

Головуючої судді - Желтобрюх І.Л.,

суддів: Білоуса О.В., Стрелець Т.Г.,

за участю:

секретаря судового засідання Вітковської К.М.,

представника відповідача Васіної І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16 червня 2016 року (колегія суддів у складі: Лукманової О.М., Божко Л.А., Прокопчук Т.С.) у справі №804/10760/15 за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, третя особа: Державна казначейська служба України, про скасування постанов, визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії,

установив:

У серпні 2015 року ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулись до суду із адміністративним позовом до Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, в якому просили:

- скасувати постанови старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Рагімової А.Н. від 27 серпня 2014 року про закінчення виконавчих проваджень ВП №35802679, ВП №35801673 по виконанню судових рішень у справі №2а/0470/6417/11;

- визнати протиправними дії та бездіяльність відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо: порушення строків розгляду скарги ОСОБА_3, ОСОБА_2 від 25 травня 2015 року, скарги ОСОБА_2 від 3 липня 2015 року, направлення відповідей на скарги лише 10 серпня 2015 року, наданні у листі від 22 липня 2015 року недостовірної інформації щодо направлення на адресу ОСОБА_2 відповіді на скаргу від 25 травня 2015 року листом від 15 червня 2015 року;

- визнати протиправним розгляд скарги позивачів від 25 травня 2015 року на постанови старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Рагімової А.Н. від 27 серпня 2014 року про закінчення виконавчих проваджень №35802679, №35801673 заступником директора Департаменту - начальником відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Асадовим В.Т. в порядку розгляду звернення громадян і невинесення по ній мотивованої постанови відповідно до вимог частини восьмої статті 82 Закону України «Про виконавче провадження»;

- визнати протиправними дії керівника Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, які виразились у направленні для розгляду скарги ОСОБА_2 від 3 липня 2015 року до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби - органу, чия бездіяльність оскаржувалась, та неповідомленні про це ОСОБА_2

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 3 грудня 2015 року позов задоволено.

Скасовано постанови старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Рагімової А.Н. від 27 серпня 2014 року про закінчення виконавчих проваджень №35802679, №35801673 по виконанню рішень Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 3 серпня 2011 року, Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11 серпня 2012 року у справі №2а/0470/6417/11.

Визнано протиправними дії та бездіяльність відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, які виразились у: порушенні строків розгляду скарги ОСОБА_2, ОСОБА_3 від 25 травня 2015 року, скарги ОСОБА_2 від 3 липня 2015 року, направлення відповідей на скарги від 25 травня 2015 року та від 3 липня 2015 року лише 10 серпня 2015 року, наданні недостовірної інформації у листі від 22 липня 2015 року №Д-14038/20.2 щодо направлення на адресу ОСОБА_2 відповіді на скаргу від 25 травня 2015 року листом від 15 червня 2015 року.

Визнано протиправним розгляд скарги ОСОБА_2, ОСОБА_3 від 25 травня 2015 року на постанови старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Рагімової А.Н. від 27 серпня 2014 року про закінчення виконавчих проваджень №35802679, №35801673 заступником директора Департаменту - начальником відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Асадовим В.Т. в порядку розгляду звернення громадян і невинесення по ній мотивованої постанови відповідно до вимог частини восьмої статті 82 Закону України «Про виконавче провадження».

Визнано протиправними дії керівника Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, які виразились у направленні для розгляду скарги ОСОБА_2 від 3 липня 2015 року до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби - органу, чия бездіяльність оскаржувалась, та неповідомленні про це ОСОБА_2

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16 червня 2016 року скасовано постанову суду першої інстанції, прийнято нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанцій, позивачі звернулись із касаційною скаргою, у якій просять скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі постанову суду першої інстанції як законну й обґрунтовану. В обґрунтування вимог касаційної скарги посилаються на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права, невідповідність його висновків обставинам справи та, як наслідок, помилкове скасування рішення суду першої інстанції.

Вважають неправильними висновки суду апеляційної інстанції щодо неповажності причин пропуску строку звернення до суду в частині оскарження постанов про закінчення виконавчого провадження, оскільки 25 травня 2015 року, скориставшись правом, передбаченим частиною першою статті 82 Закону України «Про виконавче провадження», вони звернулись до керівника відділу примусового виконання рішень ДВС України зі скаргою на вказані постанови. Про рішення, прийняте за результатами розгляду скарги, вони дізнались з листа відповідача, отриманого 15 серпня 2015 року, і в межах десятиденного строку звернулись до суду з цим позовом.

Заперечення на касаційну скаргу не надходили.

Справа слухається за відсутності позивачів, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, судові рішення, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

Суди встановили, що 20 та 21 грудня 2012 року відділом примусового виконання рішень ДВС України винесено постанови про відкриття виконавчих проваджень з виконання виконавчих листів в адміністративній справі №2а/0470/6417/11, а саме: ВП №35802679 та ВП №35801673 про зобов'язання Міністерства оборони України розглянути звернення ОСОБА_2, ОСОБА_3 від 12 липня 2010 року, ОСОБА_3 від 9 грудня 2010 року до Міністра борони України та Кабінету Міністрів України; зобов'язання Міністерства оборони України розглянути скаргу ОСОБА_2 від 7 лютого 2011 року стосовно неналежного розгляду попередніх скарг, направлену Генеральному прокурору України, яка листом від 23 лютого 2011 року переслана до управління розгляду звернень і прийому громадян Міністерства оборони України. Боржника - Міністерство оборони України зобов'язано самостійно виконати рішення протягом 7 днів з моменту винесення (отримання) постанови.

27 серпня 2014 року державним виконавцем винесено постанови про закінчення виконавчих проваджень №35802679, №35801673 на підставі пункту 8 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» у зв'язку з повним фактичним виконанням виконавчих документів.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2014 року у справі №2а/0470/6417/11, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14 квітня 2015 року, задоволено заяву позивачів про встановлення судового контролю за виконанням судових рішень у вказаній справі; визнано протиправною бездіяльність Міністерства оборони України щодо умисного невиконання рішень Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 3 серпня 2011 року, Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11 вересня 2012 року у справі №2а/0470/6417/11; зобов'язано Міністерство оборони України негайно їх виконати.

З урахуванням вказаних рішень суду, 25 травня 2015 року позивачі звернулись до керівника відділу примусового виконання рішень ДВС України зі скаргою, в якій просили скасувати постанови від 27 серпня 2014 року про закінчення виконавчих проваджень.

Не отримавши відповіді, 3 липня 2015 року ОСОБА_2 направила керівнику ДВС України іншу скаргу, в якій просила останнього зобов'язати відділ примусового виконання рішень ДВС України негайно розглянути скаргу від 25 травня 2015 року.

Листом начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС від 22 липня 2015 року №Д-14038/20.2 повідомлено ОСОБА_2, що 15 червня 2015 року розглянуто скаргу від 25 травня 2015 року та надано мотивовану відповідь листом №16443-0-33-15/20.2. До листа долучено копію вказаної відповіді, в якій зазначено, що рішення у справі №2а/0470/6417/11 виконано боржником у повному обсязі, внаслідок чого державним виконавцем відповідно до закону прийнято рішення про закінчення виконавчих проваджень №35802679, №35801673.

Задовольняючи позов у повному обсязі суд першої інстанції дійшов таких висновків: судові рішення у справі №2а/0470/6417/11 боржником не виконані, у зв'язку з чим відповідач не мав правових підстав закінчувати виконавчі провадження; відсутні докази щодо належного розгляду скарги від 25 травня 2015 року та направлення відповіді на адресу позивачів; відповідачем до суду не надано доказів, які б підтверджували факт направлення відповіді на скаргу від 3 липня 2015 року в строк, визначений законодавством для її розгляду; скарга від 3 липня 2015 року подана на дії керівника відділу примусового виконання рішень ДВС України, тому є недопустимим розгляд скарги вказаною особою.

Приймаючи протилежне рішення по суті спору, суд апеляційної інстанції вважав, що скарги від 25 травня 2015 року та 3 липня 2015 року правильно розглянуті відповідачем у порядку, передбаченому Законом України «Про звернення громадян», відповіді на скарги надано вчасно і такі містять достовірну інформацію, а дії керівника Департаменту ДВС Міністерства юстиції України з приводу направлення для розгляду скарги від 3 липня 2015 року до відділу примусового виконання рішень узгоджуються із законом. Суд також виходив з того, що позовна заява подана до суду 18 серпня 2015 року, тобто з порушенням встановлених частиною другою статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України строків, тому у задоволенні позовних вимог щодо скасування постанов від 27 серпня 2014 року про закінчення виконавчих проваджень слід відмовити.

Колегія суддів Верховного Суду не у повній мірі погоджується з такими висновками суду апеляційної інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з частинами першою та третьою статті 82 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-XIV (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду.

Скарга на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця подається начальнику відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії чи бездіяльність начальника відділу можуть бути оскаржені до вищестоящого органу державної виконавчої служби. Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України розглядає виключно скарги на рішення, дії чи бездіяльність начальників управлінь державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі.

Частиною сьомою статті 82 вказаного Закону визначено, що скарга у виконавчому провадженні подається у письмовій формі та має містити: 1) найменування органу державної виконавчої служби, до якого вона подається; 2) повне найменування (ім'я) стягувача та боржника, їх місце проживання чи перебування (для фізичних осіб) або місцезнаходження (для юридичних осіб), а також найменування (ім'я) представника сторони виконавчого провадження, якщо скарга подається представником; 3) реквізити виконавчого документа (вид документа, найменування органу, що його видав, день видачі та номер документа, його резолютивна частина); 4) зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності та норму закону, яку порушено; 5) викладення обставин, якими скаржник обґрунтовує свої вимоги; 6) підпис скаржника або його представника із зазначенням дня подання скарги.

Відповідно до частини восьмої статті 82 Закону України «Про виконавче провадження» скарга, подана у виконавчому провадженні начальнику відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, розглядається у десятиденний строк з дня її надходження. За результатами розгляду скарги начальник відділу виносить постанову про її задоволення чи відмову, яка в десятиденний строк може бути оскаржена до вищестоящого органу державної виконавчої служби або до суду. Скарга, подана без додержання вимог, викладених у частині сьомій цієї статті, розглядається начальником відділу в порядку, встановленому Законом України «Про звернення громадян».

Судом апеляційної інстанції встановлено, що скарга позивачів від 25 травня 2015 року з вимогою скасувати постанови про закінчення виконавчих проваджень від 27 серпня 2014 року отримана відділом примусового виконання рішень Департаменту ДВС 3 червня 2015 року, що підтверджується реєстраційно-контрольною карткою №16443-0-33-15 (Т.1 а.с. 81).

У зв'язку з неотриманням відповіді на скаргу від 25 травня 2015 року, 3 липня 2015 року ОСОБА_2 звернулась до керівника ДВС України зі скаргою на дії керівника відділу примусового виконання рішень ДВС України. Дана скарга отримана відповідачем 9 липня 2015 року, що підтверджується відбитком вхідного штампу та реєстраційно-контрольною карткою (Т.1 а.с. 61, 62).

Листом начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС від 22 липня 2015 року позивачів повідомлено, що листом від 15 червня 2015 року надано відповідь на скаргу від 25 травня 2015 року. До листа долучено копію відповіді від 15 червня 2015 року.

Як встановлено судом першої інстанції, згідно з копією конверта вкладений до нього лист, датований 22 липня 2015 року, відправлений відповідачем 10 серпня 2015 року та отриманий позивачами 15 серпня 2015 року (Т.1. а.с. 12).

Суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що скарга позивачів від 25 травня 2015 року містить всі необхідні дані, тому вона підлягала розгляду відповідачем протягом десятиденного строку у порядку, передбаченому статтею 82 Закону України «Про виконавче провадження», із винесенням по такій скарзі мотивованої постанови.

На противагу цьому, апеляційний суд вважав, що скарга від 25 травня 2015 року правомірно розглянута відповідачем відповідно до Закону України «Про звернення громадян» протягом одного місяця від дня її надходження, оскільки вона не містила обов'язкових реквізитів, передбачених частиною сьомою статті 82 Закону України «Про виконавче провадження», а саме: змісту оскаржуваних рішень, у ній не зазначено, в чому виразились протиправні дії або бездіяльність державного виконавця, не вказано норму закону, яку, на думку скаржника, порушено.

Враховуючи, що відповідачем не дотримано встановлений Законом України «Про виконавче провадження» строк розгляду скарги, правильним є висновок суду першої інстанції про задоволення позову в частині визнання протиправними дій відповідача, які виразились у: порушенні строків розгляду скарги позивачів від 25 травня 2015 року і направлення відповіді на скаргу лише 10 серпня 2015 року, наданні недостовірної інформації у листі від 22 липня 2015 року.

Що стосується скарги ОСОБА_2 від 3 липня 2015 року, то тут Суд вважає правильним висновок апеляційного суду про те, що скарга мала розглядатись протягом місяця відповідно до вимог Закону України «Про звернення громадян», оскільки не відповідала вимогам частини сьомої статті 82 Закону України «Про виконавче провадження».

Такі дії відповідача позивачами під сумнів не ставилися, однак останні звертають увагу на порушення терміну розгляду цієї скарги, передбаченого Законом України «Про звернення громадян».

Як встановлено судом апеляційної інстанції, відповідно до відбитку вхідного штампу та реєстраційно-контрольної картки скарга від 3 липня 2015 року зареєстрована у відділі ДВС 9 липня 2015 року.

Враховуючи, що відповідь на скаргу від 3 липня 2015 року направлена позивачам 10 серпня 2015 року (що підтверджується відбитком штампу пошти на конверті), то передбачений Законом України «Про звернення громадян» місячний строк розгляду відповідачем скарги не пропущено, на що правильно звернув увагу апеляційний суд.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги в частині визнання протиправними дій відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України щодо порушення строків розгляду скарги ОСОБА_2 від 3 липня 2015 року задоволенню не підлягають.

Крім того, аналізуючи висновки судів щодо факту направлення відповідачем скарги ОСОБА_2 від 3 липня 2015 року до відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС для розгляду, Верховний Суд виходить з такого.

Скарга ОСОБА_2 від 3 липня 2015 року на бездіяльність керівника відділу примусового виконання рішень ДВС України щодо зволікання під час розгляду скарги від 25 травня 2015 року, адресувалась керівнику ДВС України, а відповідь за результатами її розгляду надана заступником директора Департаменту - начальником відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України.

Як встановлено судами, вказана скарга розглядалась у порядку, передбаченому Законом України «Про звернення громадян», відповідно до статті 7 якого забороняється направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються.

У зв'язку з цим, положення статті 82 Закону України «Про виконавче провадження» - якими керувався суд апеляційної інстанції, до даних правовідносин не застосовуються. Крім того, скарга подавалась на керівника відділу, а не державного виконавця, як помилково зазначив апеляційний суд.

Враховуючи викладене, правильним є висновок суду першої інстанції про задоволення позову в частині визнання протиправними дій відповідача щодо направлення скарги особі, бездіяльність якої оскаржується.

Вирішуючи питання поважності причин пропуску строку звернення позивачів до суду з позовними вимогами про скасування постанов відділу примусового виконання рішень ДВС України від 27 серпня 2014 року, Верховний Суд виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, що діяла до 15 грудня 2017 року) адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Позовна заява у справах про оскарження рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби (стаття 181 КАС України) подається до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Позивачі, серед іншого, оскаржують постанови відділу примусового виконання рішень ДВС України від 27 серпня 2014 року про закінчення виконавчих проваджень №35802679 та №35801673, у той час як позов подано до суду 18 серпня 2015 року.

Суд апеляційної інстанції встановив, що станом на 25 травня 2015 року (дату подання першої скарги) позивачам було відомо про наявність зазначених постанов відділу примусового виконання рішень ДВС України від 27 серпня 2014 року, та дійшов висновку, що позивачами пропущено строк звернення до суду в частині їх оскарження.

Однак встановивши, що позовна заява (в частині) подана до суду з порушенням термінів, встановлених процесуальним законом, апеляційний суд дійшов помилкового висновку про відмову у позові в цій частині, оскільки в такому випадку мають застосовуватись наслідки, передбачені частиною другою статті 100 КАС України.

У касаційній скарзі позивачі вказують, що їм стало відомо про відмову відповідача скасувати постанови від 27 серпня 2014 року про закінчення виконавчих проваджень з листа, отриманого 15 серпня 2015 року, а тому, відповідно до частини першої статті 82 Закону України «Про виконавче провадження», звернення до суду з цим позовом відбулося в межах десятиденного строку.

Водночас Суд вважає такі доводи необґрунтованими, оскільки особливості провадження у справах з приводу оскарження рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, у тому числі й строки звернення до суду з такою позовною заявою, передбачені статтею 181 КАС України (у редакції, що діяла до 15 грудня 2017 року), за змістом якої позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Позивачам стало відомо про порушення їх прав з дня отримання постанов від 27 серпня 2014 року про закінчення виконавчих проваджень, і саме з цього моменту має відраховуватися термін звернення до суду за захистом порушених прав, а не з часу отримання листа відповідача про відмову скасувати постанови державного виконавця.

Згідно з частиною першою статті 349 КАС України (у редакції, яка діє з 15 грудня 2017 року) суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін; скасувати постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишити в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині; скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і залишити позов без розгляду у відповідній частині.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина третя статті 341 КАС України).

Керуючись статтями 344, 349, 351, 352, 354, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду

п о с т а н о в и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16 червня 2016 року скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання протиправними дій відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо: порушення строків розгляду і направлення скарги ОСОБА_3, ОСОБА_2 від 25 травня 2015 року, наданні недостовірної інформації; розгляду скарги від 25 травня 2015 року в порядку розгляду звернення громадян та невинесення по ній постанови; направлення скарги від 3 липня 2015 року для розгляду органу, чия бездіяльність оскаржувалась, і залишити в силі в цій частині постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 3 грудня 2015 року.

Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16 червня 2016 року скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про скасування постанов від 27 серпня 2014 року про закінчення виконавчих проваджень №35802679, №35801673, залишивши без розгляду позовні вимоги в цій частині.

В решті постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16 червня 2016 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуюча суддя І.Л. Желтобрюх

Судді О.В. Білоус

Т. Г. Стрелець