Справа № 686/10709/17
Суддя: Бучик А.Ю.
Дата ухвалення: 2018-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

25 вересня 2018 року

Київ

справа №686/10709/17

адміністративне провадження №К/9901/2970/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Бучик А.Ю.,

суддів: Гімона М.М., Мороз Л.Л.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду в складі колегії суддів: Совгири Д.І., Білоуса О.В., Курка О.П. від 10.10.2017 у справі №686/10709/17 за позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України у м. Хмельницькому про визнання дій протиправними та зобов'язання до вчинення дій,

УСТАНОВИВ:

В червні 2017 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила: визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України у м. Хмельницькому (далі - УПФУ у м. Хмельницькому) щодо призначення їй пенсії за віком без урахування положень ч. 3 ст. 29 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування"; зобов'язати відповідача здійснити перерахунок та виплату їй пенсії за віком за період з 10.05.2016 по 30.08.2016, шляхом підвищення розміру пенсії на підставі ч. 3 ст. 29 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" за більш пізній вихід на пенсію у розмірі 2,5 % за кожні шість місяців більш пізнього виходу на пенсію, починаючи з 55 років, а саме з розрахунку 17,5%.

В обґрунтування своїх вимог посилалася на те, що вона народилася 18.10.1957 року, тому мала право виходу на пенсію за віком у 56 років 6 місяців. З 11.10.2006 року по 09.05.2016 року вона отримувала пенсію по інвалідності відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Пенсію за віком їй призначено 10.05.2016 року, тобто у віці 58 років 6 місяців, тому вона вважає, що має право на підвищення до пенсії відповідно до ст. 29 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" за більш пізній вихід на пенсію. Однак, відповідач відмовив їй у вказаному підвищенні до пенсії, оскільки вона до призначення пенсії за віком отримувала пенсію по інвалідності.

Постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 липня 2017 року позов задоволено.

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 10 жовтня 2017 року скасовано постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 липня 2017 року та прийнято нову постанову про відмову у задоволенні позову.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване судове рішення скасувати та залишити в силі постанову суду першої інстанції.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що пенсія за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" йому призначена вперше, тому він має право на підвищення пенсії з урахуванням ст. 29 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

У відзиві на касаційну скаргу відповідач просить відмовити у задоволенні скарги позивача та залишити без змін рішення суду апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю - доповідача та перевіривши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судами встановлено, що позивач з 11.10.2006 року по 09.05.2016 року отримувала пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та пенсію по інвалідності відповідно до Закону України "Про державну службу".

10 травня 2016 року позивачу у віці 58 років і 6 місяців призначено пенсію за віком.

30 січня 2017 року ОСОБА_2 звернулась до відповідача із заявою щодо надання інформації про складові її пенсії та зазначення розміру нарахувань відповідно до статей 26, 27, 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Також просила у разі ненарахування за вказаними статтями зазначити причину та можливий перерахунок.

Відповідач листом від 09.02.2017 року № 42/Г-12 повідомив позивачу про те, що оскільки вона отримувала пенсію по інвалідності у період з 11.10.2006 року по 09.05.2016 року, то права на підвищення пенсії відповідно до ст. 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» вона не має.

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо ненарахування їй підвищення до пенсії на підставі ст. 29 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", позивач звернулася до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивач мала право вийти на пенсію у віці 56 років 6 місяців, однак пенсію за віком їй призначено у віці 58 років і 6 місяців, то вона має право на підвищення розміру пенсії на 17,5 %.

Скасовуючи постанову суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивач права на підвищення пенсії на підставі ст. 29 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" не має, оскільки вона реалізувала право виходу на пенсію у 2006 році за Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», то її звернення із заявою про призначення пенсії за віком у 2016 році у віці 58 років 6 місяців не може вважатись відстроченням виходу на пенсію за віком, оскільки з 2006 року по 2016 рік позивач отримувала пенсію по інвалідності та не працювала.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду апеляційної інстанції з огляду на таке.

Згідно ч. 1 ст. 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» особі, яка набула право на пенсію за віком відповідно до цього Закону, але після досягнення пенсійного віку, передбаченого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону, виявила бажання працювати і одержувати пенсію з більш пізнього віку, пенсія за віком призначається з урахуванням страхового стажу на день звернення за призначенням пенсії з підвищенням розміру пенсії за віком, обчисленого відповідно до статті 27 цього Закону, на такий відсоток: на 0,5% - за кожний повний місяць страхового стажу після досягнення пенсійного віку у разі відстрочення виходу на пенсію на строк до 60 місяців; на 0,75% - за кожний повний місяць страхового стажу після досягнення пенсійного віку у разі відстрочення виходу на пенсію на строк понад 60 місяців.

Частиною 3 вказаної статті передбачено, що жінкам, які народилися у період по 31 грудня 1961 року, після виходу на пенсію встановлюється підвищення розміру пенсії, обчисленого відповідно до статті 27 цього Закону, в розмірі 2,5 відсотка за кожні шість місяців більш пізнього виходу на пенсію, починаючи з 55 років до досягнення ними 60-річного віку.

За змістом вказаної норми підвищення розміру пенсії за віком визначене законодавцем як заохочувальний захід щодо осіб, які, отримавши право на призначення пенсії, виявили бажання працювати та одержувати пенсію з більш пізнього віку, тобто фактично відтермінували реалізацію права виходу на пенсію.

Отже, для підвищення пенсії на підставі ст. 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» необхідна наявність наступних умов: звернення за призначенням пенсії за віком з більш пізнього віку, ніж передбачено абзацом 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»; не одержання жодного виду пенсії після досягнення пенсійного віку; наявність страхового стажу після досягнення пенсійного віку, передбаченого абзацом 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

За таких обставин, коли позивач реалізувала право виходу на пенсію у 2006 році, оформивши пенсію по інвалідності, то її звернення із заявою про призначення пенсії за віком у 2016 році у віці 58 років 6 місяців не може вважатись відстроченням виходу на пенсію за віком, оскільки з 2006 року по 2016 рік вона отримувала пенсію по інвалідності.

А відтак суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Доводи наведені в касаційній скарзі ретельно перевірені та проаналізовані судом апеляційної інстанції, та їм надана належна правова оцінка. Жодних нових аргументів, які б доводили порушення норм матеріального або процесуального права, у касаційній скарзі не зазначено.

Відповідно до ч. 1 ст. 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст. 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 10 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

А.Ю. Бучик

М.М. Гімон

Л.Л. Мороз

Судді Верховного Суду