Справа № 813/926/18
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2018-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2018 рокуЛьвів№ 876/5914/18

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді: Кухтея Р.В.

суддів: Сеника Р.П., Хобор Р.Б.

з участю секретаря судового засідання: Костюка Р.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05 червня 2018 року (ухвалене головуючою-суддею ОСОБА_2, час ухвалення судового рішення 17 год 42 хв у м. Львові, повне судове рішення складено 15 червня 2018 року) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Сокальська виправна колонія (№47)» Міністерства юстиції України про визнання протиправним наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в :

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернулася в суд із зазначеним позовом, в якому просила визнати протиправним в частині її звільнення наказ Державної установи «Сокальська виправна колонія (№ 47)» Міністерства юстиції України (далі ДУ «Сокальська виправна колонія (№ 47)») № 1О/ОС-18 від 29.01.2018, поновити її на роботі та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 29.01.2018 до моменту вирішення справи по суті.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 05.06.2018 у задоволенні позову було відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій через невідповідність висновків суду та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05.06.2018 та ухвалити нове судове рішення, яким повністю задовольнити її адміністративний позов.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що відповідачем неналежно було виконано обовязки, визначені ч.1 ст.40, ч.1, 3 ст.49-2 КЗпП України, оскільки при звільненні їй не було запропоновано всіх вакантних посад, які вона може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Крім цього, відповідачем неправомірно надано переважне право на залишення на роботі іншим працівникам з огляду на її стаж роботи та кваліфікацію.

У відзиві на апеляційну скаргу, ДУ «Сокальська виправна колонія (№ 47)» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не зявилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, а тому колегія суддів, відповідно до ч.4 ст.229 КАС України, вважає за можливе провести розгляд справи без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що ОСОБА_1 в період з 17.03.1997 по 29.01.2018 працювала в ДУ «Сокальська виправна колонія (№47)».

Наказом Міністерства юстиції України № 4444/к від 13.11.2017 «Про затвердження структури та штату ДУ «Сокальська виправна колонія №47» було затверджено структуру та штат установи та визнано таким, що втратив чинність наказ Міністерства юстиції України №2156/к від 07.06.2017 «Про затвердження структури та штату» ДУ «Сокальська виправна колонія №47».

29.11.2017 відповідно до наказу ДУ «Сокальська виправна колонія (№47)» № 305/ОД-17 «Про попередження про заплановане вивільнення», позивача було повідомлено про можливе наступне вивільнення на підставі п.6 ст.36 або п.1 ст.40 КЗпП України у звязку зі змінами в організації праці, в підтвердження чого вона проставила особистий підпис.

В подальшому, на засіданні кадрової комісії було розглянуто питання про звільнення ОСОБА_1, оформлене протоколом № 7 від 26.01.2018 та у звязку з відсутністю роботи в ДУ «Сокальська виправна колонія (№ 47)» за відповідною професією чи спеціальністю було прийнято рішення про її звільнення на підставі п.1 ст.40 КЗпП України (у звязку з скороченням штату працівників).

Після чого, наказом ДУ «Сокальська виправна колонія (№ 47)» № 10/ОС-18«По особовому складу» від 29.01.2018 «По особовому складу» ОСОБА_1 було звільнено за вказаною підставою.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не відповідала жодній з вакантних посад, які були введені в штат відповідача згідно наказу Міністерства юстиції України № 2156/к від 07.06.2017 «Про затвердження структури та штату» ДУ «Сокальська виправна колонія №47», за кваліфікаційними вимогами (освіта, досвід роботи, спеціальні знання та вміння), а тому роботодавець обєктивно не міг запропонувати їй наявні вакансії.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, з огляду на наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно п.1 ст.40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до ч.2 ст.40 КЗпП України, звільнення з підстав, зазначених у пункті 1 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Порядок вивільнення працівників визначено статтею 49-2 цього Кодексу, частинами 1-3 якої передбачено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов'язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, відповідачем 29.11.2017 виконано вимогу ст.49-2 КЗпП України в частині попередження ОСОБА_1 про можливе наступне вивільнення у звязку із змінами в організації виробництва і праці (скорочення штату) за 2 місяці до дня фактичного звільнення.

Щодо порушення відповідачем вимог ст.49-2 КЗпП України, зокрема, щодо пропозицій позивачу обійняти інші вакантні, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно копії диплому молодшого спеціаліста ВК №35572354 від 22.02.2009, ОСОБА_1 закінчила «Львівський кооперативний коледж економіки і права» та здобула кваліфікацію юриста за спеціальністю «Правознавство» та диплому від 04.07.1986 ОСОБА_1 (дівоче прізвище - ) О.Є. закінчила Львівський кооперативний технікум за спеціальністю «Бухгалтерський облік».

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для при призначення на посаду юрисконсульта юридичної групи та посади провідного фахівця групи фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку, оскільки з вищевказаних дипломів у позивача відсутня повна вища юридична освіта за освітньо-кваліфікаційним рівнем спеціаліст та наявність стажу роботи за фахом.

Щодо наявності в установі посади оператора котельні групи інтендантського та господарського забезпечення, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно кваліфікаційних вимог вимогами для призначення на посаду є повна загальна середня освіта та професійно-технічна освіта без вимог до стажу роботи або повна загальна середня освіта та професійна підготовка на виробництві. На ці посади було призначено працівників, які 28.12.2017 закінчили «Волинський обласний навчально-курсовий комбінат», отримали посвідчення оператора котельні та, які попередньо працювали за технічними напрямками роботи. Одна посада оператора котельні станом на 30.01.2018 залишалася вакантною, так як з числа працівників установи не було працівників з відповідною освітою і була укомплектована лише 12.02.2018. Запропонувати посаду оператора котельні ОСОБА_1 було не можливо, так як ні професійно-технічної освіти, ні професійної підготовки по даному напрямку у неї не було.

Щодо наявності в установі посади завідувача складу групи інтендантського та господарського забезпечення, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно кваліфікаційних вимог основною вимогою для призначення на посаду є наявність стажу роботи на складах не менше 1 року. На цю посаду було призначено працівника, який на цій посаді працював з 2009 року, на момент звільнення з ним було оформлено договір про повну матеріальну відповідальність та який у 2014 році успішно пройшов курс первинної професійної підготовки завідувача складу інтендантського та господарського забезпечення у Дніпродзержинському училищі професійної підготовки персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України.

Відповідно до п. 60 Правових позицій Верховного суду України щодо розгляду окремих категорій справ у розділі XIV трудове право («Бюлетень законодавства і юридичної практики України, 1998 року № 8) зазначено, що коло осіб, серед яких визначаються особи, що мають переважне право на залишення на роботі, та працівники, що не мають таких переваг, стосується лише тих працівників, які займають таку ж саму посаду та виконують таку ж саму роботу.

Враховуючи вищенаведене, та те, що 29.01.2018 року в ДУ «Сокальська виправна колонія (№47)» були наявні вакантні посади, проте ОСОБА_1 не відповідала жодній з них за кваліфікаційними вимогами на вакантні посади вільнонайманого персоналу, запропоновано залишитись працівникам, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці, відповідний фаховий і професійний рівень, проявляють ініціативу та наполегливість у роботі.

Стосовно інших доводів апеляційної скарги, колегія суддів критично оцінює такі з огляду на їх необґрунтованість, оскільки містять посилання на загальні положення закону та викладені в апеляційній скарзі без належно оформлених доказів.

За таких умов колегія суддів приходить до висновку, що роботодавцем при звільненні не допущено порушень КЗпП України, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

Згідно ч.1 ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному зясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у звязку з чим відсутні підстави для її задоволення.

Керуючись ст.ст. 229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05 червня 2018 року по справі №813/926/18 - залишити без змін .

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя ОСОБА_3
судді ОСОБА_4
ОСОБА_5
Повне судове рішення складено 25.09.2018.