Справа № 826/10493/15
Суддя: Лічевецький І.О.
Дата ухвалення: 2018-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Лічевецького І.О., суддів - Бєлової Л.В., Мельничука В.П., при секретарі - Яковенко О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Український фінансовий світ» на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 16 квітня 2018 року адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Український фінансовий світ» Гончарова Сергія Івановича, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Український фінансовий світ», про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом у якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Український фінансовий світ» Гончарова С.І. (надалі за текстом - «Уповноважена особа») про визнання нікчемним Договору банківського вкладу (депозиту) № 44984 від 04.07.2014р., укладеного між позивачем та публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Український фінансовий світ» (надалі за текстом - «ПАТ «КБ «УФС»), оформлене наказом №6 від 18 листопада 2014 року(згідно переліку);

- зобов'язати Уповноважену особу подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (надалі за текстом - «Фонд») додаткову інформацію щодо нього, як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «КБ «УФС» за рахунок Фонду;

- зобов'язати Фонд включити ОСОБА_2 до Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «КБ «УФС» за рахунок Фонду.

На обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що відповідно до положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Разом з тим, відповідач не виконуєть вимог указаного закону та безпідставно відмовляє у відшкодуванні.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 квітня 2018 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Уповноваженої особи від 18.11.2014 №6 в частині визнання нікчемним Договору банківського вкладу (депозиту) № 44984 від 04.07.2014 р. Зобов'язано Уповноважену особу подати до Фонду зміни та доповнення до переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, стосовно рахунків ОСОБА_2, відкритих у ПАТ «КБ «УФС», у межах гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «КБ «УФС», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Зокрема, скаржник посилається на те, що фактично грошові кошти позивачем до каси банку не вносились, а укладений правочин є предметом кримінального провадження.

ПАТ «КБ «УФС» звертає увагу на те, що договір банківського вкладу був укладений у період дії заходів впливу у вигляді зупинення здійснення окремих банківських операцій, у тому числі і операцій із залучення вкладів.

Насамкінець, скаржник зазначає, що саме по собі рішення про визнання нікчемним договору банківського вкладу не порушує права ОСОБА_2

Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, Київський апеляційний адміністративний суд дійшов наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що між ОСОБА_2 та ПАТ «КБ «УФС» було укладено договір банківського вкладу «Вигідний альянс» від 04 липня 2014 року № 44984 за яким банк приймає від вкладника на вкладний (депозитний) рахунок грошові кошти в сумі 190 000 грн. у тимчасове строкове користування на строк до 04 жовтня 2014 року та зобов'язується сплачувати проценти за його користування.

Згідно п.1.3 Договору, датою внесення грошових коштів вкладником є дата надходження грошових коштів на вкладний (депозитний) рахунок в Банку № НОМЕР_1.

Відповідно до квитанції № TR.59280.2119.373 від 10.07.2014 р. позивачем внесено 190 000 грн. на депозитний рахунок.

14 серпня 2014 року Правлінням Національного банку України прийнято постанову за № 491 «Про віднесення ПАТ «КБ «Український фінансовий світ» до категорії неплатоспроможних».

На підставі цієї постанови виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 69 від 14 серпня 2014 р. яким запроваджено тимчасову адміністрацію у ПАТ «КБ «Український фінансовий світ» та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію публічного акціонерного товариства «КБ «Український фінансовий світ» - Гончарова С.І.

10 листопада 2014 року Правлінням Національного банку України прийнято постанову № 717 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КБ «Український фінансовий світ».

Постановою Правління Національного банку України від 10.11.2014 №717 постановлено відкликати банківську ліцензію та ліквідувати ПАТ «Комерційний банк «Український фінансовий світ».

02.11.2015 р. виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 198 «Про зміну уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «КБ «Український фінансовий світ» та делегування повноважень ліквідатора банку», та призначено Оберемка Романа Анатолійовича.

Згідно повідомлення про визнання правочинів нікчемними № 001/2321 від 19 грудня 2014 року ОСОБА_2 повідомлено про те, що правочини, в тому числі договір банківського вкладу від 04.07.2014 року № 44984 та операції з внесення та перерахування грошових коштів по рахунку, відкритому на виконання вказаного договору, визнано нікчемними відповідно до вимог ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та ст. 228 Цивільного кодексу України та оформлене наказом №6 від 18.11.2014 року.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (надалі за текстом - «Фонд») визначаються Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23 лютого 2012 р. № 4452-VI (надалі за текстом - «Закон № 4452-VI»).

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 2 Закону № 4452-VI вклад - це кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти.

Пунктом 4 ч.1 ст.2 названого Закону визначено, що вкладник - це фізична особа (у тому числі фізична особа - підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Частиною 1 ст.4 Закону № 4452-VI, визначено, що основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Згідно частини 1 статті 26 Закону № 4452-VI Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами. Виконання зобов'язань Фонду перед вкладниками здійснюється Фондом з дотриманням вимог щодо найменших витрат Фонду та збитків для вкладників у спосіб, визначений цим Законом, у тому числі шляхом передачі активів і зобов'язань банку приймаючому банку, продажу банку, створення перехідного банку протягом дії тимчасової адміністрації або виплати відшкодування вкладникам у строк, встановлений цим Законом (тут та надалі норми Закону № 4452-VI у редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин).

Статтею 27 Закону № 4452 регулюється порядок визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами.

Так, згідно з положеннями статті 27 Закону № 4452-VI уповноважена особа Фонду складає перелік рахунків вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку. Уповноважена особа Фонду протягом 15 робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку формує перелік рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню. Інформація про вкладника в переліку рахунків вкладників має забезпечувати його ідентифікацію відповідно до законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 34 Закону № 4452-VI Фонд розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних.

За змістом частини 1 статті 35 Закону № 4452-VI тимчасовим адміністратором неплатоспроможного банку та ліквідатором банку (крім ліквідації банку за рішенням власників) є Фонд. Фонд може делегувати рішенням виконавчої дирекції Фонду частину або всі свої повноваження як тимчасового адміністратора або ліквідатора уповноваженій особі (уповноваженим особам) Фонду.

В силу вимог частини 2 статті 38 Закону № 4452-VI протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Згідно частини третьої статті 38 Закону № 4452-VI правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав:

1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог;

2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим;

3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору;

4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна;

5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність»;

6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України;

9) здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов'язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

Перелік передбачених частиною третьою статті 38 Закону № 4452-VI підстав, за яких правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, є виключним.

У контексті наведеного колегія суддів зазначає, що повідомлення про визнання правочинів нікчемними від 19.12.2014 р. не містить відомостей відповідно до якого саме пункту частини 3 статті 38 Закону № 4452-VI правочин позивача визначений як нікчемний.

Водночас, положення статті 228 ЦК України не можуть бути застосовані комісією банку чи уповноваженою особою Фонду при вирішення питання щодо віднесення правочинів до нікчемних для розширення переліку підстав нікчемності, визначених у частині третій статті 38 Закону № 4452-VI.

Наведене дає підстави для висновку, що ОСОБА_2 є вкладником в розумінні Закону № 4452-VI, а відтак має право на відшкодування коштів за його вкладом в силу наведених законодавчих приписів.

Також, суд враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену в рішенні від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України», в якому Європейський суд з прав людини, серед іншого, зазначив, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Таким чином, питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним. Говорячи про «закон», стаття 1 Першого протоколу до Конвенції посилається на концепцію, яка вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні.

В розумінні ст.177 ЦК України грошові кошти позивача є об'єктом її майнових прав, а тому ці права відповідно до вимог Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практики Європейського суду з прав людини та ст.41 Конституції України є непорушними до тих пір, поки не буде досягнуто справедливого балансу між порушенням таких прав та суспільним інтересом.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку про протиправність бездіяльності Уповноваженої особи щодо не включення позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Не можуть бути взяті до уваги твердження скаржника про те, що грошові кошти позивачем до каси банку не вносились, оскільки фактичне зарахування готівки відбулося у поза операційний час і касир фізично не могла здійснити таку кількість операцій з прийняття коштів, яка відображена у програмному забезпеченні.

Відповідно до статті 16 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 5 квітня 2001 р. № 2346-III до документів на переказ відносяться розрахункові документи, документи на переказ готівки, міжбанківські розрахункові документи, клірингові вимоги та інші документи, що використовуються в платіжних системах для ініціювання переказу.

Згідно статті 30 цього Закону переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі.

Довідкою про рух коштів по рахункам клієнтів ПАТ «КБ «УФС» підтверджено зарахування 190 000 на рахунок ОСОБА_2

Таким чином, у суду відсутні підстави для висновку про те, що позивачем не вносились кошти на депозитний рахунок.

Сам по собі факт того, що укладений позивачем правочин є предметом кримінального провадження не може бути підставою для позбавлення останнього права на відшкодування коштів за рахунок Фонду.

Помилковим є і посилання ПАТ «КБ «УФС» на те, що договір банківського вкладу був укладений у період дії заходів впливу у вигляді зупинення здійснення окремих банківських операцій.

Рішення Національного банку України про застосування заходів впливу не є загальновідомим, оскільки віднесено до банківської таємниці.

Відповідачами не надано будь-яких прийнятних та переконливих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 знав чи повинен був знати про існування обмежень, застосованих до ПАТ «КБ «УФС».

Разом з тим, ухвалюючи рішення у справі окружний адміністративний суд не звернув уваги на наступне.

Згідно з положеннями статей 37, 38 Закону № 4452-VI Фонд або його уповноважена особа наділені повноваженнями щодо виявлення факту нікчемності правочинів, тобто мають право здійснити перевірку таких правочинів стосовно їх нікчемності, прийняти відповідне рішення про виявлення факту нікчемності правочину і повідомити про це сторін правочину, а також вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності правочинів.

При цьому при виявленні нікчемних правочинів Фонд, його уповноважена особа чи банк не наділені повноваженнями визнавати правочини нікчемними. Правочин є нікчемним відповідно до закону, а не наказу банку, підписаного уповноваженою особою Фонду. Такий правочин є нікчемним з моменту укладення в силу закону (частини другої статті 215 ЦК України та частини третьої статті 38 Закону №4452-VI) незалежно від того, чи була проведена передбачена частиною другою статті 38 цього ж Закону перевірка правочинів банку і виданий згаданий наказ. Наслідки нікчемності правочину також настають для сторін у силу вимог закону. Наказ банку не є підставою для застосування таких наслідків.

Такий наказ є внутрішнім розпорядчим документом банку, який підписано уповноваженою особою Фонду особою, що здійснює повноваження органу управління банку, а відтак він не несе жодних правових наслідків для позивача та не підлягає скасуванню в порядку адміністративного судочинства.

Вказані обставини є підставою для скасування судового рішення в частині визнання протиправним та скасування наказу Уповноваженої особи щодо визнання нікчемним договору банківського вкладу та відмови у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Керуючись статтями 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Український фінансовий світ» задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 16 квітня 2018 року в частині визнання протиправним та скасування наказу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Український фінансовий світ» щодо визнання нікчемним договору банківського вкладу № 44984 від 04.07.2014 р. скасувати та ухвалити у цій частині нове судове рішення.

У задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Український фінансовий світ» щодо визнання нікчемним договору банківського вкладу № 44984 від 04.07.2014 р. - відмовити.

В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 16 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на постанову суду може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Постанова складена в повному обсязі 18 вересня 2018 р.

Головуючий суддя І.О.Лічевецький

суддя В.П.Мельничук

суддя Л.В.Бєлова