Справа № 0340/1437/18
Суддя: Плахтій Наталія Борисівна
Дата ухвалення: 2018-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2018 року ЛуцькСправа № 0340/1437/18

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Плахтій Н.Б.,

при секретарі Головатій І.В.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача та третьої особи ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

представника третьої особи ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом державного реєстратора - приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕСТ ТРАНС», треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, Державне підприємство «Національні інформаційні системи», ОСОБА_5 про визнання протиправними та скасування наказів,

ВСТАНОВИВ:

Державний реєстратор - приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу ОСОБА_1 (далі - позивач, нотаріус ОСОБА_1) звернулася до суду з позовом до Міністерства юстиції України (далі - відповідач, Мін'юст), третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Державне підприємство «Національні інформаційні системи» (далі - третя особа1, ДП «Національні інформаційні системи») про визнання протиправними та скасування наказів заступника міністра Міністерства юстиції України О.Сукманової від 23.06.2018 №2167/7 «Про проведення камеральної перевірки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державного реєстратора - приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу ОСОБА_1», від 13.07.2018 №2364/5 «Про тимчасове блокування доступу державного реєстратора - приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно».

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що Мін'юст не мав законних підстав на проведення камеральної перевірки її діяльності як державного реєстратора-приватного нотаріуса, оскільки розгляд скарг громадян на рішення, дії або бездіяльність у сфері державної реєстрації прав здійснюється на підставі статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а не статті 37-1 даного Закону. Крім того, посилається на те, що проведення камеральної перевірки призначається саме відповідно до статті 37-1 вказаного Закону у разі виявлення порушень за результатами моніторингу реєстраційних дій позивача, а не на підставі скарги фізичних осіб. При цьому вказує, що описане в довідці за результатами камеральної перевірки від 06.07.2018 порушення про реєстрацію права власності на об'єкти нерухомості за ТзОВ «ВЕСТ ТРАНС» за наявної в державному реєстрі прав заяви власника ОСОБА_5 про заборону вчинення реєстраційних дій не відповідає дійсності, оскільки рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 31.03.2018 №№40416906, 40417011 прийняте після спливу визначених законом 10 робочих днів, при цьому працівники Мін'юсту протиправно не врахували суботу в якості робочого дня. Зазначила, що відповідач діяв у спосіб, не передбачений законом, оскільки правових підстав на прийняття оскаржуваних наказів не було, з огляду на що просить їх скасувати як протиправні.

Відповідач в поданому відзиві на адміністративний позов (а.с.85-89) позовні вимоги нотаріуса ОСОБА_1 не визнав, просив відмовити в їх задоволенні, посилаючись на те, що згідно зі статтею 37-1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», положень Порядку здійснення контролю у сфері державної реєстрації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.12.2016 №990, на підставі скарги ОСОБА_5 від 22.05.2018 Мін'юстом було видано наказ від 23.06.2018 №2167/7 «Про проведення камеральної перевірки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державного реєстратора - приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу ОСОБА_1», відповідно до якого вирішено провести камеральну перевірку нотаріуса ОСОБА_1 з 23.06.2018 та утворити для цього відповідну комісію. Мін'юстом відповідно до пунктів 6, 7 Порядку №990 на офіційному веб-сайті Міністерства було оприлюднено наказ від 23.06.2018 №2167/7 та надіслано його копію на робочу адресу позивача. Комісією було складно довідку від 06.07.2018, із змісту якої вбачається, що в діях нотаріуса ОСОБА_1 було встановлено порушення вимог статей 3, 10, 18, 23, 25 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», пункту 17 Порядку №1127, у зв'язку з чим надано пропозицію тимчасово заблокувати доступ державного реєстратора - приватного нотаріуса ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на 6 (шість) місяців. На підставі вищевказаної довідки відповідач видав наказ від 13.07.2018 №2364/5 «Про тимчасове блокування доступу державного реєстратора - приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно». Таким чином, Мін'юстом було проведено камеральну перевірки в порядку та межах, передбачених положеннями чинного законодавства України. Крім того, зазначає, що моніторинг реєстраційних дій в реєстрах є самостійною, однак не єдиною підставою для проведення камеральної перевірки, яка відповідно не пов'язана із проведенням камеральної перевірки на підставі, зокрема, скарги відповідно до Закону України «Про звернення громадян». При цьому вказує, що до даних правовідносин та при винесенні оскаржуваних наказів положення статті 37 Закону не застосовуються. Рішення Мін'юсту про тимчасове блокування доступу державного реєстратора, уповноваженої особи суб'єкта державної реєстрації прав до Державного реєстру прав, прийняте у формі Наказу №2365/5 від 13.07.2018, є мотивованим, оскільки встановлено, що позивачем було здійснено державну реєстрацію права власності за ТзОВ «ВЕСТ ТРАНС» за наявності у Державному реєстрі прав заяви власника ОСОБА_5 про заборону вчинення реєстраційних дій щодо конкретного нерухомого майна. Звертає увагу суду, що державний реєстратор мав прийняти рішення про відновлення реєстраційних дій у даній справі лише 02.04.2018, тобто після закінчення визначеного статтею 25 Закону строку, за відсутності підстав для зупинення, враховуючи положення статті 52 Кодексу законів про працю України та те, що графік роботи суб'єктів державної реєстрації є індивідуальний і обрахування робочих днів здійснюється по-різному. Стверджує, що оскаржувані накази були прийняті в межах повноважень та компетенції, визначеної законодавством України.

У відповіді на відзив (а.с.175-176) позивач зазначила, що в ч.10 ст.24 Закону України «Про нотаріат» прямо зазначено, що час прийому громадян приватним нотаріусом повинен становити не менше п'яти годин на день і п'яти робочих днів на тиждень за виключенням обставин, за яких нотаріус з незалежних від нього причин не може здійснювати такий прийом. А тому за потреби і домовленістю сторін нотаріуси працюють і у вихідні дні та в святкові, що не порушує Закону України «Про нотаріат». ОСОБА_5 до позивача як державного реєстратора жодного разу не зверталась, а тому її робочий графік на її звернення із заявою про заборону вчинення реєстраційних дій не вплинув. Зазначає, що із змісту статті 25 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» випливає, що заява про заборону вчинення реєстраційних дій подається власником для того, щоб в 10-денний строк після неї подати ухвалу суду про заборону вчинення реєстраційних дій на її реєстрацію. Але, зловживаючи своїми цивільними правами, встановленими законом, ОСОБА_5 до суду про заборону реєстраційної дії взагалі не зверталась, а намагалась користуватись неконкретною визначеністю в законодавчому полі періодичності подачі подібних заяв. Тобто, по суті подаючи кожних 10 днів заяву, існує перешкода для реалізації законних прав добросовісного набувача нерухомого майна, що встановлено частиною 2 статті 13 Цивільного кодексу України.

Ухвалою суду від 29.08.2018 залучено до участі у справі третю особу на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕСТ ТРАНС» (далі - третя особа2, ТзОВ «ВЕСТ ТРАНС») та третю особу на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_5 (далі - третя особа3, ОСОБА_5) (а.с.154-156).

У поданих до суду поясненнях (а.с.163-166) представник третьої особи3 посилається на те, що фактичний графік роботи позивача не передбачає, що субота є робочим днем, оскільки на вході до робочого місця нотаріуса ОСОБА_1 у холі будівлі за адресою: АДРЕСА_2 розміщений інший графік її роботи, з якого вбачається, що субота не є робочим днем. Крім того, стверджує, що при вирішенні даного спору слід враховувати графік роботи того реєстратора, до якого ОСОБА_5 подавала заяву про заборону вчинення реєстраційних дій, а саме: Департаменту державної реєстрації, а не графік роботи позивача чи ЦНАП у місті Луцьку.

У письмових поясненнях третя особа2 (а.с.179-182) зазначила, що отримавши копію ухвали від 19.04.2018 Луцького міськрайонного суду про відкриття провадження у справі №161/5741/18 за позовною заявою ОСОБА_5 до приватного нотаріуса ОСОБА_1 про визнання недійсними та скасування рішень щодо реєстрації за ТзОВ «ВЕСТ ТРАНС» права власності на житлові будинки, Мін'юст зобов'язаний був відмовити у подальшому розгляді та задоволенні скарги у зв'язку з тим, що ОСОБА_5 не повідомила та не надала вказаної ухвали суду відповідачу, чим порушила Закон України «Про звернення громадян». З огляду на що відповідач зобов'язаний був скасувати свій наказ від 23.06.2018 №2167/7 «Про проведення камеральної перевірки». При цьому одночасне зазначення в даному наказу в якості підстав для її проведення ст.37-1 Закону й скарги ОСОБА_5 є недопустимим, оскільки розгляд скарг на дії або бездіяльність у сфері державної реєстрації прав здійснюється на підставі ст.37 Закону, а не ст.37-1. За результатами розгляду скарг громадян камеральна перевірка не проводиться так, як розгляд справ здійснюється постійно діючою комісією з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації - п.2 «Порядку розгляду скарг у сфері державної реєстрації». Відповідач не надав доказів проведення моніторингу реєстраційних дій позивача у Державному реєстрі прав, а тому не мав законних підстав для проведення камеральної перевірки. Крім того, відповідач мав право розглядати скаргу ОСОБА_5 лише при наявності обґрунтованого подання Головного територіального управління юстиції у Волинській області. Відтак, при винесенні оскаржуваного наказу від 23.06.2018 №2167/7 заступник міністра Міністерства юстиції України О.Сукманова істотно порушила вимоги чинного законодавства, у зв'язку з чим проведена камеральна перевірка є незаконною. Відповідно у випадку незаконності перевірки прийнятий за її результатами акт індивідуальної дії автоматично підлягає визнанню протиправним та скасуванню. Таким чином, незаконність наказу від 23.06.2018 №2167/7 тягне за собою автоматичне визнання протиправним та скасування наказу від 13.07.2018 №2364/5.

Третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ДП «Національні інформаційні системи» заперечення на позовну заяву до суду не подала.

В судовому засіданні позивач, її представник і представник третьої особи2 підтримали позовні вимоги з підстав, викладених в адміністративному позові, відповіді на відзив, поясненнях третьої особи2, просили їх задовольнити.

Представник відповідача просила відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 з підстав, викладених у відзиві.

Представник третьої особи3 в судовому засіданні заперечив проти позовних вимог приватного нотаріуса з підстав, викладених у поясненні.

Представник третьої особи1 до суду не прибув, хоча ДП «Національні інформаційні системи» було належним чином повідомлено судом про дату, час та місце судового засідання.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що адміністративний позов не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 відповідно до свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю від 02.03.2006 №6164 здійснює приватну нотаріальну діяльність в Луцькому міському нотаріальному окрузі (а.с.28).

23.06.2018 Мін'юст прийняв наказ №2167/7 «Про проведення камеральної перевірки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державного реєстратора - приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу ОСОБА_1», відповідно до якого наказано провести камеральну перевірку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державного реєстратора - приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу ОСОБА_1 з 23.06.2018 та утворено для цього відповідну комісію (а.с.112). Вказаний наказ видано відповідно до статті 37-1 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядку здійснення контролю у сфері державної реєстрації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.12.2016 №990, та на підставі скарги ОСОБА_5 від 22.05.2018 (вх. №К-12719 від 31.05.2018).

За результатами камеральної перевірки комісією складено довідку від 06.07.2018, у якій запропоновано тимчасово заблокувати приватному нотаріусу ОСОБА_1 доступ до Державного реєстру прав на нерухоме майно строком на 6 (шість) місяців (а.с.106-110).

На підставі зазначеної довідки від 06.07.2018 Мін'юстом прийнято наказ від 13.07.2018 №2364/5 «Про тимчасове блокування доступу державного реєстратора - приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно», пунктом 1 якого позивачу заблоковано доступ до вказаного реєстру строком на 6 (шість) місяців (а.с.105).

Надаючи правову оцінку оскаржуваним наказам, суд приходить до таких висновків.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Повноваження Мін'юсту щодо здійснення контролю у сфері державної реєстрації прав визначаються, зокрема, Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 №1952-IV (далі - Закон №1952-IV), Порядком здійснення контролю у сфері державної реєстрації, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.12.2016 №990 (далі - Порядок №990).

Абзацом першим частини першої статті 37-1 Закону №1952-IV передбачено, що контроль у сфері державної реєстрації прав здійснюється Міністерством юстиції України, у тому числі шляхом моніторингу реєстраційних дій у Державному реєстрі прав з метою виявлення порушень порядку державної реєстрації прав державними реєстраторами, уповноваженими особами суб'єктів державної реєстрації прав.

Відповідно до частини четвертої статті 37-1 Закону №1952-IV порядок здійснення контролю, проведення камеральних перевірок та критерії, за якими здійснюється моніторинг, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Так, Кабінетом Міністрів України розроблено Порядок №990, який визначає процедуру здійснення Мін'юстом контролю за діяльністю у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Пунктом 2 Порядку №990 встановлено, що контроль за діяльністю у сфері державної реєстрації здійснюється шляхом розгляду скарг, поданих відповідно до Закону України «Про звернення громадян», і обґрунтованих подань територіальних органів Мін'юсту, а також моніторингу реєстраційних дій в реєстрах.

У разі виявлення під час розгляду скарг відповідно до Закону України «Про звернення громадян» і обґрунтованих подань територіальних органів Мін'юсту чи моніторингу реєстраційних дій в реєстрах порушень порядку державної реєстрації контроль здійснюється шляхом проведення камеральної перевірки державних реєстраторів чи суб'єктів державної реєстрації з прийняттям обов'язкових до виконання рішень, передбачених Законами.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави дійти до висновку про те, що підставою для призначення Мін'юстом камеральної перевірки державного реєстратора є виявлення у реєстрах порушень порядку державної реєстрації під час: 1) розгляду скарг відповідно до Закону України «Про звернення громадян»; 2) розгляду обґрунтованих подань територіальних органів Мін'юсту; 3) за результатами моніторингу реєстраційних дій.

Як свідчать матеріали справи, 31.05.2018 до Мін'юсту надійшла скарга ОСОБА_5 від 22.05.2018 на дії державного реєстратора ОСОБА_1, в якій заявниця просила перевірити законність дій позивача при проведенні державної реєстрації 19.03.2018 і 31.08.2018 права власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 за ТзОВ «ВЕСТ ТРАНС» (а.с.114-120).

Відповідно до оскаржуваного наказу Мін'юсту від 23.06.2018 №2167/7 на підставі скарги ОСОБА_5 призначено камеральну перевірку нотаріуса ОСОБА_1 з посиланням на статтю 37-1 Закону №1952-IV та Порядок №990.

На думку суду, вказаний наказ прийнятий відповідачем на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України.

При цьому суд вважає необґрунтованими твердження позивача та третьої особи2 про те, що скарга ОСОБА_5 повинна була розглядатись відповідачем відповідно до вимог ст.37 Закону №1952-IV з огляду на таке.

Так, статтею 37 Закону №1952-IV встановлено порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності у сфері державної реєстрації прав.

Частиною другою статті 37 Закону №1952-IV передбачено, що Міністерство юстиції України розглядає скарги: 1) на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав (крім випадків, коли таке право набуто на підставі рішення суду, а також коли щодо нерухомого майна наявний судовий спір); 2) на рішення, дії або бездіяльність територіальних органів Міністерства юстиції України.

Рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб'єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України та його територіальних органів протягом 60 календарних днів з дня прийняття рішення, що оскаржується, або з дня, коли особа дізналася чи могла дізнатися про порушення її прав відповідною дією чи бездіяльністю (абзац перший частини третьої статті 37 Закону №1952-IV).

Відповідно до вимог частини п'ятої статті 37 Закону №1952-IV скарга на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб'єкта державної реєстрації прав або територіального органу Міністерства юстиції України подається особою, яка вважає, що її права порушено, у письмовій формі та має містити: 1) повне найменування (ім'я) скаржника, його місце проживання чи перебування (для фізичних осіб) або місцезнаходження (для юридичних осіб), а також найменування (ім'я) представника скаржника, якщо скарга подається представником; 2) реквізити рішення державного реєстратора, яке оскаржується; 3) зміст оскаржуваного рішення, дій чи бездіяльності та норми законодавства, які порушено, на думку скаржника; 4) викладення обставин, якими скаржник обґрунтовує свої вимоги; 5) відомості про наявність чи відсутність судового спору з порушеного у скарзі питання, що може мати наслідком скасування оскаржуваного рішення державного реєстратора та/або внесення відомостей до Державного реєстру прав; 6) підпис скаржника або його представника із зазначенням дати складання скарги. До скарги додаються засвідчені в установленому порядку копії документів, що підтверджують факт порушення прав скаржника у результаті прийняття рішення державним реєстратором (за наявності), а також якщо скарга подається представником скаржника - довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження такого представника, або копія такого документа, засвідчена в установленому порядку.

Отже, аналізуючи вищенаведені положення статті 37 Закону №1952-IV, слід дійти висновку про те, що за правилами вказаної статті розглядаються лише ті скарги, які відповідають встановленим вимогам щодо їх форми та змісту, та у яких скаржник оскаржує конкретне рішення державного реєстратора із зазначенням його реквізитів.

Вказане кореспондується з нормами Порядку розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1128 (далі - Порядок №1128).

Зокрема, пунктом 8 Порядку №1128 визначено, що під час розгляду скарги по суті комісія встановлює наявність чи відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення скаржника, зазначених у скарзі, та інші обставини, які мають значення для об'єктивного розгляду скарги, у тому числі шляхом перевірки відомостей, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно чи Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - реєстри), та у разі необхідності витребування документів, пояснень тощо у суб'єкта оскарження, і вирішує: 1) чи мало місце прийняття оскаржуваного рішення суб'єктом оскарження, чи мала місце оскаржувана дія або бездіяльність суб'єкта оскарження; 2) чи було оскаржуване рішення прийнято суб'єктом оскарження на законних підставах, чи здійснювалася дія або вчинялася бездіяльність суб'єктом оскарження на законних підставах; 3) чи належить задовольнити кожну з вимог скаржника або відмовити в їх задоволенні; 4) чи можливо поновити порушені права або законні інтереси скаржника іншим способом, ніж визначено ним у своїй скарзі (зокрема внесення шляхом виправлення технічних помилок у записах реєстрів взамін скасування рішення державного реєстратора); 5) які рішення підлягають скасуванню або які дії, що випливають з факту скасування рішення або з факту визнання оскаржуваних дій або бездіяльності протиправними, підлягають вчиненню.

Отже, враховуючи вимоги статті 37 Закону №1952-IV та Порядку №1128, скарга на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, що підлягає розгляду на підставі вказаних законодавчих норм, повинна містити в собі конкретні вимоги скаржника про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправними дій чи бездіяльності, заявлені до державного реєстратора.

Разом з тим, подана до Мін'юсту скарга ОСОБА_5 від 22.05.2018 не містить в собі вимог про визнання протиправними та скасування рішень державного реєстратора - приватного нотаріуса ОСОБА_1 У своїй скарзі ОСОБА_5 просила провести перевірку законності дій позивача при проведенні державної реєстрації права власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 за ТзОВ «ВЕСТ ТРАНС» (а.с.114-120).

Таким чином, оскільки скарга ОСОБА_5 не містила у собі усіх передбачених ст.37 Закону №1952-IV реквізитів, тому не могла бути розглянута відповідно до вказаної норми Закону.

Крім того, безпідставними є твердження сторони позивача про те, що відповідно до вимог Порядку №990 розглядаються скарги, які подані одночасно із обґрунтованим поданням територіальних органів Мін'юсту, оскільки в силу пункту 2 Порядку №990 це є дві самостійні підстави для проведення перевірки.

Вказане підтверджується також тим, що пунктом 3 Порядку №990 встановлені різні строки для розгляду скарг та обґрунтованих подань, зокрема, скарги розглядаються у строки, встановлені Законом України «Про звернення громадян», а обґрунтовані подання територіальних органів Мін'юсту - у строк, що не перевищує 20 робочих днів.

Водночас наявність судового спору між ОСОБА_5 та нотаріусом ОСОБА_1, що підтверджується ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області про відкриття провадження у цивільній справі №161/5741/18 (а.с.11), в силу вимог ст.37-1 Закону №1952-IV не є підставою для відмови Мін'юстом в розгляді поданої скарги.

З врахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку про законність наказу відповідача від 23.06.2018 №2167/7, а тому позовні вимоги нотаріуса ОСОБА_1 в частині визнання протиправним та скасування даного наказу до задоволення не підлягають.

Що стосується вимоги позивача про визнання протиправним та скасування наказу Мін'юсту від 13.07.2018 №2364/5, то суд зазначає наступне.

Як свідчить довідка від 06.07.2018 за результатами проведення камеральної перевірки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державного реєстратора - приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу ОСОБА_1, комісією в діях позивача встановлено порушення вимог статей 3, 10, 18, 23, 25 Закону №1952-IV, пункту 17 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2016 №1127 (далі - Порядок №1127) у зв'язку з прийняттям рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 31.03.2018 №№40416906, 40417011 та реєстрацією права власності на об'єкти нерухомого майна, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 за ТзОВ «ВЕСТ ТРАНС» за наявності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) заяв власника ОСОБА_5 про заборону вчинення реєстраційних дій (а.с.106-110).

Так, зі змісту довідки від 06.07.2018 слідує, що комісія згідно з даними Державного реєстру прав з'ясувала, що 19.03.2018 уповноважена особа ТзОВ «ВЕСТ ТРАНС» Губчик В.Ф. подав заяви до приватного нотаріуса ОСОБА_1 про державну реєстрацію права власності на об'єкти нерухомого майна - житлові будинки, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та належать ОСОБА_5 Вказані заяви 19.03.2018 були зареєстровані у Державному реєстрі прав за №№ 27285126, 27287096. При цьому разом із заявами були надані наступні документи: іпотечний договір від 07.08.2007 №3204, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Зубенко Т.І.; довідка про заборгованість №27д від 22.03.2017, видана ПАТ «Брокбізнесбанк»; договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором від 22.03.2017 № 272, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заєць І.О.; договір про задоволення вимог іпотекодержателя від 07.08.2007 №3208, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Зубенко ТІ (а.с.132-142); повідомлення іпотекодержателя від 19.03.2018 № Н1/03, видане ТзОВ «ВЕСТ ТРАНС».

22.03.2018 приватним нотаріусом ОСОБА_1 здійснено пошуки заяв у базі даних заяв Державного реєстру прав. За результатами здійснених пошуків встановлено наявність зареєстрованих заяв власника про заборону вчинення реєстраційних дій від 20.03.2018 за №№27300155, 27299786 щодо вищевказаних об'єктів нерухомого майна.

22.03.2018 приватним нотаріусом ОСОБА_1 за результатами розгляду зазначених заяв прийнято рішення про зупинення розгляду заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з посиланням на положення статті 25 Закону №1952-IV як на підставу прийняття рішень.

31.03.2018р. за результатом розгляду заяв ТзОВ «ВЕСТ ТРАНС» приватним нотаріусом ОСОБА_1 прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №40416906, 40417011 та зареєстровано право власності на вищевказані об'єкти нерухомого майна за ТзОВ «ВЕСТ ТРАНС» за наявності у Державному реєстрі прав заяв власника про заборону вчинення реєстраційних дій.

Оскільки комісія встановила порушення вимог статей 3, 10, 18, 23, 25 Закону №1952-IV, пункту 17 Порядку №1127, останньою надано пропозицію тимчасово блокувати доступ державного реєстратора - приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на 6 (шість) місяців.

На підставі довідки про проведення камеральної перевірки Мін'юст прийняв оскаржуваний позивачем наказ від 13.07.2018 №2364/5, яким тимчасово заблокував доступ нотаріуса ОСОБА_1 до Державного реєстру прав на нерухоме майно строком на 6 (шість) місяців (а.с.105).

Вирішуючи питання, чи наявні в діях нотаріуса ОСОБА_1 порушення вимог Закону №1952-IV, Порядку №1127 та, як наслідок, правомірність прийняття рішення про тимчасове блокування доступу до Державного реєстру прав, суд приходить до таких висновків.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 2 Закону №1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Пунктом 4 частини першої статті 3 Закону №1952-IV визначено, що однією з засад державної реєстрації прав є внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом.

Відповідно до пункту 14 частини першої статті 27 Закону №1952-IV державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.

Згідно з частинами першою-третьою статті 25 Закону №1952-IV проведення реєстраційних дій зупиняється на підставі рішення суду про заборону вчинення реєстраційних дій, що набрало законної сили, або на підставі заяви власника об'єкта нерухомого майна про заборону вчинення реєстраційних дій щодо власного об'єкта нерухомого майна.

Рішення суду або заява власника об'єкта нерухомого майна про заборону вчинення реєстраційних дій реєструється у Державному реєстрі прав.

Державний реєстратор приймає рішення про відновлення реєстраційних дій на підставі рішення суду про скасування рішення суду, що було підставою для прийняття рішення про зупинення проведення реєстраційних дій, або на підставі заяви власника об'єкта нерухомого майна про відкликання власної заяви про заборону вчинення реєстраційних дій, зареєстрованих у Державному реєстрі прав.

Державний реєстратор також приймає рішення про відновлення реєстраційних дій, якщо власником об'єкта нерухомого майна, яким подано заяву про заборону вчинення реєстраційних дій, у строк, що не перевищує десяти робочих днів, не подано рішення суду про заборону вчинення реєстраційних дій, що набрало законної сили.

Про відновлення реєстраційних дій (крім відновлення реєстраційних дій на підставі заяви власника об'єкта нерухомого майна про відкликання власної заяви про заборону вчинення реєстраційних дій) державний реєстратор невідкладно повідомляє власника об'єкта нерухомого майна.

Положення статті 25 Закону №1952-IV кореспондуються зі змістом пункту 17 Порядку №1127.

Аналізуючи вимоги статті 25 Закону №1952-IV, слід дійти висновку про те, що наявність заяви власника об'єкта нерухомого майна про заборону вчинення реєстраційних дій щодо власного об'єкта нерухомого майна є обов'язковою підставою для зупинення реєстраційних дій. Водночас відновлення таких дій можливе лише в тому разі, якщо у строк, що не перевищує десяти робочих днів, власником об'єкта нерухомого майна не подано рішення суду про заборону вчинення реєстраційних дій, що набрало законної сили.

Як встановлено судом, ОСОБА_5 20.03.2018 подала до Центру надання адміністративних послуг в м.Луцьку заяву про заборону вчинення реєстраційних дій щодо належних їй об'єктів нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.177-178).

У зв'язку з поданням вказаних заяв позивач 22.03.2018 зупинила реєстраційні дії за заявами ТзОВ «ВЕСТ ТРАНС» від 19.03.2018 про реєстрацію права власності на належні ОСОБА_5 об'єкти нерухомого майна за товариством.

31.03.2018 нотаріус ОСОБА_1 прийняла рішення про відновлення реєстраційних дії та зареєструвала право власності на об'єкти нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 за ТзОВ «ВЕСТ ТРАНС».

Як стверджує позивач, нею правомірно відновлено реєстраційні дії та проведено державну реєстрацію прав, оскільки ОСОБА_5 протягом 10 робочих днів не подала рішення суду про заборону вчинення реєстраційних дій, що набрало законної сили. При цьому позивач вказує, що 10-денний строк сплив саме 31.03.2018, а не 02.04.2018 як стверджує відповідач, оскільки субота згідно з наказом Головного територіального управління юстиції у Волинській області від 30.12.2016 №1/01-04 «Про встановлення графіку роботи приватного нотаріуса» (а.с.22) є її робочим днем.

Вирішуючи питання порядку обрахування 10-денного строку, визначеного статтею 25 Закону №1952-IV, суд враховує наступне.

Відповідно до ч.4 ст.19 Закону №1952-IV строк, визначений у днях, обраховується з дня реєстрації відповідної заяви в Державному реєстрі прав.

Статтею 52 Кодексу законів про працю України визначено, що для працівників установлюється п'ятиденний робочий тиждень з двома вихідними днями. При п'ятиденному робочому тижні тривалість щоденної роботи (зміни) визначається правилами внутрішнього трудового розпорядку або графіками змінності, які затверджує власник або уповноважений ним орган за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) підприємства, установи, організації з додержанням установленої тривалості робочого тижня (статті 50 і 51).

На тих підприємствах, в установах, організаціях, де за характером виробництва та умовами роботи запровадження п'ятиденного робочого тижня є недоцільним, встановлюється шестиденний робочий тиждень з одним вихідним днем. При шестиденному робочому тижні тривалість щоденної роботи не може перевищувати 7 годин при тижневій нормі 40 годин, 6 годин при тижневій нормі 36 годин і 4 годин при тижневій нормі 24 години.

П'ятиденний або шестиденний робочий тиждень встановлюється власником або уповноваженим ним органом спільно з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) з урахуванням специфіки роботи, думки трудового колективу і за погодженням з місцевою радою.

Відповідно до статті 67 Кодексу законів про працю України при п'ятиденному робочому тижні працівникам надаються два вихідних дні на тиждень, а при шестиденному робочому тижні - один вихідний день. Загальним вихідним днем є неділя. Другий вихідний день при п'ятиденному робочому тижні, якщо він не визначений законодавством, визначається графіком роботи підприємства, установи, організації, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) підприємства, установи, організації, і, як правило, має надаватися підряд з загальним вихідним днем.

Отже, за загальним правилом законодавством України встановлено п'ятиденний робочий тиждень з двома вихідними днями, а на тих підприємствах, де це неможливо з тих чи інших причин - шестиденний з одним вихідним.

Таким чином, беручи до уваги вищенаведені норми Кодексу законів про працю України, суд приходить до висновку, що в розглядуваному випадку слід застосовувати встановлене загальне правило п'ятиденного робочого тижня і обраховувати кількість робочих днів без врахування індивідуально встановленого для приватного нотаріуса шостого робочого дня. Інакше порушується принцип правової визначеності, який означає вимогу чіткості підстав, цілей та змісту нормативних приписів, особливо тих із них, які адресовані безпосередньо громадянам, оскільки вони повинні мати можливість упевнено передбачати правові наслідки своєї поведінки.

У справі «Стіл та інші проти Сполученого Королівства» (рішення від 23.09.1998) Європейський суд з прав людини вказав, що Конвенція вимагає, щоб усе право, чи то писане, чи неписане, було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, якщо виникне потреба з належною порадою, передбачати певною мірою за певних обставин наслідки, які може спричинити певна дія.

Конституційний Суд України в Рішенні від 29.06.2010 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) абзацу восьмого пункту 5 частини першої статті 11 Закону України «Про міліцію» зазначив, що «одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями» (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).

Судом встановлено, що ОСОБА_5 02.04.2018 повторно зверталась в Центр надання адміністративних послуг у м.Луцьку із заявами про заборону вчинення реєстраційних дій щодо належних їй об'єктів нерухомого майна (а.с.230-231), що свідчить про розуміння нею змісту ст.25 Закону №1952-IV в частині обрахунку 10-ти робочих днів, виходячи із загальних правил тривалості робочого тижня.

Таким чином, позивач в даному випадку повинна була врахувати, що графік роботи суб'єктів державної реєстрації є індивідуальний і обрахування робочих днів здійснюється по-різному, а тому особа, що подає заяву про заборону вчинення реєстраційних дій, позбавлена можливості без перешкод реалізувати своє право на подачу відповідного судового рішення або наступної такої заяви.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що нотаріус ОСОБА_1, здійснивши 31.03.2018 державну реєстрацію права власності на об'єкти нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 за ТзОВ «ВЕСТ ТРАНС» за наявності в Державному реєстрі прав заяви власника ОСОБА_5 від 20.03.2018 про заборону вчинення реєстраційних дій, порушила вимоги ст.25 Закону №1952-IV та пункту 17 Порядку №1127.

Частиною 2 статті 37-1 Закону №1952-IV передбачено, що за результатами проведення перевірок державних реєстраторів чи суб'єктів державної реєстрації прав Міністерство юстиції України у разі виявлення порушень порядку державної реєстрації прав державними реєстраторами, уповноваженими особами суб'єктів державної реєстрації прав приймає вмотивоване рішення про: 1) тимчасове блокування доступу державного реєстратора, уповноваженої особи суб'єкта державної реєстрації прав до Державного реєстру прав; 2) анулювання доступу державного реєстратора, уповноваженої особи суб'єкта державної реєстрації прав до Державного реєстру прав; 3) притягнення до адміністративної відповідальності державного Реєстратора, уповноваженої особи суб'єкта державної реєстрації прав; 4) направлення до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України подання щодо анулювання свідоцтва про право На зайняття нотаріальною діяльністю; 5) скасування акредитації суб'єкта державної реєстрації прав.

Отже, оскільки в ході проведення камеральної перевірки нотаріуса ОСОБА_1 були виявлені порушення порядку державної реєстрації прав, які знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду справи, тому відповідачем на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений ст.37-1 №1952-IV, правомірно прийнято оскаржуваний наказ від 13.07.2018 №2364/5 про тимчасове блокування доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав.

Частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач як суб'єкт владних повноважень довів суду належними та допустимими доказами правомірність своїх дій при винесенні оскаржуваних наказів.

З врахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними, з огляду на що в задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю.

Керуючись статтями 243, 245, 246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя Н.Б.Плахтій

Повне судове рішення складено 24 вересня 2018 року.