Справа № 377/799/17
Суддя: Губська Л.В.
Дата ухвалення: 2018-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 377/799/17 Суддя (судді) першої інстанції:
Малишенко Тетяна Олексіївна
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Губської Л.В.,

Суддів: Епель О.В.,

Карпушової О.В.,

при секретарі: Мідянці А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області на ухвалу Славутицького міського суду Київської області від 31 травня 2018 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України в м.Славутичі Київської області про визнання неправомірною відмови у зарахуванні стажу для призначення пільгової пенсії та зобов'язання вчинити дії по призначенню і нарахуванню пенсії з урахуванням пільгового стажу, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Славутицького міського суду Київської області від 16.11.2017 року задоволено адміністративний позов ОСОБА_3, внаслідок чого,визнано неправомірною відмову УПФУ в м. Славутичі Київської області у зарахуванні в повному обсязі періодів роботи з особливо шкідливими умовами праці згідно наданих довідок, та зобов»язано цей стаж зарахувати, також в рішенні суду вказано про те, що судові витрати позивача компенсовано за рахунок Державного бюджету України.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 18 січня 2018 року постанову Славутицького міського суду Київської області від 16.11.2017 року залишено без змін.

28 лютого 2018 року позивач ОСОБА_3 отримав у Славутицькому міському суді Київської області виконавчий лист на компенсування судових витрат за рахунок Державного бюджету України, який ним подано до Держказначейства.

19 травня 2018 року Головним управлінням Державної казначейської служби України у Київській області до Славутицького міського суду Київської області подано заяву про роз'яснення судового рішення від 16.11.2017р., мотивована тим, що у ДКСУ відсутні правові підстави для здійснення компенсації за судовий збір та понесені судові витрати сторонами судового процесу за рахунок Державного Бюджету України.

Ухвалою Славутицького міського суду Київської області від 31.05.2018 року у роз'яснені судового рішення відмовлено з посиланням на те, що заявник просить надати роз'яснення щодо порядку виконання виконавчого листа, що не було предметом спору під час розгляду справи по суті та, відповідно, не може бути підставою для роз'яснення рішення суду.

Не погоджуючись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу скасувати та прийняти нове рішення, яким здійснити роз'яснення порядку виконання виконавчого листа. На обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що стягнення коштів у даному випадку необхідно проводити за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень.

Належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду справи сторони до суду не прибули, тому, відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Так, відповідно до ч.1 ст. 254 КАС України за заявою учасника справи, державного виконавця суд роз'яснює ухвалене ним судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення, шляхом постановлення ухвали.

Тобто, роз'яснення судового рішення є за своєю суттю одним із способів усунення його недоліків, але без виправлення і постановлення додаткового рішення цим же судом.

Також, роз'яснення судового рішення зумовлено його нечіткістю за змістом, коли воно є неясним та незрозумілим як для осіб, стосовно яких воно ухвалене, так і для тих, що будуть здійснювати його виконання. Тобто, це стосується випадків, коли судом не дотримані вимоги ясності, визначеності рішення. Невизначеність судового рішення означає, що таке рішення містить положення, які викликають суперечки щодо його розуміння та під час виконання.

Фактично роз'ясненням рішення є зміна форми його викладення таким чином, щоб ті частини судового акта, які викликають труднощі для розуміння, були висвітлені ясніше та зрозуміліше. При цьому, суд, роз'яснюючи рішення, не вправі вносити будь-які зміни в існуюче рішення. Тобто процесуальна процедура роз'яснення судового акта виключає можливість будь-яким чином змінювати зміст цього судового рішення, навіть у разі подальшого виявлення судом правових помилок, допущених під час його ухвалення.

Водночас, механізм, визначений цією статтею, не може використовуватись, якщо хтось із осіб, які беруть участь у справі, не розуміє мотивації судового рішення. У разі незгоди з мотивацією судового рішення особи, які беруть участь у справі, можуть оскаржити це судове рішення в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України.

Як зазначено у пункті 19 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі» за правовою природою роз'яснення судового рішення є продовженням його ухвалення, а ухвала про роз'яснення є його складовою, тому заява про роз'яснення судового рішення розглядається у тому ж провадженні, в якому було ухвалене судове рішення, про роз'яснення якого ставиться питання. В ухвалі про роз'яснення судового рішення суд викладає більш повно та зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не змінюючи при цьому суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду.

Так, заявник фактично просить суд роз'яснити порядок виконання виконавчого листа Славутицького міського суду Київської області від 16.11.2017 року. В той же час з тексту апеляційної скарги вбачається, що апелянт не згідний з постановою Славутицького міського суду Київської області від 16.11.2017 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 18 січня 2018 року. Так, апелянт зазначає, що в описовій та мотивувальній частинах судом не зазначено мотивів, з яких суд виходив при прийнятті постанови, і положення закону, якими він керувався при розподілі судових витрат позивачу по оплаті судового збору та судових витрат, чим порушено судами ст. 159, 163 КАС України. Крім того, апелянт вказує, що відповідно до положень КАС України, а саме ч. 5 ст. 94 (в редакції на час прийняття постанови суду першої інстанції від 16.11.2017) визначено лише єдину підставу для компенсації судового збору за рахунок Державного бюджету України, наголошуючи, що витрати на правову допомогу компенсуються за рахунок держави Державною судовою адміністрацією у їх фактичному розмірі, але не більше від граничних розмірів компенсації таких витрат затверджених постановою КМУ від 27.04.2006 №590.

Таким чином, слід зробити висновок, що Головне управління Державної казначейської служби України у Київській області не згодне з самим судовим рішенням, що є підставою для його касаційного оскарження.

При цьому, відповідно до положень ч.1 ст. 254 КАС України за заявою учасника справи, державного виконавця суд роз'яснює ухвалене ним судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення, шляхом постановлення ухвали. В той же час положеннями вказаної статті не передбачено право особи, яка не була учасником справи, для подання такої заяви.

Відповідно до положень ст. 14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи і судове рішення ухвалено у відповідності до норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому підстав для скасування ухвали не вбачається.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області - залишити без задоволення, а ухвалу Славутицького міського суду Київської області від 31 травня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Ухвала в повному обсязі складена та підписана 19 вересня 2018 року.

Головуючий-суддя Л.В.Губська

Судді О.В.Епель

О.В.Карпушова