Справа № 813/2967/18
Суддя: Кухар Наталія Андріївна
Дата ухвалення: 2018-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №813/2967/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2018 року

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Кухар Н.А.

секретар судового засідання Шавель М.М.

за участю:

представника позивача - Гальчинського С.О.

представника відповідача - Гнатишина І.С.

третьої особи - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Військової прокуратури Західного регіону України до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 про скасування постанови,

в с т а н о в и в :

Військова прокуратура Західного регіону України звернулась в суд з позовом до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про скасування постанов.

Ухвалою від 11 липня 2018 позовна заява залишена без руху.

27.07.2018 відкрито провадження у справі та залучено ОСОБА_3 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

27.07.2018 р. залишено позовну заяву без руху, позивачем 02.08.2018 усунено недоліки позовної заяви.

Після усунення недоліків, позивач просить скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадима І.С. від 12 червня 2018 року про накладення штрафу у виконавчому провадженні № 56182124.

У судовому засіданні проведено заміну відповідача на належного Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Позивач обґрунтовує своє позовні вимоги тим, що на виконанні в Відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України знаходиться виконавчий лист про зобов'язання здійснити перерахунок та виплату грошового забезпечення, виходячи з надбавки за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи в розмірі 100% посадового окладу з урахуванням окладу за військове звання та надбавки за вислугу років, а також доплатити різницю між фактично отриманим позивачем грошовим забезпеченням та належним йому до сплати грошовим забезпеченням, починаючи з грудня 2014 року, а також виплатити заборгованість, що виникне на день такого перерахунку з урахуванням раніше проведених виплат. Військовою прокуратурою Західного регіону України повністю виконано рішення суду, однак відповідачем винесено постанову про накладення штрафу, вважає її незаконною та просить скасувати.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, просив задоволити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити у задоволенні позову.

Третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача, позов не визнав, так як рішення суду не виконано, просив відмовити у його задоволенні.

Заслухавши вступне слово представників сторін та третьої особи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2017 року зобов»язано Військову прокуратуру Західного регіону України здійснити перерахунок та виплату грошового забезпечення ОСОБА_3, виходячи з надбавки за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи в розмірі 100% посадового окладу з урахуванням окладу за військове звання та надбавки за вислугу років, а також доплатити різницю між фактично отриманим позивачем грошовим забезпеченням та належним йому до сплати грошовим забезпеченням, починаючи з грудня 2014 року, а також виплатити заборгованість, що виникне на день такого перерахунку з урахуванням раніше проведених виплат та зобов»язано Військову прокуратуру Західного регіону України.

14 грудня 2017 р. видано виконавчий лист.

16 квітня 2018 р.. головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадима І.С. відкрито провадження ВП 56182124 та скеровано постанову про відкриття провадження для виконання.

10.05.2018 р. позивач повідомив державного виконавця щодо повного виконання рішення суду.

31 травня 2018 р. стягувач ОСОБА_3 звернувся до відповідача із заявою про невиконання рішення суду.

12 червня 2018 р. державним виконавцем винесено постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження.

12 червня 2018 р. державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу за невиконання рішення суду в сумі 5100 грн.

22 червня 2018 позивачем скеровано листа про повне виконання рішення суду та додано розрахунки сум.

12 липня 2018 р. на адресу Військової прокуратури Західного регіону України скеровано вимогу державного виконавця про негайне виконання рішення суду.

Листом від 30 липня 2018 р. позивач повідомив виконавця про повне виконання рішення суду.

22 серпня 2018 р. державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

Крім того, 16 квітня 2018 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадима І.С. відкрито виконавче провадження ВП 56181964 щодо здійснення перерахунку та виплати позивачу матеріальної допомоги на оздоровлення за 2016 рік в розмірі грошового забезпечення за грудень 2016 року та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2016 рік в розмірі грошового забезпечення за грудень 2016 року. 12 липня 2018 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

При вирішенні спору по суті суд виходив з такого.

Органи державної виконавчої служби є органами державної влади, а тому зобов'язані діяти у відповідності до ст.19 Конституції України лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтями 1, 2 Закону України "Про виконавче провадження" №1404-19 (далі - Закон №1404) дано визначення поняттю виконавчого провадження, відповідно до якого виконавче провадження - це завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів, тобто сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України "Про виконавче провадження".

Відповідно до п.1 ч.1 ст.3 Закону України "Про виконавче провадження" підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Суб'єкт владних повноважень має діяти виключно в межах та у спосіб, що встановлені законом, оскільки він виконує державні функції, і лише держава шляхом законодавчого регулювання визначає його завдання, межі його повноважень та спосіб, у який він здійснює ці повноваження. Розширене тлумачення суб'єктом владних повноважень способів здійснення своїх повноважень не допускається.

Згідно з ч.1 ст.18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов'язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (п.1 ч.2 ст.18 вказаного Закону).

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", виконання рішень суду про зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за якими є державний орган, державне підприємство, юридична особа, здійснюється в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження", з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів"

Згідно ст.63 Закону за рішеннями, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

Стаття 75 Закону визначає відповідальність за невиконання рішення, що зобов'язує боржника вчинити певні дії, та рішення про поновлення на роботі.

1. У разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

2. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до п.9 ч.1 ст.39 Закону виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Позивачем долучено до матеріалів справи довідку №236 від 21.09.2018 року, з якої вбачається що ОСОБА_3 проведено нарахування грошового забезпечення з грудня 2014 р. по грудень 2017 р. з врахуванням рішення суду та проведено перерахунки на суму 99101,68 грн.

У дану суму входить перерахунок та виплата стягувачу за грудень 2016 року матеріальних допомог на оздоровлення за 2016 рік та для вирішення соціально-побутових питань за 2016 рік в сумі 49 413,51 грн. за відрахуванням військового збору в розмірі 1,5%

Згідно платіжних доручень від 07 травня № 391 та № 386 ОСОБА_3 перераховано 49 413,51 грн та 48 933,69 грн. на виконання рішення суду.

У вимозі від 12.07.2018 року державний виконавець зазначає, що відповідно до наданих розрахунків, Військовою прокуратурою Західного регіону України перерахунок виплат здійснено до грудня місяця 2017 року включно та не містить розрахунку за 2018 рік, що в свою чергу суперечить рішенню суду, в якому боржника зобов»язано здійснити позивачу перерахунок та виплату грошового забезпечення, виходячи з надбавки за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи в розмірі 100% посадового окладу з урахуванням окладу за військове звання та надбавки за вислугу років, а також доплатити різницю між фактично отриманим позивачем грошовим забезпеченням та належним йому до сплати грошовим забезпеченням, починаючи з грудня 2014 року, а також виплатити заборгованість, що виникне на день такого перерахунку з урахуванням раніше проведених виплат ( розрахунок виплат проведено у квітні 2018 року).

Як вбачається із письмових доказів, а саме довідки №236 від 21.09.2018 року, заборгованість за 2018 рік відсутня, тому підстави для виплати заборгованості за 2018 рік відсутні.

Щодо не здійснення перерахунку матеріальних допомог за 2014, 2015 та 2017 роки та не здійснення перерахунку грошового забезпечення за вересень 2016 року, то такі обставини не були підставою для накладення штрафу на позивача, про неправомірне перерахування грошового забезпечення щодо інших сум у вимозі державного виконавця не вказано.

Суд вважає, що державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу від 12 червня 2018 року без з»ясування усіх обставин справи, а тому така підлягає скауванню.

Відповідно до ст.73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 вказаного Кодексу.

Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

На думку суду, відповідач не довів, що діяв з урахуванням вимог встановлених ч.2 ст.19 Конституції України та вимог законодавства України.

Таким чином, оскаржена постанова є такою, що підлягає скасуванню.

З врахуванням викладеного, суд дійшов висновку про задоволення позову.

Відповідно до вимог ст.139 КАС України судові витрати стягненню із сторін не підлягають.

Керуючись ст.ст. 72, 73, 242-246, 250, 271, 287 КАС України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов Військової прокуратури Західного регіону України ( 79007 м.Львів вул..Клепарівська,20) до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ( 01001 м.Київ, вул..Городецького,13), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1) про скасування постанови задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадима І.С. від 12 червня 2018 року про накладення штрафу у виконавчому провадженні № 56182124.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня проголошення рішення із врахуванням п.п.15.5 п.15 Розділу VII Перехідні положення КАС України.

У судовому засіданні 24.09.2018 р проголошено повний текст рішення.

Суддя Кухар Н.А.