Справа № 813/344/18
Суддя: Українець П. Ф.
Дата ухвалення: 2018-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

813/344/18 2-а/441/40/2018
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.09.2018 року Городоцький районний суд Львівської обл. в складі:

головуючого-судді Українець П.Ф.

за участі секретаря Петрик-Ключник М.Є.

представника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Городок Львівської обл. справу за позовом ОСОБА_2 до Городоцького районного відділу ДВС ГТУЮ у Львівській обл. про визнання протиправною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 25.01.2018р. звернувся у Львівський окружний адміністративний суд з позовом про скасування постанови державного виконавця відділу ДВС Городоцького РУЮ у Львівській обл. ОСОБА_3 від 29.12.2014р. у виконавчому провадженні № 42791815 з примусового виконання виконавчого листа № 2а-30/2011р., виданого Городоцьким райсудом Львівської обл. 24.03.2014р. про зобовязання Управління пенсійного фонду України в Городоцькому р-ні Львівської обл. (далі УПФ України в Городоцькому р-ні Львівської обл.) провести ОСОБА_2 нарахування та виплату додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, згідно ст.50 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з 11.04.2010р. до настання обставин, з якими Закон повязує виникнення, зміну чи припинення спірних правовідносин та врахуванням виплачених сум.

Позов мотивував тим, що 04.04.2014р. державним виконавцем відкрито виконавче провадження на виконання вищеозначеного виконавчого документа, в процесі виконання боржник нарахував йому пенсію з 11.04.2010р. по 22.07.2011р. в сумі 3 708 грн. 34 коп., але не виплатив, з покликанням на відсутність коштів.

Тобто рішення суду фактично не виконано. Однак державним виконавцем не дивлячись на це 29.12.2014р. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2а-30/11.

Між тим, ст.49 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції від 21.04.1999р. № 606-XIV) такої підстави закінчення виконавчого провадження, як відсутність бюджетного фінансування немає, тому вважає постанову державного виконавця незаконною.

Також покликається про те, що копія оскаржуваної постанови державним виконавцем йому не направлена, довідався про таку лише 06.12.2017р.

Просить поновити строк на звернення до суду із позовом та скасувати вищевказану постанову державного виконавця.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 20.03.2018р. справу за позовом ОСОБА_2 до Городоцького РВ ДВС ГТУЮ у Львівській обл. про визнання протиправною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження № 42791815 від 29.12.2014р., на підставі п.2 ч.1 ст.29 КАС України, передано на розгляд до Городоцького райсуду Львівської обл. (а.с.68).

03.05.2018р. вищеозначена справа надійшла до суду і 07.05.2018р. прийнята до розгляду (а.с.73, 76-78).

В судовому засіданні позивач позов підтримав, з мотивів у ньому наведених.

Представник позивача ОСОБА_1 позов підтримав з мотивів у ньому наведених, також зазначив, що покликання боржника УПФ України в Городоцькому р-ні Львівської обл. на відсутність у бюджеті ПФУ коштів, необхідних для виплати ОСОБА_2 нарахованої у період з 11.04.2010р. по 22.07.2011р. пенсії в розмірі 3 708 грн. 34 коп., з врахуванням положень Конституції України та рішень Європейського суду з прав людини не є поважною причиною невиконання судового рішення, дав інші пояснення, просить поновити строк на звернення до суду з позовом, оскільки постанова державного виконавця від 29.12.2014р. про закінчення виконавчого провадження стягувачу не скеровувалась, що підтверджується відсутністю в матеріалах виконавчого провадження відповідних відомостей, що про означену постанову ОСОБА_2 стало відомо лише 06.12.2017р. після ознайомлення представника з матеріалами виконавчого провадження №42791815.

Представник Городоцького РВ ДВС ГТУЮ у Львівській обл. в судове засідання не зявився, 04.06.2018р. подала заперечення, у якому, покликаючись на те, що під час проведення виконавчих дій з примусового виконання виконавчого листа № 2а-30/20011р., боржником проведено нарахування ОСОБА_2 додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, згідно ст.50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з 11.04.2010р. до настання обставин, з якими Закон повязує виникнення, зміну чи припинення спірних правовідносин та врахуванням виплачених сум, однак виплату не проведено через обставини, які унеможливлюють виконання боржником УПФ України в Городоцькому р-ні Львівської обл. рішення суду з обєктивних причин відсутності бюджетного фінансування, оскільки відповідно до ст.23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобовязання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, тому державним виконавцем 29.12.2014р. прийнято рішення про закінчення виконавчого провадження і таке рішення відповідає вимогам закону.

Вказала, що відповідно до ЗУ «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» № 4901-VІ від 05.06.2012р., що набув чинності з 01.01.2013р., ОСОБА_2 після нарахованих платежів УПФ України в Городоцькому р-ні Львівської обл. для фактичної їх виплати (списання з рахунків) потрібно звернутись до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів Державного казначейства України. Просила в позові відмовити, справу розглядати у її відсутності.

Заслухавши позивача та його представника, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

З оглянутих матеріалів справи Городоцького районного суду Львівської обл. № 2а-30/11 судом встановлено, що постановою Городоцького районного суду Львівської обл. від 09.12.2011р. позов ОСОБА_2 задоволено частково, визнано протиправною відмову УПФ України в Городоцькому р-ні Львівської обл. у перерахунку пенсії ОСОБА_2 відповідно до ст.ст. 50, 54 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, визначеного згідно з ч. 1 ст. 28 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування з 11.04.2010р.; зобовязано УПФ України в Городоцькому р-ні Львівської обл. провести нарахування та виплату пенсії ОСОБА_2 відповідно до ст.ст. 50, 54 ЗУ Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, обчисленої з розміру основної (державної) пенсії не менше 6 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії 50% від мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, що визначається згідно з ч.1 ст.28 ЗУ Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленого законом, з 11.04.2010р. з виплатою недотриманої суми пенсії з урахуванням проведених виплат.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 12.02.2014р. скасовано вищеозначену постанову суду та прийнято нову, якою визнано неправомірними дії УПФ в Городоцькому р-ні Львівської обл. щодо відмови ОСОБА_2 в перерахунку та виплаті додаткової пенсії, відповідно до ст. 50 ЗУ «Про Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 11.04.2010р.; зобовязано УПФ України в Городоцькому р-ні Львівської обл. провести ОСОБА_2 нарахування та виплату додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, згідно ст. 50 ЗУ Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 11.04.2010р. до настання обставин з якими Закон повязує виникнення, зміну чи припинення спірних правовідносин та врахуванням виплачених сум, інше.

За заявою позивача 24.03.2014р. Городоцьким районним судом Львівської обл. на виконання вищеозначеного судового рішення видано виконавчий лист (а.с. 9), який 02.04.2014р. отримано ОСОБА_2

04.04.2014р. державним виконавцем ВДВС Городоцького РУЮ Львівської обл. відкрито виконавче провадження на виконання вищеозначеного виконавчого листа (а.с. 8).

29.12.2014р. державним виконавцем ВДВС Городоцького РУЮ у Львівській обл. Савка Л.О. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2а-30/2011р. від 24.03.2014р.(а.с. 11).

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 124 Конституції України та статті 370 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України) судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими для всіх без винятку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, організацій, установ, посадових осіб, окремих громадян та їх об'єднань і підлягають виконанню на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Положеннями ч. 1 ст. 2 ЗУ «Про виконавче провадження» визначено перелік засад виконавчого провадження, серед яких в т.ч. обовязковість виконання рішень та законність.

Частиною 1 статті 11 ЗУ «Про виконавче провадження» (чинного на момент винесення оскаржуваної постанови), передбачено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Як на підставу до прийняття оскаржуваного рішення державний виконавець покликається на лист Пенсійного фонду України № 2775/03-18 від 26.05.2014р. за яким ОСОБА_2 нараховано пенсію з 11.04.2010р. по 22.07.2011р. в розмірі 3 708, 34 грн., однак не виплачено через відсутність бюджетного фінансування та положення ст. 23 Бюджетного кодексу України за змістом якої будь-які бюджетні зобовязання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення.

Між тим, положеннями ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції від 21.04.1999р. №606-XIV), чинного на час винесення оскаржуваної постанови, передбачено вичерпний перелік підстав закінчення виконавчого провадження, до яких не належить відсутність бюджетного фінансування.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

У рішенні від 30.06.2009 №16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що відповідно до положень Конституції України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України; обов'язковість рішень суду є однією із основних засад судочинства, яка гарантує ефективне здійснення правосуддя. Конституційний Суд України вважає, що виконання всіма суб'єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової.

У п. 23 рішення від 08.11.2005р. у справі «Кечко проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що суд не приймає аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, тому що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань.

Аналогічну позицію висловлено у Рішенні ЄСПЛ у справі «Бурдов проти Росії» від 07.05.2002р., згідно якої «державний орган влади не має права посилатися на брак коштів на виправдання неспроможності виконати судове рішення про повернення боргу. Зрозуміло, що за певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою. Але затримка не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 статті 6 права (див. «ОСОБА_4 проти Італії»)».

Також суд звертає увагу, що у рішенні Європейського суду з прав людини від 17 травня 2005 року у справі "Чіжов проти України" (заява № 6962/02) зазначено, що позитивним обов'язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантій, які закріплені в параграф 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

У цьому контексті слід звернути увагу на правову позицію, висловлену у рішенні Європейського суду у справах "Ромашов проти України" (Romashov v. Ukraine) від 27.07.2004 р. в якому зазначається, що право на судовий захист було б ілюзорним, якби правова система держави дозволяла, щоб остаточне зобов'язальне рішення залишалося бездієвим на шкоду одній із сторін; виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має вважатися невід'ємною частиною судового процесу.

З огляду на те, що виконання судового рішення є невід'ємним елементом права на справедливий суд, державні органи та посадові особи повинні використовувати свої повноваження для повного та своєчасного виконання судових рішень.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, виконання судових рішень розглядається як невід'ємна частина судового розгляду в розумінні статті 6 Конвенції. Невиконання судових рішень негативно впливає на авторитет судової влади, оскільки в цьому разі не досягається кінцева мета правосуддя. Це призводить до ситуації, несумісної з принципом верховенства права.

Ураховуючи викладене, суд приходить до висновку, що невиконання судового рішення та закінчення виконавчого провадження щодо виконання вищеозначеного судового рішення суперечить основним принципам національного законодавства України та практиці Європейського суду з прав людини.

Згідно ч. 1 і 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах субєкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Доказів, які б вказували, що державним виконавцем вжито усіх, передбачених ст.75 ЗУ «Про виконавче провадження», дій для примусового виконання виконавчого листа № 2а-30/2011р., виданого Городоцьким райсудом Львівської обл. 24.03.2014р. та які мають передувати винесенню постанови про закінчення виконавчого провадження, суду не надано.

Отже, відповідачем означені вимоги щодо обов'язку довести правомірність свого рішення не виконано.

Аналізуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що рішення державного виконавця ВДВС Городоцького РУЮ у Львівській обл. від 29.12.2014р. про закінчення виконавчого провадження ВП № 42791815 є протиправним та підлягає скасуванню.

Враховуючи, що відповідачем не надано доказів про скерування позивачу копії постанови про закінчення виконавчого провадження, а останній покликається, що про прийняте державним виконавцем рішення йому стало відомо 06.12.2017р. після ознайомлення представника з матеріалами виконавчого провадження № 42791815, суд приходить думки, що позивачу слід поновити строк на звернення до суду з позовом.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 77, 229, 241-246, 255, 286 КАС України, суд

у х в а л и в :

поновити ОСОБА_2 строк на звернення до суду із адміністративним позовом.

Позов задовольнити.

Постанову державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Городоцького районного управління юстиції у Львівській обл. ОСОБА_3 від 29.12.2014р. серія ВП № 42791815 про закінчення виконавчого провадження визнати протиправною та скасувати.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення, через Городоцький районний суд Львівської обл. Якщо в судовому засідання було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 18.09.2018р.

Суддя: Українець П.Ф.