Справа № 805/4189/18-а
Суддя: Кониченко О.М.
Дата ухвалення: 2018-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2018 р. Справа№805/4189/18-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Кониченка Олега Миколайовича при секретарі судового засідання Рудь Т.В. розглянувши адміністративну за позовом Приватного акціонерного товариства «Старо-Кримський карєр»

до Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 24.04.2018 року

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Приватне акціонерне товариство «Старо-Кримський карєр» звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області про визнання незаконним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 24.04.2018 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач, зазначив, що 04 травня 2018 року Приватним акціонерним товариством «Старо-Кримський карєр» було отримано податкове повідомлення-рішення № від 24.04.2018 року про сплату грошового зобовязання у вигляді штрафу в сумі 606534,03 грн. за несвоєчасне внесення орендної плати за землю від ГУ ДФС у Донецькій області. Позивач вважає таке повідомлення-рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Зазначивши, що основним видом діяльності підприємства є видобування корисних копалин граніту. Усю свою діяльність підприємство здійснює у зоні проведення АТО, за місцем своєї державної реєстрації.

Разом із цим, статтею 6 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 року № 1669-VII у редакції, яка діяла до 08.06.2016, передбачалось, що під час проведення антитерористичної операції звільняються суб'єкти господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності.

Зазначив, що правовідносини пов'язані зі сплатою орендних платежів, - плати за користування землею є господарсько-правовими правовідносинами що прямо закріпленні безпосередньо Податковим кодексом України.

Так, відповідно до ст. 288 ПК України, зазначено, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки оформлений та зареєстрований відповідно до законодавства. Розмір та умови внесенні орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) орендарем.

Зауважив, що ПК України взагалі не регулює правовідносин пов'язаних укладанням, припиненням та звільненням від виконання зобовязань за договорам оренди земельних ділянок.

Відповідно до ст.ст. 1, 2 Закону України «Про оренду землі», оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом Україні Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Останній також укладається та виконується, і зобов'язання за ним виникають, припиняються, з урахуванням положень закріплених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про оренду землі», законами Україні та іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них.

Відповідно до 4.6 ст.762 ЦК України наймач (орендар) звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

В контексті зазначеного позивач звертає увагу суду, що, в травні - червні 2014 року внаслідок погіршення криміногенної обстановки у Донецькій та Луганській області Державним космічним агентством України та МВС України було заборонено перевезення вибухових речовин по території Донецькій та Луганській області внаслідок чого, підприємство було змушене зупинити свою господарську діяльність. Зазначене обумовлено тим, що видобування граніту здійснюється виключно буро-вибуховим способом.

У 2015 році підприємство звернулося до Штабу АТО з проханням відновити вибухові роботи, однак дозволу на це не отримало.

З урахуванням викладених вище обставин, та керуючись положенням

Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичні операції», у березні 2017 року позивач подав уточнюючі податкові декларації з плати за землю за 2015-2017 роки.

Позивач звернув увагу суду, що він не має податкових зобов'язань з плати за землю за 2015-2017 роки за відсутності таких зобов'язань. Відповідно до цього нарахування грошового зобов'язання у вигляді штрафу на неіснуючі зобов'язання є протиправним.

Податкові зобов'язання пред'явлені Відповідачем до стягнення сформовано по первинних деклараціях без врахування уточнюючих декларації за 2015-2017 рік, по яким зобовязання з плати за землю у цих періодах відсутнє.

Просив суд визнати незаконним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 24.04.2018 року.

Ухвалою від 11 червня 2018 року суд відкрив провадження у справі, призначивши до розгляду на 02 липня 2018 року за правилами загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

02 липня 2018 року відповідач надав через канцелярію суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого, просив суд відмовити у задоволені позовних вимог.

Зазначив, що ПРАТ «Старо-Кримський кар'єр» самостійно надані податкові декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності), в яких самостійно визначено належні до сплати суми орендної плати за землю з юридичних осіб: на 2013 рік № НОМЕР_1 від 23.01.2013p. (звітна) - 709427,30 грн.; на 2014 рік № НОМЕР_2 від 20.02.2014. (звітна) - 709427,30 грн.; на 2015 рік № НОМЕР_3 від 20.02.2015 (звітна) - 886012,49 грн.; на 2016 рис № від 17.02.2016 (звітна) - 1269767,46 грн.; на 2017 рік № НОМЕР_4 від 14.02.2017 (звітна) - 1345953,87 грн.; на 2018 рік № НОМЕР_5 від 14.02.2018 (звітна) - 0.

У порушення пункту 287.3 статті 287 Кодексу самостійно визначені грошові зобов'язання з орендної плати за землю з юридичних осіб за 2014,2015,2016,2017 роки ПРАТ «Старо-Кримський кар'єр» погашено як податковий борг шляхом надання уточнюючих податкових декларацій на зменшення сум раніше узгоджених податкових зобов'язань: - за 2015 рік - № від 13.03.2017 - до зменшення 886012,49 грн.;

за 2016 рік - № від 13.03.2017 - до зменшення 1269767,46 грн.;

за 2017 рік - № НОМЕР_6 від 13.03.2017p. - до зменшення 1233791,05 грн.

Чинний з 15.04.2017 порядок оподаткування об'єктів оподаткування, що розташовані на тимчасово окупованій території та/або на території населених пунктів, які розташовані на лінії Зіткнення, встановлено пунктом 38 підрозділ 10 Перехідних положень Кодексу в редакції Закону України від 23 березня 2017 року № 1989-УІІІ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо уточнення деяких положень та усунення суперечностей, що виникли при прийнятті Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні».

У абзацах першому та другому підпункту 38.7 пункту 38 підрозділу 10 Перехідних положень Кодексу встановлено, що не нараховується та не сплачується у період з 14.04.2014 по 31 грудня року, в якому завершено проведення антитерористичної операції, плата за землю (земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності): за земельні ділянки, що розташовані на тимчасово окупованій території; за земельні ділянки (крім земель сільськогосподарського призначення), що розташовані на території населених пунктів на лінії зіткнення.

Позивачем платежі за землекористування не сплачувались до бюджету з 30.01.2014 року.

Якщо платник податків не виконує встановленої цим пунктом черговості платежів або не визначає її у платіжному документі (чи визначає з порушенням зазначеного порядку), контролюючий орган самостійно здійснює такий розподіл такої суми у порядку, визначеному п. 131.2 ст. 131 Кодексу.

Після надання уточнюючих податкових декларацій в ІКП ПРАТ «Старо-Кримський кар'єр», згідно довідкового розрахунку, нарахована штрафна санкція за несвоєчасну сплату орендної плати за землю у сумі 606534,03грн., про що було складено АКТ камеральної перевірки №158/05-99-46-05/05-582/00292215 від 04.04.2018 p. та застосовано штрафну (фінансову) санкцію у сумі 606534,03 грн. на підставі податкового повідомлення-рішення № від 24.04.2018р.

У звязку з перебування судді з 02 липня 2018 року у відпустці, судове засідання призначено на 10 липня 2018 року.

Ухвалою від 10 липня 2018 року суд відклав розгляд справи на 17 липня 2018 року.

Ухвалою від 17 липня 2018 року суд закрив підготовче провадження та перейшов до судового розгляду справи, призначивши справу до судового розгляду на 01.08.2018 року.

Ухвалою від 01 серпня 2018 року суд зупинив провадження до 04 вересня 2018 року.

04 вересня 2018 року у судовому засіданні була оголошена перерва до 11 вересня 2018 року.

Суд дослідивши подані матеріали справи встановив наступне.

Позивач, Приватне акціонерне товариство «Старо-Кримський карєр» є юридичною особою, зареєстрований в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за ідентифікаційним кодом 00292215, перебуває на обліку Маріупольської ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області.

Місцезнаходженням товариства є: смт. Старий Крим, м. Маріуполь, Донецька область.

Як вбачається з позовної заяви та підтверджено матеріалами справи 24 квітня 2018 року Головним управлінням Державної фіскальної служби у Донецькій області у відношенні позивача на підставі статті 126 Податкового кодексу України складено податкове повідомлення-рішення № про зобовязання сплатити штраф у розмірі 606534,15 грн.

Згідно розрахунку штрафних (фінансових) санкцій до акту камеральної перевірки Приватного акціонерного товариства «Старо-Кримський карєр» за наслідком чого було складено спірне податкове повідомлення-рішення, вбачається, що податковий борг виник з 30.01.2014 року по 02.03.2017 року, а саме:

- на 2013 рік (звітна) № від 22.02.2013, дата виникнення боргу 30.01.2014, погашено 13.03.2017, сума штрафу 11060,02 грн.;

- на 2014 рік (звітна) № від 27.01.2014, дата виникнення боргу 02.03.2014, погашено 13.03.2017, сума штрафу 11823,79 грн.;

- № від 27.01.2014, дата виникнення боргу 30.03.2014, погашено 13.03.2017, сума штрафу 11823,79 грн.;

- № від 27.01.2014, дата виникнення боргу 30.04.2014, погашено 13.03.2017, сума штрафу 11823,79 грн.;

- № від 27.01.2014, дата виникнення боргу 30.05.2014, погашено 13.03.2017, сума штрафу 11823,79 грн.;

- № від 27.01.2014, дата виникнення боргу 30.06.2014, погашено 13.03.2017, сума штрафу 11823,79 грн.;

- № від 27.01.2014, дата виникнення боргу 30.07.2014, погашено 13.03.2017, сума штрафу 11823,79 грн.;

- № від 27.01.2014 дата виникнення боргу 30.08.2014, погашено 13.03.2017, сума штрафу 11823,79 грн.;

- № від 27.01.2014 дата виникнення боргу 30.09.2014, погашено 13.03.2017, сума штрафу 11823,79 грн.;

- № від 27.01.2014 дата виникнення боргу 30.10.2014, погашено 13.03.2017, сума штрафу 11823,79 грн.;

- № від 27.01.2014 дата виникнення боргу 30.11.2014, погашено 13.03.2017, сума штрафу 11823,79 грн.;

- № від 27.01.2014 дата виникнення боргу 30.12.2014, погашено 13.03.2017, сума штрафу 11823,79 грн.;

- № від 27.01.2014 дата виникнення боргу 30.01.2015, погашено 13.03.2017, сума штрафу 11823,79 грн.;

- на 2015 рік (звітна) № НОМЕР_3 від 13.02.201 дата виникнення боргу 02.03.2015, погашено 13.03.2017, сума штрафу 14766,88 грн.;

- № від 13.02.2015 дата виникнення боргу 30.03.2015, погашено 13.03.2017, сума штрафу 14766,88 грн.;

- № від 13.02.2015 дата виникнення боргу 30.04.2015, погашено 13.03.2017, сума штрафу 14766,88 грн.;

- № від 13.02.2015 дата виникнення боргу 30.05.2015, погашено 13.03.2017, сума штрафу 14766,87 грн.;

- № від 13.02.2015 дата виникнення боргу 30.06.2015, погашено 13.03.2017, сума штрафу 14766,87 грн.;

- № від 13.02.2015 дата виникнення боргу 30.07.2015, погашено 13.03.2017, сума штрафу 14766,87 грн.;

- № від 13.02.2015 дата виникнення боргу 30.08.2015, погашено 13.03.2017, сума штрафу 14766,87 грн.;

- № від 13.02.2015 дата виникнення боргу 30.09.2015, погашено 13.03.2017, сума штрафу 14766,87 грн.;

- № від 13.02.2015 дата виникнення боргу 30.10.2015, погашено 13.03.2017, сума штрафу 14766,87 грн.;

- № від 13.02.2015 дата виникнення боргу 30.11.2015, погашено 13.03.2017, сума штрафу 14766,87 грн.;

- № від 13.02.2015 дата виникнення боргу 30.12.2015, погашено 13.03.2017, сума штрафу 14766,87 грн.;

- № від 13.02.2015 дата виникнення боргу 30.01.2016, погашено 13.03.2017, сума штрафу 14766,86 грн.;

- на 2016 рік (звітна) № НОМЕР_7 від 17.02.2016 дата виникнення боргу 02.03.2016, погашено 13.03.2017, сума штрафу 21162,79 грн.;

- № від 17.02.2016 дата виникнення боргу 30.03.2016, погашено 13.03.2017, сума штрафу 21162,79 грн.;

- № від 17.02.2016 дата виникнення боргу 30.04.2016, погашено 13.03.2017, сума штрафу 21162,79 грн.;

- № від 17.02.2016 дата виникнення боргу 30.05.2016, погашено 13.03.2017, сума штрафу 21162,79 грн.;

- № від 17.02.2016 дата виникнення боргу 30.06.2016, погашено 13.03.2017, сума штрафу 21162,79 грн.;

- № від 17.02.2016 дата виникнення боргу 30.07.2016, погашено 30.03.2017, сума штрафу 4018,76 грн.;

- № від 17.02.2016 дата виникнення боргу 30.08.2016, погашено 30.04.2017, сума штрафу 2748,99 грн.;

- № від 17.02.2016 дата виникнення боргу 30.09.2016, погашено 30.05.2017, сума штрафу 1479,22 грн.;

- № від 17.02.2016 дата виникнення боргу 30.10.2016, погашено 13.03.2017, сума штрафу 209,45 грн.;

- № від 17.02.2016 дата виникнення боргу 30.07.2016, погашено 30.03.2017, сума штрафу 17144,03 грн.;

- № від 17.02.2016 дата виникнення боргу 30.09.2016, погашено 30.04.2017, сума штрафу 19683,57 грн.;

- №018315248 від 17.02.2016 дата виникнення боргу 30.11.2016, погашено 30.06.2017, сума штрафу 21162,79 грн.;

- № від 17.02.2016 дата виникнення боргу 30.01.2017, погашено 30.08.2017, сума штрафу 18832,69 грн.;

- № від 17.02.2016 дата виникнення боргу 30.08.2016, погашено 30.03.2017, сума штрафу 18413,80 грн.;

- № від 17.02.2016 дата виникнення боргу 30.10.2016, погашено 30.05.2017, сума штрафу 20953,35 грн.;

- № від 17.02.2016 дата виникнення боргу 30.12.2016, погашено 30.07.2017, сума штрафу 20102,47 грн.;

- № від 17.02.2016 дата виникнення боргу 30.12.2016, погашено 30.06.2017, сума штрафу 1060,33 грн.;

- № від 17.02.2016 дата виникнення боргу 30.01.2017, погашено 30.07.2017, сума штрафу 2330,10 грн.;

- на 2017 рік (звітна) № НОМЕР_4 від 14.02.2017, дата виникнення боргу 02.03.2017, погашено 30.09.2017, сума штрафу 18832,69 грн.

- № від 14.02.2017, дата виникнення боргу 02.03.2017, погашено 30.08.2017, сума штрафу 3599,88 грн.

Несвоєчасність сплати податкових зобовязань з орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності за спірний період не є спірним у справі, оскільки позивачем не заперечується, а тому не підлягає доказуванню.

Спірним питанням даної справи є правомірність застосування штрафної санкції, що передбачена статтею 126 Податкового кодексу України з огляду на приписи ст. 6 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» №1669-VII від 02.09.2014 року.

З підстав викладеного суд зазначає наступне.

Статтею 206 Земельного кодексу України встановлено, що використання землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Справляння плати за землю здійснюється відповідно до положень розділу ХIII Податкового кодексу України.

Згідно п. 269.1 ст. 269 Податкового кодексу України, платниками земельного податку є: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Землекористувачі юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди. (14.1.73 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу).

Згідно з підпунктом 270.1.1 пункту 270.1 статті 270 Податкового кодексу об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Згідно п. 288.1 ст. 288 Кодексу підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати органу державної податкової служби за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний орган державної податкової служби про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни.

Податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285-287 цього розділу п.288.7 ст. 288 ПКУ).

У відповідності до ст. 285 Податкового кодексу України базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік.

Базовий податковий (звітний) рік починається 1 січня і закінчується 31 грудня того ж року (для новостворених підприємств та організацій, а також у зв'язку із набуттям права власності та/або користування на нові земельні ділянки може бути меншим 12 місяців).

Як вбачається з пункту 286.2 статті 286 Податкового кодексу України, платники плати за землю самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному органу державної податкової служби за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями.

Податкове зобов'язання щодо плати за землю визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця (пункт 287.3 статті 287 Податкового кодексу України).

При цьому, пунктом 56.11 ст. 56 Податкового кодексу України передбачено, що не підлягає оскарженню грошове зобов'язання, самостійно визначене платником податків.

Позивачем засобами електронного звязку подавались звітні податкові декларацію з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності), а саме: за 2013 рік від 22.02.2013 за №; за 2014 рік від 27.01.2014 рік №; за 2015 рік від 13.02.2015 рік №; за 2016 рік від 17.02.2016 рік № та за 2017 рік від 14.02.2017 року № в яких самостійно визначено податкове зобовязання з орендної плати з юридичних осіб.

Крім того, 13 березня 2017 року до Маріупольської ОДПІ позивачем також було подано уточнюючі податкові декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2015, 2016 та 2017 роки з нарахуванням до зменшення раніше задекларованих податкових зобов'язань.

Підставою до застосування штрафної санкції, згідно до податкового повідомлення-рішення є порушення п. 287.3 ст. 287 Податкового Кодексу України, за що на підставі статті 126 Податкового кодексу України, застосовується штраф.

Згідно статті 126 Податкового кодексу України, у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Підпунктом 14.1.39 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України визначено, що грошове зобов'язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Податковий борг - це сума грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання (п.п. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України).

В той же час, 02 вересня 2014 року Верховною Радою України було прийнято Закон «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», який набув чинності 15.10.2014 року (далі - Закон №1669), статтею 6 (у редакції яка діяла до 08 червня 2016 року) якого визначено, що під час проведення антитерористичної операції суб'єкти господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, звільняються від сплати орендної плати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності на весь період та протягом 6 місяців після її закінчення.

Статтею 7 Закону №1669 передбачено скасування на період проведення антитерористичної операції орендну плату за користування державним та комунальним майном суб'єктам господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції.

Згідно зі ст. 1 Закону № 1669 період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

Тобто, для застосування положень Закону №1669 та Указу Президента України №2464 необхідно дотримуватися двох чинників одночасно: періоду дії законів та території, визначеної переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

Щодо періоду дії даного законодавчого акту, то згідно його положень, Закон №1669 діє на весь період антитерористичної операції , яка розпочалась з 14 квітні 2014 року та продовжує свою дію і на теперішній час, адже Указ про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України Президентом України іще не видавався.

Пунктом 5 ст. 11 Закону № 1669 передбачено обов'язок Кабінету Міністрів України у десятиденний строк з дня опублікування цього Закону затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14.04.2014 р. № 405/2014 у період з 14 квітня 2014 року до її закінчення.

Розпорядженням від 30 жовтня 2014 року №1053-р Кабінет Міністрів України затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, до якого включено місто Маріуполь.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України №1079-р від 5 листопада 2014 року було зупинено дію розпорядження Кабінету Міністрів України №1053-р від 30 жовтня 2014 року, проте, постановою Окружного адміністративного суду м. Києва по справі № 826/18327/14 від 26 січня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 2 квітня 2015 року, розпорядження Кабінету Міністрів України № 1079-р від 5 листопада 2014 року визнано нечинним.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України К/800/19383/15 від 28.07.2015 року постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.01.2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 02.04.2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року № 1275-р затверджено новий перелік населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція, у якому, серед інших населених пунктів, також є м. Маріуполь Донецької області.

Таким чином, у період з 14.04.2014 року до 07.06.2016 року включно суб'єкти господарювання, що здійснювали діяльність на території проведення АТО, були звільнені від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної форми власності за умови відображення у податковій звітності пільги, передбаченої Законом 1669.

Отже, оскільки земельна ділянка позивача розташована на території м. Маріуполь Донецької області, тобто на території проведення АТО, у період з 14.04.2014 по 07.06.2016 він звільнявся від плати за землю за цією земельною ділянкою в силу статті 6 Закону №1669-VII.

Позивач скористався зазначеною пільгою відобразивши її у податкових деклараціях з плати за землю.

Відповідно до п.50.1 ст.50 ПК України, у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Суд не приймає до уваги посилання представника відповідача на приписи п.п.38.7 п.38 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України в редакції Закону України від 23 березня 2017 року №1989-VIII, оскільки спірні правовідносини між сторонами виникли у період з січня 2014 по лютий 2017 року, а Податковий кодекс України у вищезазначеній редакції набрав чинності з 15.04.2017 року.

При цьому, суд зазначає, що Податковий кодекс України та Закон №1669-VII по різному регулюють питання щодо плати за землю на території, на якій проводилась антитерористична операція та суперечать один одному.

Вирішуючи питання щодо вказаної колізії правових норм, суд виходить з того, що з двох нормативно - правових актів однакової юридичної сили (Податковий кодекс України та Закон №1669-VII), прийнятих одним і тим самим органом (Верховна рада України) застосуванню підлягають норми Закону №1669-VII, як такого, що був прийнятий пізніше у часі.

Проте, позивачем було надано суду висновок Донецької Торгово-промислової палати від 07.03.2017 №232/12.1-21-03, в якому зазначено, що обставини, через які Приватне акціонерне товариство «Старо-Кримський карєр» втратило можливість використовувати обєкти оренди за призначенням, є надзвичайними, непередбачуваними, непереборними та не залежать від волі або дій ПРАТ «Старо-Кримський карєр». Відповідно до положень ч.6 ст.762 Цивільного кодексу України, неможливість використання обєкту оренди наймачем через обставини, за які він не відповідає, є підставою для звільнення від сплати орендної плати.

Однак, 08 червня 2016 року (у зв'язку з його опублікуванням у газеті «Голос України» від 07.06.2016 № 104) набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» щодо безперешкодної діяльності органів місцевого самоврядування» від 17.05.2016 №1365-VIII, пунктом 2 якого тексти статей 6 і 7 викладено в такій редакції:

«Звільнити субєктів господарювання від плати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності в населених пунктах згідно з переліками, передбаченими частиною четвертою статті 4 цього Закону»;

«Скасувати субєктам господарювання орендну плату за користування державним та комунальним майном, розташованим в населених пунктах, згідно з переліками, передбаченими частиною четвертою статті 4 цього Закону».

Статтю 4 Закону №1669, доповнено частиною четвертою такого змісту: «Перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та перелік населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, затверджуються Кабінетом Міністрів України, який забезпечує своєчасну їх актуалізацію».

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 №1085-р затверджено Перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та перелік населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення.

Згідно вказаного розпорядження, місто Маріуполь (до складу якого входить смт. Старий Крим) не включено до зазначених Переліків, з чого можна зробити висновок, що з 08 червня 2016 року позивач не є звільним від сплати земельного податку.

Отже, в силу положень статті 6 Закону № 1669 позивач, у період з 14 квітня 2014 року по 08 червня 2016 року був звільнений від сплати орендної плати за землю в м. Маріуполі Донецької області, внаслідок чого за вказаний період показники податкової звітності позивача мають дорівнювати нулю, про що і зазначене позивачем в уточнюючій податковій декларації. Тоді як, з 08 червня 2016 року у позивача виник обовязок щодо сплати заборгованості по самостійно визначених податкових зобовязань.

Відповідно до пункту 50.1 статті 50 Податкового кодексу України, у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, які дорівнюють 1095 днів) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Відповідальність у вигляді штрафних та фінансових санкцій, передбачених Податковим кодексом за невиконання ПАТ «Старо-Кримський карєр» обовязків зі сплати орендної плати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності в період з квітня 2014 року по травень 2016 року не застосовується в силу приписів Закону № 1669.

Відсутність суми узгоджених податкових зобовязань не тягне за собою нарахування штрафних (фінансових) санкцій на неіснуючі суми податкових зобовязань.

При цьому суд звертає увагу сторін на ту обставину, що надання уточнюючих податкових декларацій змінює суму податкових зобовязань платника податків, але не призводить до їх сплати (погашення), тому висновок відповідача про порушення позивачем строків сплати узгодженого податкового зобовязання і як наслідок застосування штрафних санкцій не базується на приписах діючого законодавства.

Тому застосування штрафних санкцій нарахованих на податковий борг, який виник з 30.01.2014 року по 02.03.2017 року, які є предметом оскарження є незаконним та підлягає скасуванню.

Таким чином, податкове повідомлення-рішення № від 24.04.2018 року є незаконним щодо зобовязання позивача сплатити штраф у сумі 606534,03 грн.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем при предявленні адміністративного позову сплачений судовий збір у розмірі 9098,02 грн., що підтверджується платіжним дорученням №1156 від 30 травня 2018 року.

Враховуючи наведену норму, витрати понесені позивачем у даній справі підлягають відшкодуванню у розмірі 9098,02 грн.

Керуючись Конституцією України, Кодексом адміністративного судочинства України, Податковим кодексом України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Старо-Кримський карєр» до Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області про визнання незаконним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 24.04.2018 року задовольнити.

Визнати незаконним податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області (87526, Донецька область, м. Маріуполь, вул. 130 Таганрозької Дивізії, буд. 114, ) № від 24.04.2018 року про зобовязання Приватного акціонерного товариства «Старо-Кримський карєр» (87591, Донецька область, м. Маріуполь, смт. Старий Крим, ) сплатити штраф у сумі 606534,03 грн.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області (87526, Донецька область, м. Маріуполь, вул. 130 Таганрозької Дивізії, буд. 114, ) № від 24.04.2018 року про зобовязання Приватного акціонерного товариства «Старо-Кримський карєр» (87591, Донецька область, м. Маріуполь, смт. Старий Крим, ) сплатити штраф у сумі 606534,03 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області (87526, Донецька область, м. Маріуполь, вул. 130 Таганрозької Дивізії, буд. 114, ) на користь Приватного акціонерного товариства «Старо-Кримський карєр» (87591, Донецька область, м. Маріуполь, смт. Старий Крим, ) судовий збір у розмірі 9098,02 грн. (Девять тисяч дев`яносто вісім гривень) 02 копійок.

Повний текст постанови складено та підписано 21 вересня 2018 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя Кониченко О.М.