Справа № 2а/1570/4814/2011
Суддя: Танцюра К.О.
Дата ухвалення: 2011-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2а/1570/4814/2011
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2011 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Танцюри К.О.,

за участю секретаря Ватренко Т.С.,

за участю представників сторін:

- представника позивача ОСОБА_1 (за довіреністю №045/10-007 від 27.09.2011р.),

- представника відповідача ОСОБА_2 ( за довіреністю від 06.05.2011р.),

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Державної податкової інспекції у м.Іллічівську до ТОВ «Іллічівський олійний термінал»про зобовязання вчинити певні дії та стягнення суми податкових зобовязань,-

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшов адміністративний позов Державної податкової інспекції у м.Іллічівську до ТОВ «Іллічівський олійний термінал», в якому позивач просить визнати правомірними визначення ТОВ «Іллічівський олійний термінал»податкових зобовязань по сплаті податку на додану вартість до державного бюджету із застосуванням звичайних цін на загальну суму 1 995 820, 00 грн. (згідно рішення ДПІ у м.Іллічівськ від 11.04.2011р. №) та стягнення з ТОВ «Іллічівський олійний термінал»суму податкових зобовязань по сплаті податку на додану вартість, визначених із застосуванням звичайних цін, у розмірі 1 995 820,00 грн.

Зазначені позовні вимоги обґрунтовані тим, що у ході проведення перевірки ТОВ«Іллічівський олійний термінал»за період з 01.10.2007р. по 30.09.2010р. позивачем було встановлено здійснення реалізації послуг зі зберігання вантажу (рослинна олія) в ємкостях ДП «Новікъ»,ТОВ СП «Трансплан», ТОВ «АДМ Україна»за цінами нижче ніж звичайні, про що зазначено у акті перевірки №679/23-0301/34169580 від 30.09.2010р. На підставі наказу начальника ДПІ у м.Іллічівську №242 від 21.03.2011р. та відповідно до п. 1.20 ст.1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»та п.4.1 ст.4 Закону України «Про податок на додану вартість»було застосовано звичайні ціни при визначенні податкових зобовязань ТОВ «Іллічівський олійний термінал». На підставі акту №679/23-0301/34169580 від 30.09.2010р. ДПІ у м.Іллічівську було прийнято рішення № від 11.04.2011р. про визначення ТОВ «Іллічівський олійний термінал»податкових зобовязань з податку на додану вартість із застосуванням звичайних цін на загальну суму 1 995 820,00 грн. (1596656грн основний платіж та 399 164грн. штрафні фінансові санкції). Таким чином, ДПІ у м.Іллічівську просить визнати правомірним визначення ТОВ«Іллічівський олійний термінал»податкових зобовязань з податку на додану вартість із застосуванням звичайних цін на загальну суму 1 995 820, 00 грн. та стягнути зазначену суму.

Представники позивача у судовому засіданні адміністративний позов підтримали та просили суд задовольнити його, посилаючи на обставини викладені у позовній заяві.

Представники відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував мотивуючи тим, що з висновками перевірки про заниження податкових зобовязань у звязку із застосуванням цін нижче звичайних при наданні послуг зі зберігання вантажу рослинної олії не згодні. Представники відповідача зазначали, що позивачем протиправно складено наказ №242 від 21.03.2011р. про застосування звичайних цін з посиланням на законодавчі акти, які втратили чинність у звязку з набранням чинності Податковим кодексом України. Також, відповідач вважає, що позивачем при визначенні звичайної ціни не було проведено аналізу існуючого ринку зазначених послуг в Україні та не досліджено обєктивні умови, які могли вплинути на ціну надання таких послуг. Представники відповідача зазначали, що протягом 2008 року відбулись події, які істотно вплинули на умови функціонування ринку зазначених послуг, зокрема фактори , за яких відбулося значне обмеження і навіть тимчасова заборона експорту олії соняшникової, у звязку з чим відповідачем та вантажовласниками (експедиторами) були тимчасово переглянуті відповідні положення договорів щодо формування вартості послуг та розрахунків. Письмові пояснення щодо обґрунтування рівня договірних цін на запит перевіряючих було надано ТОВ «Іллічівський олійний термінал»під час проведення перевірки вих. №49 від 18.03.2011р. Таким чином, відповідач вважає позовні вимоги ДПІ у м.Іллічівську не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

ТОВ «Іллічівський олійний термінал»зареєстровано виконавчим комітетом Іллічівської міської ради Одеської області 29.03.2006р., що підтверджується копією Свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи №275244 (т.1 а.с.12) та знаходиться на обліку ДПІ у м. Іллічівську з 04.04.2006р. за №2562 (т.1, а.с.13).

На підставі направлень від 25.02.2011р. № 01-045/137, від 15.03.2011р. № 01-045/185, виданих ДПІ у м. Іллічівську, у період з 28.02.2011р. по 21.03.2011р. фахівцями ДПА в Одеській області та фахівцями ДПІ у м.Іллічівську була проведена планова виїзна перевірка ТОВ «Іллічівський олійний термінал»з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2007р. по 30.09.2010р.За результатами перевірки складено акт №679/23-0301/34169580 від 28.03.2011р. (т.1, а.с.15-61).

У ході проведення перевірки перевіряючими було встановлено, що при надані послуг експедиторам «Новікъ», ТОВ СП «Трансплан», ТОВ «АДМ Україна»по зберіганню вантажу (рослинної олії) у ємкостях в окремих випадках застосували ціни по таким експедиторам, які відрізнялися від цін, які застосовували по ним, виходячи з вимог укладених по таким експедиторам договорів (а саме, залежно від терміну зберігання вантажу та його вазі). В таких випадках ціни та послуги зі зберігання застосовувались виходячи з їх вартості вказаної у доповненнях (додаткових угодах) укладених з експедиторами. Вартість зберігання у таких випадках формувалась виходячи з партії такого вантажу відвантаженої на визначений у доповненнях (додаткових угодах) теплохід (залізничну цистерну) та рейс (дату) на відправлення вантажу (т.1, а.с.38). Перевіряючими також зазначено, що документального підтвердження фактів зміни умов зберігання, зміни якості наданих послуг по зберіганню вантажів та інших факторів, які могли вплинути на зміну вартості послуг до перевірки не надано. У звязку з чим перевіряючи встановили порушення ТОВ «Іллічівський олійний термінал»п.4.1 ст.4 Закону України «Про податок на додану вартість».

Наказом ДПІ у Іллічівську №242 від 21.03.2011р. «Про застосування звичайних цін при визначенні податкових зобовязань ТОВ «Іллічівський олійний термінал»на підставі п.1.20 ст.1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», п.4.1 ст.4 Закону України «Про податок на додану вартість». На виконання наказу ДПА України від 31.12.2009р. №756 «Про внесення змін до наказу ДПА України від 11.09.2008р. №584 та Методичних рекомендацій щодо оформлення матеріалів перевірок, затверджених цим наказом»наказано застосувати звичайні ціни при визначенні податкових зобовязань ТОВ «Іллічівський олійний термінал»при проведенні перевірки за період 01.10.2007р. 30.09.2010р. (а.с.63 т.1)

Відповідно до наказу №242 від 21.03.2011р. та на підставі зазначеного акту перевірки 11.04.2011р. ДПІ у м. Іллічівську було прийнято рішення № про визначення ТОВ «Іллічівський олійний термінал»податкових зобовязань із застосуванням звичайних цін. Зазначеним рішенням було визначено відповідачу податкове зобовязання з податку на додану вартість у загальній сумі 1 995 820 грн., з яких: 1 596 656 грн. основний платіж, 399164 грн. штрафні (фінансові) санкції (т.1, а.с.62).

Як свідчать матеріали справи, ТОВ «Іллічівський олійний термінал»у перевіряємий період надавало послуги по зберіганню вантажу (рослинної олії) у ємкостях.

Так, ТОВ «Іллічівський олійний термінал»уклало наступні договори та доповнення до них з:

- з ДП «Новікъ»(експедитор) з наданням послуг по прийманню, зберіганню, перевалці харчових наливних вантажів (рослинна олія змішаного виробництва), які поступають на базу наливних вантажів Іллічівського морського торговельного порту для подальшого відправлення на експорт №1-Э від 01.01.2007р., яким була визначена вартість таких послуг залежно від терміну збереження вантажу та його кількості. До зазначеного договору було укладено доповнення від 09.06.2008р., 02.07,2008р., 04.07.2008р., 12.07.2008р., 18.07.2008р., 21.07.2008р., 21.08.2008р., 03.10.2008р., які визначали зобовязання сторін по наданню комплексу послуг по вантажах відвантажених на окремі теплоходи по окремим рейсам у фіксованій сумі (а.с.88 116 т.1);

- з ТОВ СП «Трансплан»(експедитор) з надання послуг по обробці харчових наливних вантажів (рослинна олія змішаного виробництва), які поступають на базу наливних вантажів Іллічівського морського торговельного порту для подальшого відправлення на експорт №2-Э від 07.01.2008р., яким була визначена вартість таких послуг залежно від терміну збереження вантажу та його кількості. До зазначеного договору було укладено доповнення від 15.08.2008р., яким визначено зобовязання сторін по наданню комплексу послуг по вантажу відвантаженому на теплохід amanskiу»у фіксованій сумі (а.с.117-128 т.1);

- з ТОВ «АДМ Україна»з надання послуг по прийманню, зберіганню у ємкостях Термініла та ємкостях бази наливних вантажів, розташованих на території Іллічівського морського торгівельного порту, олії соняшникової нерафінованої, виробленого ЗАТ «ІМЕЗ»з подальшою його відправкою на експорт судами, номінованими замовником, чи у залізничних цистернах на експорт чи по території України № Э-4 від 01.01.2007р., яким була визначена вартість таких послуг залежно від терміну збереження вантажу та його кількості. До зазначеного договору було укладено доповнення від 04.12.2008р., яким визначена фіксована ціна на партію вантажу 4791т. прийняту на зберігання з 13.02.2008р. по 21.03.2008р. до дати фактичного відвантаження (а.с.129-134 т.1).

При цьому, відповідно до пункту 4.1 статті 4 Закону України «Про податок на додану вартість»(діяв на час зазначених правовідносин та втратив чинність з 01.01.2011р) база оподаткування операції з поставки товарів (послуг) визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, визначеної за вільними цінами, але не нижче за звичайні ціни, з урахуванням акцизного збору, ввізного мита, інших загальнодержавних податків та зборів (обовязкових платежів), згідно із законами України з питань оподаткування (за винятком податку на додану вартість, а також збору на обовязкове державне пенсійне страхування на послуги стільникового рухомого звязку, що включається до ціни товарів (послуг)). У разі якщо звичайна ціна на товари (послуги) перевищує договірну ціну на такі товари (послуги) більше ніж на 20 відсотків, база оподаткування операції з поставки таких товарів (послуг) визначається за звичайними цінами.

Відповідно до пункту 1.18 статті 1 Закону України «Про податок на додану вартість»звичайні ціни розуміються та застосовуються за правилами, визначеними пунктом 1.20 статті 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Згідно з підпунктами 1.20.1, 1.20.8 пункту 1.20 статті 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»якщо цим пунктом не встановлено інше, звичайною вважається ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору. Якщо не доведене зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню справедливих ринкових цін.

Справедлива ринкова ціна це ціна, за якою товари (роботи, послуги) передаються іншому власнику за умови, що продавець бажає передати такі товари (роботи, послуги), а покупець бажає їх отримати за відсутності будь-якого примусу, обидві сторони є взаємно незалежними юридично та фактично, володіють достатньою інформацією про такі товари (роботи, послуги), а також ціни, які склалися на ринку ідентичних (а за їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг). Ринок товарів (робіт, послуг) - сфера обігу товарів (робіт, послуг), яка визначається виходячи з можливості покупця (продавця) реально і без значних додаткових витрат придбати (продати) товар (роботу, послугу) на найближчій стосовно будь-якої із сторін договору території.

Ідентичні товари (роботи, послуги) - товари (роботи, послуги), що мають однакові характерні для них основні ознаки. Під час визначення ідентичності товарів беруться до уваги, зокрема, їх фізичні характеристики, які не впливають на їх якісні характеристики і не мають суттєвого значення для визначення ознак товару, якість і репутація на ринку, країна походження та виробник. Незначні відмінності в їх зовнішньому вигляді можуть не враховуватися.

Однорідні товари (роботи, послуги) - товари (роботи, послуги), які не є ідентичними, мають подібні характеристики і складаються зі схожих компонентів, що дозволяє їм виконувати однакові функції та (або) бути взаємозамінними. Під час визначення однорідності товарів (робіт, послуг) беруться до уваги, зокрема, їх якість, наявність товарного знака, репутація на ринку, країна походження та виробник.

Обовязок доведення того, що ціна договору не відповідає рівню звичайної ціни у випадках, визначених цим Законом, покладається на податковий орган у порядку, встановленому законом. При проведенні перевірки платника податку податковий орган має право надати запит, а платник податку зобовязаний обґрунтувати рівень договірних цін або послатися на норми абзацу першого підпункту 1.20.1 цього пункту.

Порядок визначення звичайної ціни товару (робіт, послуг) регламентований підпунктом 1.20.2 пункту 1.20 статті 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», на підставі якого податковий орган зобовязаний діяти при визначенні рівня звичайних цін. Цією нормою передбачено, що для визначення звичайної ціни товару (робіт, послуг) використовується інформація про укладені на момент продажу такого товару (роботи, послуги) договори з ідентичними (однорідними) товарами (роботами, послугами) у співставних умовах. Зокрема, враховуються такі умови договорів, як кількість (обсяг) товарів (наприклад, обсяг товарної партії), строки виконання зобовязань, умови платежів, звичайних для такої операції, а також інші обєктивні умови, що можуть вплинути на ціну. При цьому умови договорів на ринку ідентичних (у разі їх відсутності однорідних) товарів (робіт, послуг) визнаються співставними, якщо відмінність між такими умовами суттєво не впливає на ціну, або може бути економічно обґрунтована. При цьому враховуються звичайні при укладанні угод між неповязаними особами надбавки чи знижки до ціни. Зокрема, але не виключно, враховуються знижки, повязані з сезонними та іншими коливаннями споживчого попиту на товари (роботи, послуги), втратою товарами якості або інших властивостей; закінченням (наближенням дати закінчення) строку зберігання (придатності, реалізації); збутом неліквідних або низьколіквідних товарів; маркетинговою політикою, у тому числі при просуванні товарів (робіт, послуг) на ринки; наданням дослідних моделей і зразків товарів з метою ознайомлення з ними споживачів.

Отже, проводячи перевірку правильності визначення бази оподаткування, податковий орган мав враховувати рівень звичайних цін на товари (послуги), що поставляються, і в разі встановлення факту заниження позивачем договірних цін порівняно з рівнем звичайних цін більше, ніж на 20 відсотків, повинен був базу оподаткування у таких операціях визначити за звичайними цінами.

Як вбачається з матеріалів справи, ДПІ у м.Іллічівську направило 15.03.2011р. запит, щодо надання пояснення відповідальних осіб щодо обґрунтованого формування вартості зберігання вантажу у ємкостях по вказаним доповненням (додатковим угодам)( а.с.178-179 т.1).

Листом №49 від 18.03.2011р. відповідач надав відповідь на зазначений запит, отриманий відповідачем 18.03.2011р, де зазначив, що протягом 2008 року відбулися події, які істотно вплинули на умови функціонування ринку ідентичних товарів. Так, Кабінет Міністрів України 12.03.2008р. прийняв Постанову №189 «Про затвердження обсягів квот на олію соняшникову та насіння соняшнику, експорт яких підлягає ліцензуванню до 01.07.2008р., та порядку видачі ліцензій». Цією Постановою було введено обовязкове квотування та ліцензування експорту олії соняшникової та насіння соняшнику. У квітні 2008 року рішенням Європейської комісії був заборонений імпорт соняшникової олії з України в країни Європейського союзу. ТОВ «Іллічівський олійний термінал»зазначив, що оскільки основним ринком збуту соняшникової олії є країни Європейського союзу, вказані обставини призвели до простою переробних заводів та, відповідно до величезних фінансових витрат вітчизняних виробників масложирової продукції. Оскільки тільки у липні 2008 року Європейська комісія офіційним листом схвалила розроблену українською стороною систему перевірки якості продукції і погодила перелік супровідних документів. Необхідних для поставок соняшникової олії у країни Європейського союзу, таким чином, дозволивши українським маслопереробним підприємствам відновити експорт своєї продукції в даний регіон. У звязку з вищевказаними обставинами, вантажовласники не могли відвантажувати свою продукцію на транспортні засоби та здійснювати експортні операції. За таких обставин у 2008 році склалися нестандартні умови функціонування ринку ідентичних товарів та (робіт, послуг), зокрема, терміни та витрати на зберігання вантажу значно збільшилися, а звичайний ритм перевалки та логістики вантажів був порушений. Крім того, з початку світової фінансової кризи для ринку української рослинної олії настав занепад, українські виробники та експортери несли збитки через неможливість здійснити зовнішньоекономічні операції та відвантажити покупцям-нерезидентам олію соняшникову. Враховуючи вказані обєктивні умови між відповідачем та вантажовласником (експедиторами) були тимчасово переглянуті відповідні положенні договорів, які регулюють порядок формування вартості послуг та розрахункі( а.с.180-181 т.1).

У судовому засіданні представник позивача пояснив, що при проведені перевірки лист ТОВ «Іллічівський олійний термінал»не брався до уваги, оскільки з нього не вбачається чіткої відповіді на запит ДПІ у м.Іллічівську.

Крім того, у судовому засіданні було встановлено, що при проведені перевірки додаткових заходів щодо зясування формування вартості зберігання вантажу у ємкостях по вказаним (додатковим угодам) позивачем не приймалися.

Суд звертає увагу на те, що позивач не застосував порядку визначення рівня звичайної ціни, як це визначено пунктом 1.20 статті 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», не вжив заходів, передбачених даною нормою та не отримав від уповноважених органів інформації щодо статистичної оцінки рівня цін реалізації послуг, що надавалися позивачем, на внутрішньому ринку України.

Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що при визначенні рівня звичайних цін відповідач діяв не у спосіб, визначений підпунктом 1.20.2 пункту 1.20. статті 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Крім того, статтею 632 Цивільного кодексу України передбачено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Відповідно до статті 190 Господарського кодексу України, вільні ціни визначаються на всі види продукції (робіт, послуг), за винятком тих, на які встановлено державні ціни. Вільні ціни визначаються субєктами господарювання самостійно за згодою сторін. Згідно із статтею 6 Закону України Про ціни і ціноутворення в народному господарстві застосовуються вільні ціни і тарифи, державні фіксовані та регульовані ціни і тарифи, а статтею 7 цього ж Закону передбачено, що вільні ціни і тарифи встановлюються на всі види продукції, товарів і послуг, за винятком тих, по яких здійснюється державне регулювання цін і тарифів.

Таким чином, норми Закону України «Про ціни та ціноутворення», Цивільного та Господарського кодексів України надають субєктам підприємницької діяльності гарантії і свободи при здійсненні на власний ризик господарської діяльності, у тому числі і можливість самостійно визначати вартість продукції, що передбачається до продажу, та містять заборону державним органам втручатись в підприємницьку діяльність, крім випадків, передбачених законодавчими актами.

Отже, виходячи зі змісту наведених норм законодавства та враховуючи встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що ДПІ у м.Іллічівську не доведено, що ціна договору не відповідає рівню звичайної ціни, а податкові зобовязання ТОВ «Іллічівський олійний термінал»з податку на додану вартість до із застосуванням звичайних цін на загальну суму 1995820, 00 грн. визначено правомірно.

Крім того, відповідно до п.п. 4.3.5. п.4.3 ст.4 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" було визначено, що рішення про застосування непрямих методів приймається податковим органом за місцезнаходженням платника податків за наявності підстав, визначених у підпункті 4.3.1 цього пункту. Нарахування податкових зобов'язань з використанням непрямого методу здійснюється виключно податковими органами. Рішення про сплату податкових зобов'язань приймається у судовому порядку за поданням керівника (його заступника) відповідного податкового органу. Тобто, у разі встановлення порушення податкового законодавства у випадках передбачених для застосування звичайної ціни, податковим органом відповідно складалось окреме рішення щодо визначення податкових зобов'язань із застосуванням звичайної ціни.

При цьому, з 01.01.2011р. набув чинності Податковий кодекс України та втратили чинність у звязку з цим Закон України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" та Закон України «Про податок на додану вартість».

У звязку з прийняттям Податкового кодексу України ДПА України було видано наказ ДПА України від 22.12.2010р. №985 "Про затвердження порядку направлення органами державної податкової служби податкових повідомлень-рішень платникам податків", зареєстрований у Міністерстві юстиції України 30.12.2010р. за №1440/18735, яким визначено, що у разі здійснення розрахунку (перерахунку) збільшення (зменшення) грошового зобов'язання, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування, зменшення від'ємного значення суми податку на додану вартість із застосуванням звичайних цін за результатами перевірки приймаються окремі податкові повідомлення-рішення на ці суми за формами, передбаченими пунктом 2.2 цього розділу. За таких обставин, ДПІ у м.Іллічівську також не було дотримано і форми рішення щодо визначення податкових зобовязань вартість із застосуванням звичайних цін.

Частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з ч.1 ст.69 та ч.1 ст.70 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Згідно зі ст.86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Враховуючи вище викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 158-163,167 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову Державної податкової інспекції у м.Іллічівську до ТОВ «Іллічівський олійний термінал»про визнання правомірними визначення ТОВ «Іллічівський олійний термінал» податкових зобовязань по сплаті податку на додану вартість до державного бюджету із застосуванням звичайних цін на загальну суму 1995820,00грн. (згідно рішення ДПІ у м.Іллічівськ від 11.04.2011р. №) та стягнення з ТОВ «Іллічівський олійний термінал»податкових зобовязань з податку на додану вартість до державного бюджету, визначених із застосуванням звичайних цін, у розмірі 1995820,00 грн. відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний суддею 30 листопада 2011 року.

Суддя К.О. Танцюра