Справа № 825/1631/18
Суддя: Вівдиченко Т.Р.
Дата ухвалення: 2018-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 825/1631/18 Головуючий у 1 інстанції: Бородавкіна С.В.
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 вересня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Суддів За участю секретаряВівдиченко Т.Р. Беспалова О.О. Кобаля М.І. Борейка Д.Е.
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 травня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) про визнання протиправним акту та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ), в якому просив:

- визнати акт командування Військової частини НОМЕР_1 від 28.02.2018 р. із здійснення службового розслідування за фактом отримання ним травми протиправним;

- зобов`язати командування Військової частини НОМЕР_1 належно розглянути надані документи та видати йому довідку про обставини травми, отриманої при виконанні обов`язків військової служби 22.04.2017 р. о 20:02 год. під час несення служби на посту спостереження ''Бахмут № 1'', у відповідності до надісланого рапорту та прикладених до нього підтверджуючих письмових доказів і показань свідків.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 травня 2018 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ командира Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) від 22.02.2018 № 849 ''Про результати службового розслідування за фактом отримання травми солдатом ОСОБА_1 ''.

Зобов`язано командування Військової частини НОМЕР_1 повторно розглянути документи щодо обставин отримання солдатом ОСОБА_1 травми 22.04.2017р. о 20 год 02 хв. під час виконання обов`язків військової служби на опорному пункті ''Бахмут 1'' в районі н.п. Верхньоторецьке Донецької області, з врахуванням висновків суду, викладених в рішенні від 10 травня 2018 року у справі № 825/1631/18. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач - Військова частина НОМЕР_1 звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт посилається на те, що суд першої інстанції не викликав відповідача у судові засідання, а також, рішенням суду скасовано наказ командира Військової частини НОМЕР_1 , який не стосується солдата ОСОБА_1 .

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 проходить військову службу за контрактом (призваний Чернігівським МВК) на посаді оператора РЛС.

З 19.11.2016 р. прикомандирований до ВЧ НОМЕР_1 на посаду навідника 4 механізованої роти 2 механізованого батальйону з метою виконання службових (бойових завдань) в районі проведення АТО (Ясинуватський район Донецька область), згідно наказу № 342.

11.12.2017 р. позивач звернувся до командира ВЧ НОМЕР_1 з рапортом про призначення службового розслідування за фактом отриманої ОСОБА_1 травми біля с. Верхньоторецьке Донецької області під час виконання обов`язків військової служби в АТО 22.04.2017 р. о 20:02 год. під час несення служби на посту спостереження «Бахмут 1». Також, позивач просив видати довідку про обставини травми (поранення, контузії), згідно з додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 р. № 402.

Наказом командира ВЧ НОМЕР_1 № 254 від 24.01.2018 р. призначено проведення службового розслідування щодо обставин отримання травми солдатом ОСОБА_1 , за наслідками якого, офіцером-психологом 2 механізованого батальйону ВЧ НОМЕР_1 лейтенантом ОСОБА_2 складено акт від 20.02.2018 р., затверджений командиром ВЧ НОМЕР_1 , у висновку якого зазначено, що факт отримання мінно-вибухової травми, струсу головного мозку, забою хребта та внутрішніх органів солдатом ОСОБА_1 22.04.2017 р. о 20:02 год в районі н.п. Верхньоторецьке Донецької області під час виконання ним бойового завдання - не підтверджено службовим розслідуванням та така подія не мала місце в ході обстрілу.

22.02.2018 р. командиром ВЧ НОМЕР_1 видано наказ № 849 «Про результати службового розслідування за фактом отримання травми солдатом ОСОБА_1 », пунктом 2 якого, позивачу відмовлено в наданні довідки про обставини травми. Також, вказаним наказом зобов`язано направити матеріали службового розслідування органам Служби безпеки України та військової прокуратури для прийняття правового рішення.

Позивач, вважаючи, що відповідач провів службове розслідування неповно, не об`єктивно та безпідставно не видав довідку про обставини отриманої травми, звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини першої статті 2 Закону України від 25.03.1992 № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон; в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відповідно до частини першої статті 40 Закону, гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України "Про Збройні Сили України", Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", "Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей" та іншими законами.

Як зазначалося, відповідно до акту від 20.02.2018 р., затвердженого командиром ВЧ НОМЕР_1 21.02.2018 року, факт отримання мінно-вибухової травми, струсу головного мозку, забою хребта та внутрішніх органів солдатом ОСОБА_1 22.04.2017 р. о 20:02 год в районі н.п. Верхньоторецьке Донецької області під час виконання ним бойового завдання - не підтверджено службовим розслідуванням та така подія не мала місце в ході обстрілу.

Зі змісту оскаржуваного акту вбачається, що службове розслідування відповідачем проведене відповідно до вимог Інструкції про порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 21.11.2017 № 608 (Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України) (далі - Порядок; в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно пункту 1 Розділу ІІ Порядку, службове розслідування призначається у разі: невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду; невиконання або неналежного виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини або на стан виконання покладених на Збройні Сили завдань; неправомірного застосування військовослужбовцем фізичного впливу, зброї, спеціальних засобів або інших засобів ураження до інших військовослужбовців чи цивільних осіб, особливо, якщо це призвело до їх поранення, травмування або смерті; дій військовослужбовця, які призвели до спроби самогубства іншого військовослужбовця; втрати або викрадення зброї чи боєприпасів; порушення порядку та правил несення чергування (бойового чергування), вартової (вахтової) або внутрішньої служби, що могло спричинити або спричинило негативні наслідки; недозволеного розголошення змісту або втрати службових документів; внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про скоєне військовослужбовцем кримінальне правопорушення; повідомлення військовослужбовцю про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення; вчинення корупційного злочину або правопорушення, пов`язаного з корупцією; скоєння військовослужбовцем під час виконання обов`язків військової служби дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої загинули або отримали тілесні ушкодження інші особи; надходження повідомлення (у тому числі анонімного) щодо порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції", а наведена в ньому інформація стосується конкретної особи, містить фактичні дані, які можуть бути перевірені; якщо за характером вчиненого правопорушення на військовослужбовця буде накладено дисциплінарне стягнення, застосування якого призведе до позбавлення військовослужбовця премії повністю або частково, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, накладення дисциплінарного стягнення, внаслідок чого військовослужбовець буде понижений у посаді, понижений у військовому званні, позбавлений військового звання, звільнений з військової служби.

Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.

Службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення (пункт 3 Розділу ІІ Положення).

В силу пункту 1 Розділу ІІІ Порядку, рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення.

Розділом IV Порядку визначено порядок оформлення результатів службового розслідування. Так, за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.

Вказаним Порядком передбачено проведення службового розслідування виключно у випадках необхідності підтвердження/спростування факту порушення військовослужбовцями (резервістами) своїх службових обов`язків або допущення ними правопорушення, про що зазначено в пункті 1 Розділу І Порядку, з метою встановлення необхідності притягнення їх до дисциплінарної відповідальності.

При цьому, розслідуванням повинно бути встановлено: якими конкретно неправомірними діями військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного заподіяно шкоду; вимоги яких законів, військових статутів, порадників, інструкцій та інших нормативних актів при цьому було порушено; умисно чи з необережності та з якою метою вчинено правопорушення; ступінь вини військовослужбовця; умови та причини, що сприяли правопорушенню, та його наслідки, тощо.

Проте, з акту службового розслідування від 20.02.2018 року вбачається, що службове розслідування призначене за фактом отримання травми позивачем в ході ворожого мінометного обстрілу, та у його висновку зазначено, що факт отримання мінно-вибухової травми, струсу головного мозку, забою хребта та внутрішніх органів солдатом ОСОБА_1 22.04.2017 р. о 20:02 год в районі н.п. Верхньоторецьке Донецької області під час виконання ним бойового завдання - не підтверджено службовим розслідуванням та така подія не мала місце в ході обстрілу (а.с. 9-10). Тобто, підставою для проведення службового розслідування не була необхідність перевірки порушення ОСОБА_1 дисципліни та можливість притягнення його до дисциплінарної відповідальності, як передбачено вказаним вище Порядком.

Разом з тим, порядок розслідування та обліку нещасних випадків з військовослужбовцями Збройних Сил України (в тому числі з відрядженими зі Збройних Сил України військовослужбовцями), військовозобов`язаними та резервістами, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - військовослужбовці), отриманих ними професійних захворювань, їх загибелі або смерті під час виконання обов`язків військової служби та аварій, що сталися у військових частинах, військових навчальних закладах, установах та організаціях Збройних Сил України (далі - військові частини), визначає Інструкція, затверджена наказом Міністра оборони України від 06.02.2001 № 36, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 23.02.2001 р. за № 169/5360 (Розділ V Інструкції).

Таким чином, вірним є висновок суду першої інстанції про те, що, застосовуючи до спірних правовідносин та проводячи службове розслідування за фактом отримання травми солдатом ОСОБА_1 , відповідно до Порядку, відповідач діяв протиправно, необґрунтовано та в порушення вимог чинних нормативно-правових актів. Зокрема, в даному випадку командування ВЧ НОМЕР_1 повинно було керуватись вимогами саме вищевказаної Інструкції.

Також, як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції досліджено події, які відбувались 22.04.2017 року під час несення ОСОБА_1 бойового чергування на опорному пункті «Бахмут 1» в районі н.п. Верхньоторецьке Донецької області.

Так, допитані судом свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підтвердили факт і подію отримання позивачем мінно-вибухового поранення 22.04.2017 р. о 20:02 год, коли ОСОБА_1 , ніс службу на посту спостереження «Бахмут 1» (а.с. 48-54). Так, свідок ОСОБА_5 , який є братом загиблого ОСОБА_6 та був очевидцем вищеописаних подій, проходив службу в одному взводі з позивачем, засвідчив, що одразу після обстрілу 4-5 бійців, в тому числі і він, прибігли на пост. Вибух міни відбувся поряд з позивачем, після чого ОСОБА_7 його кликав, але останній цього не чув та не реагував.

Свідок ОСОБА_4 , який був командиром взводу, засвідчив, що загиблий ОСОБА_6 і ОСОБА_1 22.04.2017 р. під час обстрілу приблизно о 20:02 год знаходились на позиції. Після обстрілу позивач сказав, що в нього все добре, видимих травм не мав. У зв`язку з наведеним, всі «кинулись» допомагати ОСОБА_6 , який мав видимі дуже тяжкі поранення. 23.04.2017 р. позивач звернувся до нього зі скаргами на погане самопочуття, про що ОСОБА_4 доповів на ротно-опорний пункт, де знаходиться медсестра. 24.04.2017 р. у ОСОБА_4 закінчився строк контракту і він вибув з позиції, що відбувалось далі - не знає.

Так, матеріали справи містять копію свідоцтва про хворобу № 131-х, видане 07.02.2018 р. госпітальною військово-лікарською комісією хірургічного профілю НВМКЦ «ГВКГ», в пункті 12 якого, серед іншого, діагностовано, що наслідки перенесеної мінно-вибухової травми, акубаротравми (анамнестично 22.04.2017 р.) у вигляді хронічної двобічної нейросенсорної туговухості зі сприйняттям шепітної мови до 0,5 м на кожне вухо; закритої черепно-мозкової травми, струс головного мозку (анамнестично 22.04.2017 р.) у вигляді вираженого синдрому вегетативної дисфункції зі стійким цефалгічним, незначно вираженими астено-неврологічним та інсомнічним синдромами, вестибуло-координаторними розладами з виходом в незначно виражену астенію, так, пов`язані з проходженням військової служби (а.с. 21). У зв`язку з наведеним, комісія постановила, що позивач непридатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час.

Таким чином, вказаними доказами підтверджено факт отримання позивачем травми під час несення 22.04.2017 р. бойового чергування на опорному пункті «Бахмут 1» в районі н.п. Верхньоторецьке Донецької області, яка є наслідком мінно-вибухового ураження, що повністю спростовує висновки ВЧ НОМЕР_1 , викладені в акті від 20.02.2018 р.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що акт службового розслідування від 20.02.2018 р. не створює жодних правових наслідків для учасників правовідносин, а лише відображає зроблені перевіряючими висновки, що виключає можливість його скасування в судовому порядку. Однак, відмова в наданні позивачу довідки про обставини травми, що є предметом даного спору, відображена в наказі командира ВЧ НОМЕР_1 від 22.02.2018 р. № 649.

Так, частиною 2 статті 9 КАС України передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Колегія суддів дійшла висновку, що наявні підстави для захисту прав позивача, а тому, суд першої інстанції правомірно вийшов за межі позовних вимог і визнав протиправним та скасував наказ командира ВЧ НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) від 22.02.2018 № 649 «Про результати службового розслідування за фактом отримання травми солдатом ОСОБА_1 ».

Також, з огляду на вищевказане, вірними є висновки суду першої інстанції про зобов`язання командування Військової частини НОМЕР_1 повторно розглянути документи щодо обставин отримання солдатом ОСОБА_1 травми, з врахуванням висновків суду, викладених в рішенні від 10 травня 2018 року у справі № 825/1631/18.

Так, додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 р. № 402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.11.2008 р. за № 1109/15800 затверджено форму довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва).

Інструкцією про розслідування та облік нещасних випадків з військовослужбовцями, професійних захворювань і аварій у Збройних Силах України, затвердженою наказом Міністра оборони України від 06.02.2001, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 23.02.2001 за № 169/5360, встановлено, що комісія з розслідування після розгляду та вивчення інформації, що міститься у первинному рапорті та наданих разом з ним документах, оформлює акт за формою НВ-2 та у разі, якщо випадок за висновком комісії визнано таким, що пов`язаний з виконанням обов`язків військової служби, складає акт за формою НВ-3 (пункт 5 Розділу V «Особливості розслідування нещасних випадків, що сталися в районах бойових дій або проведення антитерористичної операції» Інструкції).

Згідно пункту 18 Розділу ІІ Інструкції, за результатами розслідування командир військової частини видає наказ. На підставі наказу командира військової частини складається довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) у двох примірниках за формою, визначеною додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року N 402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 року за N 1109/15800.

Отже, виданню військовослужбовцю довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) передує певна процедура, визначена вказаною Інструкцією, та її оформлення належить до виключної компетенції спеціально уповноваженого на те органу, відповідно до висновків, зазначених в акті комісією з розслідування нещасного випадку.

Як слідує зі змісту Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є здійснення правосуддя. Суд, обираючи спосіб захисту прав у сфері публічно-правових відносин, не може у своєму рішенні використовувати повноваження суб`єкта владних повноважень, оскільки адміністративний суд у виборі способу захисту прав у сфері публічно-правових відносин обмежується конституційними засадами.

Таким чином, суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні вимоги позивача про зобов`язання командування Військової частини НОМЕР_1 видати йому довідку про обставини травми, отриманої при виконанні обов`язків військової служби 22.04.2017 о 20:02 год. під час несення служби на посту спостереження ''Бахмут № 1'', оскільки вона відносяться до дискреційних повноважень відповідача, а не суду.

Посилання апелянта на те, що рішенням суду скасовано наказ командира військової частини НОМЕР_1 , який не стосується солдата ОСОБА_1 , колегія суддів вважає помилковим, оскільки рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 травня 2018 року визнано протиправним та скасовано наказ командира Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) від 22.02.2018 № 849 ''Про результати службового розслідування за фактом отримання травми солдатом ОСОБА_1 ''. Описка у номері наказу може бути виправлена судом першої інстанції, у порядку визначеному статтею 253 КАС України.

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та наявність правових підстав для їх часткового задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243,250, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Судді Вівдиченко Т.Р. Беспалов О.О. Кобаль М.І.
Повний текст постанови виготовлено 24.09.2018 року