Справа № 804/15498/15
Суддя: Стародуб О.П.
Дата ухвалення: 2018-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

20 вересня 2018 року

м. Київ

справа №804/15498/15

адміністративне провадження №К/9901/43199/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Стародуба О.П.,

суддів - Гриціва М.І., Кравчука В.М.

розглянувши в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами касаційну скаргу ТОВ "Дніпропетровська фабрика нетканих матеріалів" на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12.01.2017р. (судді: Дурасова Ю.В., Баранник Н.П., Щербак А.А.) у справі за позовом ТОВ "Дніпропетровська фабрика нетканих матеріалів" до Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області про скасування постанови,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2015 року ТОВ "Дніпропетровська фабрика нетканих матеріалів" звернулося до суду з позовом до Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області, в якому просило визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу за порушення у сфері містобудівної діяльності за № 19/2902 від 27.10.2015р.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що проведення позапланової перевірки та постанова за № 19/29009 від 27.10.2015р. є протиправними з огляду на те, що з 2014 року в Україні діє мораторій на проведення перевірок підприємців контролюючими органами. Крім того, передбачений частиною 1 статті 6 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" перелік підстав для проведення перевірки не передбачає проведення перевірки з метою перевірки достовірності даних наведених у декларації про початок виконання будівельних робіт від 18.05.2015р. № 91.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.03.2016р. позовні вимоги задоволено.

Визнано протиправною та скасовано постанову відповідача про накладення штрафу за порушення у сфері містобудівної діяльності за № 19/2902 від 27.10.2015р.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12.01.2017р. скасовано рішення суду першої інстанції та прийнято нову постанову, якою в задоволенні позову відмовлено.

З рішенням суду апеляційної інстанції не погодився позивач, подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

В обґрунтування касаційної скарги відповідач посилається на те, що у 2015 та 2016 роках перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб - підприємців з обсягом доходів до 20 мільйонів гривень за попередній календарний рік контролюючими органами здійснюються виключно з дозволу Кабінету міністрів України, за заявкою суб'єкта господарювання щодо його перевірки, згідно з рішенням суду або згідно з вимогами Кримінально процесуального кодексу України.

Заперечення на касаційну скаргу до суду не надходили.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права суд приходить до висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних мотивів та передбачених законом підстав.

В ході розгляду справи судами попередніх інстанцій встановлено, що 13.10.2015р., на підставі направлення від 05.10.2015р. № 704, посадовою особою відповідача проведено позапланову перевірку об'єкта будівництва "Будівництво навісу, складу, будівлі сушильної камери на території ТОВ "Дніпропетровська фабрика нетканих матеріалів", розташованого за адресою вул. Лісопильна, 8 в м. Дніпропетровськ.

Посадовою особою відповідача 13.10.2015р. за результатом позапланової перевірки позивача складено акт про недопущення посадових осіб органу державного архітектурно-будівельного контролю на об'єкт будівництва для виконання покладених на них функцій.

Відповідачем 13.10.2015р. складено протокол про правопорушення у сфері містобудівної діяльності, яким встановлено порушення п. 2 ч. 6 статті 2 Закону України "Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності", а саме: недопущення посадової особи Департаменту державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області на об'єкт будівництва за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Лісопильна, буд. 8 для проведення позапланової перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності згідно направлення для проведення позапланової перевірки від 05.10.2015р. № 704.

Відповідачем 27.10.2015р. прийнято постанову № 19/2902, якою позивача визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого п. 2 ч. 6 статті 2 Закону України "Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності" та накладено штраф в сумі 13 780 грн.

Розглядаючи справу та задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що 28.12.2014р. Верховною Радою України прийнято Закон України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" № 71-VIII (далі - Закон України № 71-VIII). Відповідно до п. 3 Прикінцевих положень Закону України № 71-VIII у 2015 та 2016 роках перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб - підприємців з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень за попередній календарний рік контролюючими органами здійснюються виключно з дозволу Кабінету Міністрів України, за заявкою суб'єкта господарювання щодо його перевірки, згідно з рішенням суду або згідно з вимогами Кримінального процесуального кодексу України.

Суд першої інстанції виходив з того, що застосоване у пункті 3 Прикінцевих положень Закону України № 71-VIII поняття "контролюючі органи" стосується усіх контролюючих органів, тобто органів, які здійснюють державний нагляд (контроль) у сфері господарської діяльності, згідно із Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", а тому у відповідача не було визначених законодавством підстав для проведення позапланової перевірки.

В свою чергу апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позовних вимог виходив з того, що Закон України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо податкової реформи" направлений на врегулювання відносин, що виникають у сфері справляння податків і зборів та передбачає внесення змін до податкового законодавства та за своєю метою та змістом цей Закон покликаний врегулювати саме податкові, а не будь-які інші правовідносини, зокрема і ті, які виникають у сфері містобудівної діяльності.

Відповідно до ст. 1 Податкового кодексу України даний кодекс регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Вказаним Кодексом визначаються функції та правові основи діяльності тих контролюючих органів, про які йдеться у пункті 41.1 статті 41 цього Кодексу. Зокрема контролюючими органами є органи доходів і зборів - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування єдиної державної податкової, державної митної політики в частині адміністрування податків і зборів, митних платежів та реалізує державну податкову, державну митну політику, забезпечує формування та реалізацію державної політики з адміністрування єдиного внеску, забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями при застосуванні податкового та митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску (далі - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику), його територіальні органи. У складі контролюючих органів діють підрозділи податкової міліції.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що Державна архітектурно-будівельна інспекція України не є контролюючим органом доходів і зборів в розумінні вимог пункту 41.1 ст. 41 Податкового кодексу України, а тому посилання суду першої інстанції на п. 3 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28.12.2014р. №71-VIII є помилковим.

Крім того, законодавцем було прийнято два нормативно-правових акти, якими встановлено мораторії на проведення перевірок суб'єктів господарювання, а саме:

- Закон України "Про внесення змін до Податкового Кодексу України та деяких законодавчих актів щодо податкової реформи" № 71-VIII (п. 3 Прикінцевих положень), яким мораторій на перевірки за колом суб'єктів поширено на контролюючі органи в розумінні положень, н. 41.1 ст. 41 ПК України;

- Закон України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність деяких законодавчих актів України" № 76-VIII (п. 8 Прикінцевих положень), яким мораторії на перевірки за колом суб'єктів поширено на усі контролюючі органи, крім Державної фіскальної служби України та Державної фінансової інспекції України.

Норми Закону № 76-VІІІ, зокрема щодо обмежень у проведенні перевірок, є загальними та стосуються всіх контролюючих органів, тоді як норми Закону № 71-VІІІ є спеціальними та стосуються контролюючих органів, що забезпечують формування єдиної державної податкової, державної митної політики щодо адміністрування податків, зборів та митних платежів, оскільки критеріями визначення переліку підприємств, на які такі обмеження не поширюються, зокрема, є обсяг доходу за попередній календарний рік, а також певний вид діяльності таких підприємств (виробництво чи імпорт підакцизних товарів).

Таким чином, правовідносини, пов'язані з встановленням обмеження на проведення позапланових перевірок Державною архітектурно-будівельною інспекцією України було врегульовано пунктом 8 Прикінцевих положень Закону № 76-VIII від 28.12.2014р., відповідно до якого мораторій на проведення перевірок запроваджено лише на період з січня по червень 2015 року, а тому у відповідача були підстави для проведення позапланової перевірки позивача.

З такими висновками суду апеляційної інстанції колегія суддів погоджується і вважає, що вони відповідають нормам матеріального та процесуального права та фактичним обставинам справи.

Мотиви та доводи, наведені у касаційній скарзі, висновки апеляційного суду не спростовують та є безпідставними, оскільки апеляційним судом встановлено, що перевірку позивача відповідачем проведено у жовтні 2016 року, в цей період законодавчо встановленої заборони на проведення таких перевірок не існувало, а тому висновки апеляційного суду щодо відмови у задоволенні позову є обґрунтованими.

Посилання позивача в обґрунтування касаційної скарги на те, що станом на день проведення перевірки діяла постанова Кабінету Міністрів України від 13.08.2014р. № 408 «Питання запровадження обмежень на проведення перевірок державними інспекціями та іншими контролюючими органами», якою встановлено обмеження на проведення перевірок підприємств, установ, організацій, фізичних осіб - підприємців, є безпідставним, оскільки вказана постанова Кабінету Міністрів України прийнята на виконання ст. 31 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» та була чинною до 31.12.2014р.

Крім того, посилання позивача в обґрунтування касаційної скарги на те, що під час здійснення позапланової перевірки відповідач не мав права її здійснювати є безпідставним та висновки апеляційного суду не спростовує, оскільки під контролюючим органами в пункті 3 розділу ІІ Прикінцевих положень Закону України від 28.12.2014р. N 71-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" слід розуміти лише перелік органів, визначених підпунктом 41.1 пункту 41 статті 41 Податкового кодексу України, до яких не відноситься Державна архітектурно-будівельна інспекція та її структурні підрозділи.

Крім того, Закон № 71 направлений на регулювання правовідносин у сфері оподаткування і не регулює діяльності інших органів державної влади, а тому обмеження щодо проведення перевірок суб'єктів господарювання, встановлені п. 3 Прикінцевих положень Закону № 71-VIII не поширюють свою дію на відповідача, оскільки перевірка дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, не підпадає під дію обмежень у проведенні перевірок, встановлених п. 3 Прикінцевих положень Закону №71.

Посилання позивача на порушення відповідачем вимог ст. 6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» також є необґрунтованим, оскільки відповідно до ст. 2 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) дія вказаного Закону не поширюється на відносини, що виникають під час здійснення заходів державного архітектурно-будівельного контролю (нагляду).

Відповідно до частини 1 статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Таким чином, оскільки при ухваленні рішення апеляційний суд порушень норм матеріального та процесуального права не допустив, тому суд прийшов до висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 345, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

постановив:

Касаційну скаргу ТОВ "Дніпропетровська фабрика нетканих матеріалів" залишити без задоволення, а постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12.01.2017р. у даній справі - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

О.П. Стародуб

М.І. Гриців

В.М. Кравчук