Справа № 0940/1180/18
Суддя: Шумей М.В.
Дата ухвалення: 2018-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"18" вересня 2018 р. справа № 0940/1180/18
м. Івано-Франківськ
Суддя Івано-Франківського окружного адміністративного суду Шумей М.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-МВ" до Відділу примусового виконання рішеннь Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання дій протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій., -
ВСТАНОВИВ:
05.07.2018 Товариство з обмеженою відповідальністю "Агро-МВ" звернулося до суду із адміністративним позовом до Відділу примусового виконання рішеннь Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України старшого державного виконавця Сіренка Сергія Володимировича про визнання дій протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09.07.2018 даний позов залишено без руху. Надано позивачу строк для усунення недоліків. Позивач у встановлений судом строк усунув вказані в ухвалі недоліки.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03.08.2018 відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судовий розгляд справи на 10.09.2018 о 10:00 год.
13.08.2018 компанія "NIBULON S.A" подала до суду заяву про вступ у справу в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, мотивована тим, що рішення у даній справі безпосередньо вплине на її права та законні інтереси. Заявник зазначає, що надсилаючи оскаржуваний у даній справі запит та вимагаючи у Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-МВ" надати інформацію та пояснення щодо майнового стану публічного акціонерного товариства "Компанія Райз", державний виконавець діяв в інтересах компанії "NIBULON S.A" як стягувача у виконавчому провадженні № 55583162.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10.09.2018 У задоволенні заяви компанії "NIBULON S.A" про вступ у справу у якості третьої особи по справі №809/1180/18 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-МВ" до відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання дій протиправними та зобовязання утриматися від вчинення певних дій - відмовлено.
14.09.2018 компанія "NIBULON S.A." електронним шляхом надіслала суду заяву про вступ у справу в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, мотивована тим, що рішення у даній справі безпосередньо вплине на її права та законні інтереси. Заява мотивована тим, що предметом у даній справі є визнання протиправними дій службової особи відповідача щодо прийняття вимоги, якою Товариство з обмеженою відповідальністю "Агро-МВ" зобовязано надати інформацію щодо укладення позивачем з ПАТ "Компанія "Райз" договорів. Направлення державним виконавцем даної вимоги до позивача вчинено відповідно до клопотання компанії "NIBULON S.A.", як стягувача у виконавчому провадженні боржником в якому є ПАТ "Компанія "Райз".
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18.09.2018 - у задоволенні заяви компанії "NIBULON S.A" про вступ у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача у справу №809/1180/18 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-МВ" до відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання дій протиправними та зобовязання утриматися від вчинення певних дій - відмовлено.
13.08.2018 відповідач подав суду відзив на позовну заяву, якому проти позову заперечує з підстав викладених у відзиві та просить відмовити у задоволенні позову.
Також, відповідачем подано клопотання про витребування доказів від 09.08.2018 вих. №55583162/20.1-4/23 та разом з цим, відповідачем подано до суду клопотання від 09.08.2018 вих. №55583162/20.1-4/23 про залишення позову без розгляду з підстав пропущеного строку звернення до суду. Просить залишити позовну заяву без розгляду.
В ході розгляду справи, 10.09.2018 у задоволенні клопотання про витребування доказів - відмовлено та відмовлено у задоволенні клопотання про залишення позовної заяви без розгляду.
18.09.2018 представник позивача подав суду клопотання про розгляд справи без його участі. Просив задовольнити позов та винести рішення по даній справі.
Представник відповідача у судове засідання не з"явився, хоча про час, дату та місце судового розгляду повідомлений належним чином. Причини неявки судом не відомі.
Згідно частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо, немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з"явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Враховуючи відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд вирішив розглянути справу у письмовому провадженні.
Розглянувши справу за правилами спрощеного провадження, дослідивши письмові докази якими сторони обгрунтовують свої правові позиції, відзив на позов, суд встановив наступне.
26.03.2018 старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_1 на адресу позивача направлена вимога №55583162/20.1-4/23, якою вимагалось протягом трьох днів з моменту отримання цієї вимоги надати відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України наступну інформацію:
- чи дійсно між ПАТ "Компанія "Райз" укладалися наступні договори купівлі-продажу нежитлових будівель та споруд: - від 12.11.2015, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_2, Київського міського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі №441; - від 13.11.2015 посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_2, Київського міського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі №431; - від 09.11.2015 посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_2, Київського міського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі №443;
- коли, в якому розмірі та на які банківські рахунки ТОВ "Агро-МВ" перераховувало грошові кошти на користь ПАТ "Компанія "Райз" на підставі договору купівлі-продажу від 12.11.2015, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_2, Київського міського нотаріального округу, м.Київ, зареєстровано в реєстрі №443;
- коли, в якому розмірі та на які банківські рахунки ТОВ "Агро-МВ" перераховувало грошові кошти на користь ПАТ "Компанія "Райз" на підставі договору купівлі-продажу ід 13.11.2015, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_2, Київського міського нотаріального округу, м.Київ, зареєстровано в реєстрі №431;
- коли, в якому розмірі та на які банківські рахунки ТОВ "Агро-МВ" перераховувало грошові кошти на користь ПАТ "Компанія "Райз" на підставі договору купівлі-продажу від 09.11.2015, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_2, Київського міського нотаріального округу, м.Київ, зареєстровано в реєстрі №441;
- який розмір дебіторської заборгованості ТОВ "Агро-Сервіс" перед ПАТ "Компанія "Райз" за договором купівлі-продажу від 12.11.2015, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_3, Київський міський нотаріальний округ, м.Київ, зареєстровано в реєстрі №443, існує станом на момент одержання цієї вимоги;
- який розмір дебіторської заборгованості ТОВ "Агро-Сервіс" перед ПАТ "Компанія "Райз" за договором купівлі-продажу від 13.11.2015, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_2, Київський міський нотаріальний округ, м.Київ, зареєстровано в реєстрі №431, існує станом на момент одержання цієї вимоги;
- який розмір дебіторської заборгованості ТОВ "Агро-Сервіс" перед ПАТ "Компанія "Райз" за договором купівлі-продажу від 09.11.2015, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_2, Київський міський нотаріальний округ, м.Київ, зареєстровано в реєстрі №441, існує станом на момент одержання цієї вимоги.
Також зазначено, що відповідно до статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обовязкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України. Невиконання законних вимог державного виконавця тягне за собою відповідальність встановлену статтею 76 Закону України "Про виконавче провадження". За умисне невиконання рішення суду, що набрало законної сили, винні особи несуть кримінальну відповідальність згідно зі статтею 382 Кримінального кодексу України (т. 1 а.с. 9-10).
Позивач вважаючи вказані дії державного виконавця протиправними звернувся до суду за захистом своїх прав.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 14 Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VIII від 02.06.2016 (далі Закон №1404-VIII) учасниками виконавчого провадження є виконавець, сторони, представники сторін, прокурор, експерт, спеціаліст, перекладач, субєкт оціночної діяльності - субєкт господарювання, особи, права інтелектуальної власності яких порушені, - за виконавчими документами про конфіскацію та знищення майна на підставі статей 176, 177 і 229 Кримінального кодексу України, статті 512 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Для проведення виконавчих дій виконавець за потреби залучає понятих, працівників поліції, представників органів опіки і піклування, інших органів та установ у порядку, встановленому цим Законом.
Статтею 15 вказаного Закону №1404-VIII визначено, що сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник.
Однак докази, що позивач є стороною виконавчого провадження або особою, яка залучається до проведення виконавчих дій, відповідачем суду не надано.
Пунктом 21 частини 3 статті 18 Закону №1404-VIII передбачено право державного виконавця отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком.
Крім того, відповідно до частини 5 статті 18 Закону №1404-VIII, під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних. Порядок доступу до такої інформації з баз даних та реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України разом із державними органами, які забезпечують їх ведення.
Крім того, відповідно до статті 54 Закону №1404-VIII встановлено порядок виявлення дебіторської заборгованості боржника - юридичної особи, фізичної особи - підприємця. Виконавець має право звернутися за інформацією про дебіторську заборгованість боржника до органів доходів і зборів, а органи доходів і зборів зобовязані протягом трьох робочих днів з дня одержання відповідної вимоги виконавця надати виконавцю необхідні документи та інформацію.
Таким чином, дійсно, вищенаведеними нормами передбачено право відповідача отримувати необхідну йому інформацію щодо майна, рахунків, доходи та коштів боржника (у тому числі конфіденційної) у вищезазначених органів та установ.
Однак, доводи відповідача щодо законності своїх дій згідно пункту 14 частини 3 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження", якою передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні, суд відхиляє, оскільки в розумінні наведеної норми підставою виклику фізичних осіб, посадових осіб є виконавчий документ.
Так, Закон України "Про виконавче провадження" не містить юридичного визначення поняття "виконавчий документ", а лише наводиться перелік таких документів у статті 3 Закону №1404-VIII.
В той же час у статті 4 вказаного Закону містяться вимоги до виконавчого документу, серед яких: "у виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів звязку та адреси електронної пошти".
Таким чином, виконавчий документ це документ, який стосується стягувача та боржника, як сторін справи, що містить владне розпорядження про вчинення певної дії, що видається в передбаченому законом порядку уповноваженим органом (особою) і підлягає примусовому виконанню.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що передбачене пунктом 14 частини 3 статті 18 Закону №1404-VIII право державного виконавця викликати фізичних осіб, посадових осіб стосується лише сторін (особливо боржника, до якого передбачена можливість застосування приводу) та учасників виконавчого провадження, відкритого певним виконавчим документом.
Позивач, в свою чергу, не є учасником чи стороною виконавчого провадження та не залучався до участі в ньому шляхом винесення державним виконавцем відповідної постанови, як це передбачено пунктом 6 розділу II Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 за №512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29.09.2016 за №2832/5) (далі Інструкція).
Таким чином, наведені обставини свідчать про протиправність дій державного виконавця щодо юридичної особи, яка не є учасником виконавчого провадження, та як наслідок, покладення на особу, яка не є ані боржником, ані іншим учасником виконавчого провадження, обовязку зявитися до державного виконавця суперечить наведеним нормам.
Крім того, частиною 5 статті 24 Закону №1404-VIII встановлено, що у разі необхідності проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця, державний виконавець доручає проведення перевірки або здійснення опису та арешту майна відповідному органу державної виконавчої служби. Порядок надання доручень, підстави та порядок вчинення виконавчих дій на території, на яку поширюється компетенція іншого органу державної виконавчої служби, передачі виконавчих проваджень від одного органу державної виконавчої служби до іншого, від одного державного виконавця до іншого визначаються Міністерством юстиції України.
Тобто, вказана стаття Закону №1404-VIII розмежовує компетенцію державних виконавців територіально.
Суд також зазначає, що у пункті 3 Інструкції вказано, що органами державної виконавчої служби є:
- Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, до якого входить відділ примусового виконання рішень;
- управління державної виконавчої служби головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - управління державної виконавчої служби), до складу яких входять відділи примусового виконання рішень;
- районні, районні в містах, міські (міст обласного значення), міськрайонні, міжрайонні відділи державної виконавчої служби відповідних територіальних управлінь юстиції (далі - відділи державної виконавчої служби).
Відповідно до цього пункту Інструкції, повноваження вказаних органів знаходяться в межах відповідних адміністративно-територіальних одиниць.
Згідно з пунктом 11 розділу III Інструкції, перевірка інформації про наявність боржника, його майна, місця роботи або здійснення опису та арешту майна на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця здійснюється органом державної виконавчої служби, компетенція якого поширюється на територію вчинення таких дій за дорученням державного виконавця.
Доручення підписується державним виконавцем та погоджується начальником органу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.
Враховуючи наведене, суд зазначає, що компетенція відповідача не поширюється на ту територію, де зареєстроване місцезнаходження позивача.
Окрім того, суд встановив, що вимога про надання інформації від 26.03.2018 за №55583162/20.1-4/23 старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_1, та виклик посадових осіб Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-МВ" для надання пояснень від 06.06.2018 за №55583162/20.1-4/23 винесені в період зупинення виконавчого провадження №55583162 згідно ухвали Верховного Суду від 23.01.2018 та на підставі постанови державного виконавця від 29.01.2018.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання дій старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_1 щодо винесення вимоги про надання інформації від 26.03.2018 за №55583162/20.1-4/23 та здійснення виклику посадових осіб Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-МВ" для надання пояснень від 06.06.2018 за №55583162/20.1-4/23 протиправними.
Разом з тим, позовна вимога про зобовязання утриматися службовим особам відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від вчинення послідуючих протиправних дій відносно Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-МВ" та його посадових осіб в межах виконавчого провадження №55583162 задоволенню не підлягає.
Так, відповідно до положень частини першої статті 2 КАС України метою та завданням адміністративного судочинства, зокрема є захист та поновлення порушених прав, свобод та охоронюваних законом інтересів особи, яка звернулась з відповідним позовом до суду. Тобто, лише порушене право підлягає захисту, а не ті права та інтереси, які, можливо, у майбутньому будуть порушені.
Суд акцентує увагу на тому, що рішення суду не може бути прийнято на майбутнє, не може ґрунтуватися на припущеннях та домислах, котрі на момент ухвалення рішення ще не відбулись, оскільки таке рішення суперечитиме законодавчо визначеним принципам і завданням адміністративного судочинства.
Частиною першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є частково обґрунтованими, а тому позов підлягає до часткового задоволення.
Відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати субєкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Відповідно до частини 1 статті 132 цього Кодексу судові витрати складаються із судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.
Таким чином, враховуючи, що заявлені позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, та те, що позивачем сплачений судовий збір у розмірі 3524,00грн. згідно платіжних доручень №438364509 від 25.06.2018, №438364564 від 27.06.2018 (т. 1 а.с. 3,4), то в силу вимог частини 1 статті 132, частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на користь позивача підлягає частковому стягненню сплачений судовий збір у розмірі 1762,00 грн.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позов задовольнити частково.
Визнати протиправними дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства Юстиції України, ОСОБА_1 щодо вимоги про надання інформації від 26.03.2018 за №55583162/20.1-4/23 та здійснення виклику посадових осіб Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-МВ" для надання пояснень від 06.06.2018 за №55583162/20.1-4/23
В решті позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статтей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Шумей М.В.