Справа № 146/1327/18
Суддя: Пилипчук О. В.
Дата ухвалення: 2018-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 146/1327/18
РІШЕННЯ

Іменем України

"24" вересня 2018 р. Томашпільський районний суд

Вінницької області

в складі: головуючого-cyдді ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання Бойко Т.Є.

розглянув у відкритому спрощеному судовому засіданні в смт. Томашполі адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до інстектора СРПП Гайсинського ВП капітана поліції ОСОБА_3 про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

5 вересня 2018 року до суду з цією позовною заявою, посилаючись на ст.ст. 160, 161, 168, 242 КАС України, звернувся ОСОБА_2, який проживає по вул. 40-річчя Перемоги, 24, кв. 13 в смт. Томашпіль Томашпільського району Вінницької області, до інспектора СРПП Гайсинського ВП капітана поліції ОСОБА_3, місцезнаходження вул. Волонтерів, 20 м. Гайсин Вінницької області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення від 24 серпня 2018 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень за адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 126 КУпАП, вважаючи постанову такою, що не відповідає вимогам закону.

Позов ОСОБА_2 мотивував наступним.

24 серпня 2018 року інспектором СРПП Гайсинського ВП капітана поліції ОСОБА_3 було винесено постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 126 КУпАП та накладено стягнення у розмірі 425 гривень.

Зі змісту винесеної постанови вбачається, що ОСОБА_2, керуючи транспортним засобом Volkswagen Golf, державний номерний знак KMN 527, 24 серпня 2018 року об 00-10 годині, рухаючись по вул. Соборній в м.Гайсин, при перевірці документів не мав при собі посвідчення водія, реєстраційного документа на ТЗ, чим порушив вимоги п. 2.1а, 2.1б ПДР.

Позивач вважає дану постанову незаконною та такою, що підлягаю скасуванню, мотивуючи тим, що Правил дорожнього руху ваві не порушував, так як взагалі того дня не керував транспортним засобом, а дії інспектора Мамая Я.О. протиправними, мотивуючи наступним.

ОСОБА_2 разом із своїм товаришем знаходилися біля автомобіля, який стояв на узбіччі по вул. Соборгій в м.Гайсин. до них підійшли патрульні та попросили надати документи. Пояснюючи, що транспортним засобом ОСОБА_2 не керував, а лише знаходився біля нього, позивач відмовився надати документи, натомість попросив представитися, предявити свої посвідчення працівників поліції, розяснити підстави надання вказаних документів. На це інспектор Мамай Я.О. відмовився, після чого виніс постанову за порушення ч.1 ст. 126 КУпАП.

Позивач вважає, що підстав для складання постанови у працівників поліції не було. Окрім того, інспектором Мамаєм Я.О. при накладенні стягнення було грубо порушено вимоги ст. 280 КУпАП.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав повністю, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, попросив позов задовольнити, пояснюючи, що транспортним засобом він не керував, а лише знаходився біля нього, коли працівники поліції запитали його прізвище і місце проживання та вимагали документи. Окрім того, підпис в протоколі стоїть не позивача, оскільки позивач протокол не підписував.

Відповідач інспектор СРПП Гайсинського ВП ОСОБА_3 в судове засідання не зявився., про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про слухання справи, що підтверджується поштовим повідомленням.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні засвідчив, що йому в той день потрібно було поїхати в м.Гайсин по справах, тому він попросив товариша ОСОБА_2 поїхати з ним. ОСОБА_2 погодився, однак сказав, щоб автомобілем керував ОСОБА_5 ОСОБА_5 сів за кермо автомобіля ОСОБА_2 і поїхали в Гайсин. Перебуваючи в м.Гайсині, ОСОБА_5 відлучився по своїм справам, а ОСОБА_2 залишився біля автомобіля, який стояв на узбіччі. Коли він повернувся хвилин через сорок, то побачив, як патрульні уже складали якісь документи. Він запитав у ОСОБА_2, що сталося, і останній пояснив, що патрульні підійшли до нього та просили надати документи на автомобіль. ОСОБА_2 запитав причину надання документів, оскільки він не рухався автомобілем, а стояв на узбіччі біля автомобіля, однак інспектор не зважав на запитання ОСОБА_2 і виніс постанову про порушення ОСОБА_2 Правил дорожнього руху.

ОСОБА_5 пояснював працівникам поліції, що саме він керував транспортним засобом до м.Гайсина та відлучився в особистих справах, однак працівники поліції на його пояснення не реагували.

Окрім того, пояснив, що ОСОБА_2 постанову про притягнення до адміністративної відповідальності не підписував.

Відповідно до ч. 5 ст.262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, за відсутності будь-якої зі сторін про інше.

Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, заслухавши пояснення позивача, свідка, розглянувши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 24 серпня 2018 року інспектором СРПП Гайсинського ВП ОСОБА_3 винесено постанову про накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 126 КУпАП, за те, що ОСОБА_2, керуючи автомобілем Volkswagen Golf, державний номерний знак KMN 527, 24 серпня 2018 року об 00-10 годині, рухаючись по вул. Соборній в м.Гайсин, при перевірці документів не мав при собі посвідчення водія, реєстраційного документа на ТЗ.

Вказана постанова не відповідає вимогам закону та винесена із його порушенням, тому підлягає скасуванню.

Положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На підставі ст. 14 ЗУ «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов'язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Стосовно доводів позивача щодо порядку та процедури розгляду справи інспектором поліцій суд виходив з наступного.

Відповідно до ст.52 Закону України «Про дорожній рух» контроль у сфері безпеки дорожнього руху здійснюється Кабінетом Міністрів України, місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, Національною поліцією, іншими спеціально уповноваженими на те державними органами (державний контроль), а також міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади (відомчий контроль).

Згідно п.11 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (в редакції на момент виникнення спірних відносин) поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Статтею 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлені повноваження органів Національної поліції щодо розгляду справ про адміністративні правопорушення.

За змістом пункту 22 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, діяння, які є адміністративними правопорушеннями.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення у відповідності до ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі, що використовуються особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Докази мають бути належними та допустимими. Допустимими є ті докази, які зібрані у відповідності до закону, а належними якщо вони містять інформацію щодо предмету доказування.

Відповідно до вимог ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.251 КУпАП законодавчий орган чітко встановив, що посадова особа, яка розглядає справу про адміністративне правопорушення, повинна встановити всі необхідні докази по справі, згідно яких притягується особа до адміністративної відповідальності.

При цьому, відповідач доводи позивача з цього приводу не оспорив, не надав суду і інших будь-яких доказів в підтвердження вини позивача, як того вимагає ст.77 КАС України.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України покладається на відповідача. У таких справах субєкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч.1 ст.122 КУпАП передбачена відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Згідно з ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За відсутності в матеріалах справи доказів правопорушення вчиненого ОСОБА_2, відповідач не довів скоєння позивачем адміністративного правопорушення та правомірність і законність ухвалення відповідної постанови.

Тому, за вказаних обставин слід вважати, що відповідач, як субєкт владних повноважень, не довів правомірність свого рішення, не забезпечив доказування, що дає підстави суду зробити висновок про недоведеність вини позивача в порушенні ПДР, відтак, слід зробити висновок, що позивач не може нести відповідальність за ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Враховуючи вищенаведене, зокрема, пояснення позивача, що він не керував транспортним засобом, а лише знаходився біля нього, коли працівники поліції попросили надати документи на перевірку, постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності він не підписував, підтвердження свідка, що позивач транспортним засобом не керував, а знаходився біля нього, враховуючи, що стороною відповідача не було спростовано позов та пояснення позивача, не надано до суду відзиву на позовну заяву, не надано доказів, які б підтверджували вину ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 126 КУпАП, тому за вказаних обставин, вищевказана постанова підлягає скасуванню, а справа закриттю.

На підставі ст.ст. 247 п.1, 284 ч.1 п.3, 293 ч.1 п.3 КУпАП, керуючись ст.ст.6, 9, 72-77, 229 ч.4, 241-246, 250, 257-263 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до інспектора СРПП Гайсинського ВП капітана поліції ОСОБА_3 про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення задовольнити.

Визнати дії інспектора СРПП Гайсинського ВП капітана поліції ОСОБА_3 про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності протиправними.

Постанову у справі про адміністративне правопорушення серії НК № 220268, винесену 24 серпня 2018 року інспектором СРПП Гайсинського ВП капітана поліції ОСОБА_3 про накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 126 КУпАП -скасувати.

Провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ч.1 ст. 126 КУпАП закрити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Вінницького апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу VІІ Перехідних Положень КАС України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: ОСОБА_1

Повний текст рішення виготовлено 25 вересня 2018 року.