Справа № 554/5108/18
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2018-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2018 р. м. ХарківСправа № 554/5108/18
Харківський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Бегунца А.О.

суддів: Старостіна В.В. , Рєзнікової С.С.

за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Октябрського районного суду м. Полтава від 04.07.2018, суддя Січиокно Т.О., вул. Навроцького, 5, м. Полтава, Полтавська, 36002, повний текст складено 04.07.18 по справі № 554/5108/18

за позовом Управління Державної міграційної служби України у Полтавській області

до ОСОБА_1

про примусове видворення за межі території України, затримання з метою ідентифікації,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області, звернувся до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач), в якому просив суд затримати строком на шість місяців для ідентифікації громадянина Республіки Конго ОСОБА_1, з поміщенням його до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні та примусового видворення з України після завершення процедури його ідентифікації.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що 04 липня 2018 року відповідач був звільнений з державної установи «Полтавська виправна колонія №64», де відбув покарання. У відповідача відсутній документ, що дає право на виїзд з України та документи на право перебування на її території. З цих підстав останній буде ухилятися від виїзду з території України в добровільному порядку.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 04.07.2018 вказаний позов задоволено. Затримано строком на шість місяців для ідентифікації громадянина Республіки Конго ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, з поміщенням його до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні. Примусово видворено за межі території України громадянина Республіки Конго ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 після завершення процедури його ідентифікації. Рішення допущено до негайного виконання. Виконання рішення покладено на УДМС України в Полтавській області.

Відповідач не погодившись з рішенням суду першої інстанції, просив його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме ст.ст. 26, 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», Типового положення про пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, затвердженого постановою КМУ № 1110 від 17.07.2003 року, Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства; ст.ст. 8, 44, 45, 71, 125, 126 КАС України, не відповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до невірного вирішення справи.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Від відповідача надійшла заява про розгляд апеляційної скарги за його відсутності.

З урахуванням приписів ч.4 ст.229, ч.3 ст.268, ч.2 ст.313 КАС України, розгляд справи здійснювався за відсутності сторін, які були повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи належним чином, в зв'язку з чим, колегія суддів вважає за можливе фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що у ОСОБА_1 відсутній документ на підставі якого він би міг здійснити виїзд з території України та відсутні документи, які б надавали йому право законно перебувати на цій території.

Відповідно до наявної в матеріалах справи інформації ОСОБА_1 прибув до України 27.01.2009 року перетнувши кордон нелегально.

16 лютого 2009 року ОСОБА_1 звертався до Управління ДМС України в Одеській області з заявою про надання йому статусу біженця, однак рішенням Державного комітету України у справах національностей та релігій від 13.07.2009 року йому відмовлено в наданні статусу біженця.

З 2009 року ОСОБА_1 до консульських установ чи інших уповноважених органів з метою відновлення документів не звертався.

Вважаючи, що відповідач не має законних підстав для перебування на території України, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач порушив правила перебування на території України, не має в Україні місця роботи і законних джерел доходів, заборони примусово видворити його з України відсутні.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в'їзду в Україну та виїзду з України визначається Законом України від 22.09.2011 № 3773-VІ "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" (далі - Закон № 3773-VІ).

Згідно частини другої статті 14 вказаного Закону, іноземці та особи без громадянства в разі незаконного перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України затримуються та в разі, якщо порушення ними законодавства України не передбачає кримінальної відповідальності, повертається до країни попереднього перебування у встановленому порядку.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 30 Закону № 3773-VІ, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, або орган охорони державного кордону на підставі відповідного рішення з наступним повідомленням протягом 24 годин прокурора розміщує іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першої цієї статті, у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

На підставі ч. 1 ст. 288 КАС України, позовні заяви іноземців та осіб без громадянства щодо оскарження рішень про їх примусове повернення в країну походження або третю країну, а також позовні заяви центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органів охорони державного кордону або Служби безпеки України про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України подаються до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органу охорони державного кордону чи Служби безпеки України або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 289 КАС України, за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів:

затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України;

затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;

взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації;

зобов'язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

Заходи, визначені цією статтею, також застосовуються адміністративним судом, визначеним частиною першою цієї статті, за позовом центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів чи підрозділів, органів охорони державного кордону або Служби безпеки України до іноземців та осіб без громадянства, які до прийняття рішення за заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, вчинили порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, до завершення процедури розгляду цієї заяви.

Згідно п. 2 Розділу І Загальних положень Інструкції Про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, що затверджена наказом МВС України, Адміністрацією ДПС України, Службою безпеки України №353/271/150 від 23.04.2012 року, у цій Інструкції терміни "примусове повернення" та "примусове видворення" означають систему адміністративно-правових заходів, спрямованих на примушування іноземців, які незаконно перебувають в Україні, покинути територію України всупереч їх волі і бажанню.

Підставами для подання позову про примусове видворення іноземців є: невиконання іноземцем в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення; наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, крім випадків затримання іноземця за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та його передачі прикордонним органам суміжної держави; якщо іноземці, прийняті відповідно до міжнародного договору про реадмісію, не мають законних підстав для перебування на території України та якщо між Україною і країною громадянської належності чи країною попереднього постійного проживання таких осіб відсутній договір про реадмісію; якщо іноземець, стосовно якого прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію, не виїхав з України протягом місяця з дня отримання копії такого рішення, за винятком випадків, коли особа оскаржила рішення про скасування дозволу на імміграцію до суду,- до набрання рішенням суду законної сили.

Під час розгляду справи встановлено, що у ОСОБА_1 відсутній документ на підставі якого він би міг здійснити виїзд з території України та відсутні документи, які б надавали йому право законно перебувати на цій території.

Відповідно до наявної в матеріалах справи інформації ОСОБА_1 прибув до України 27.01.2009 року перетнувши кордон нелегально.

16.02.2009 року ОСОБА_3 звертався до Управління ДМС України в Одеській області з заявою про надання йому статусу біженця, однак рішенням Державного комітету України у справах національностей та релігій від 13.07.2009 року йому відмовлено в наданні статусу біженця.

З 2009 року ОСОБА_1 до консульських установ чи інших уповноважених органів з метою відновлення документів не звертався.

Відповідно до частини 4 статті 26 Закону № 3773-VІ, іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

З частини 4 статті статті 30 Закону № 3773-VІ вбачається, що іноземці та особи без громадянства перебувають у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, протягом строку, необхідного для виконання рішення суду про примусове видворення, але не більш як дванадцять місяців.

Жодних доказів того, що відповідач має в Україні постійне місце проживання, роботу і засоби до існування до суду не надано.

Враховуючи наявність обґрунтованих підстав вважати, що громадянин Республіки Конго ОСОБА_1 ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, відсутність в останнього документа, що дає право на виїзд з України та документів на право перебування в Україні, а також відсутність у нього законних підстав перебування та проживання на території України, судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення про затримання строком на шість місяців для ідентифікації громадянина Республіки Конго ОСОБА_1, з поміщенням його до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні та примусового видворення з України після завершення процедури його ідентифікації.

Доводи апелянта про те, що йому не було вручено адміністративний позов спростовуються наявним в матеріалах справи підписом апелянта про отримання копії адміністративного позову з додатками 04.07.2018 (а.с.1).

Щодо тверджень апелянта про те, що він не знає української мови та йому судом не забезпечено перекладача, колегія суддів зазначає наступне. Як підтверджується відповідними технічними засобами фіксації, в судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_1 заявив, що перекладач йому не потрібен. Також, відповідачу були роз'яснені права та обов'язки, про що свідчать матеріали справи.

Стосовно доводів апелянта, що він може бути затриманий і поміщений до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства лише в разі наявності рішення про примусове повернення, колегія суддів зазначає наступне.

Так, статтею 289 КАС України передбачено як окрему підставу затримання відсутність у іноземця документа, що дає право на виїзд з України. Крім того, як окрема підстава для подання позову про примусове видворення, визначена Законом України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" та Інструкцією Про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженою наказом МВС України, Адміністрацією ДПС України, Службою безпеки України №353/271/150 від 23.04.2012 року, наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення. При цьому, законодавством не визначено, що таке рішення вже має бути прийнято.

В частині решти доводів апеляційної скарги колегія суддів зазначає, що, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи позивача, наведені в позовній заяві, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі "Руїз Торія проти Іспанії", параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні "Петриченко проти України" (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Отже, інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв'язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 289, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтава від 04.07.2018 по справі № 554/5108/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)А.О. Бегунц
Судді(підпис) (підпис) В.В. Старостін С.С. Резнікова