Справа № 305/1478/15-а
Суддя: Берназюк Я.О.
Дата ухвалення: 2018-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

19 вересня 2018 року

Київ

справа №305/1478/15-а

адміністративне провадження №К/9901/14106/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., судді Гриціва М.І., судді Коваленко Н.В., розглянувши в письмовому провадженні у касаційному порядку адміністративну справу № 305/1478/15-а

за позовом ОСОБА_2

до Голови Рахівської міської ради ОСОБА_3, ОСОБА_4

про визнання рішення міської ради недійсним,

за касаційною скаргою ОСОБА_2

на постанову Рахівського районного суду Закарпатської області від 15 жовтня 2015 року (у складі судді Бліщ О.Б.) та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 квітня 2016 року (у складі колегії суддів Довга О.І., Затолочний В.С., Запотічний І.І.),

В С Т А Н О В И В :

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

04 серпня 2015 року позивач звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до голови Рахівської міської ради ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання дій міського голови неправомірними та визнання рішення міської ради недійсним.

Позовні вимоги мотивує тим, що 07 липня 2015 року він отримав на руки витяг з протоколу за №115 засідання постійної комісії з питань регулювання земельних відносин та містобудування від 26 травня 2015 року. З витягу йому стало відомо, що міським головою ОСОБА_3 в 2014 році громадянинові ОСОБА_4 виділено земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 площею 0,10 га, також міською радою погоджено дорогу до його дворогосподарства на основі будівельного паспорта. Міський голова умисно передав у власність земельну ділянку ОСОБА_4, хоча міському голові достеменно було відомо, що дана земельна ділянка належала його покійному батькові, ОСОБА_2 і була закріплена за будинком його батька по АДРЕСА_2, згідно генерального плану забудови від 20 грудня 1954 року, і була у постійному користуванні їхньої сім'ї. ІНФОРМАЦІЯ_1 року його батько помер. 22 липня 2014 року йому було видано на руки свідоцтво про право на спадщину за законом. В даному будинку по АДРЕСА_2 він постійно проживав зі своїм батьком і вів спільне господарство. Своїми діями міський голова ОСОБА_3 позбавив його права власності на його ж земельну ділянку в кількості 0,10 га, передавши дану земельну ділянку ОСОБА_4, чим порушив Цивільний та Земельний кодекси України.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Постановою Рахівського районного суду Закарпатської області від 15 жовтня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 квітня 2016 року, у задоволенні позову було відмовлено.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що Рахівська міська рада, виносячи рішення за № 767 від 18 грудня 2014 року, діяла в межах чинного законодавства, та не виходила за межі своїх повноважень.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

Не погоджуючись з рішеннями суду першої та апеляційної інстанцій та вважаючи, що вони прийняті з неправильним застосуванням судом норм матеріального та порушення норм процесуального права і призвело до неправильного вирішення справи, позивач звернувся до суду із касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої та апеляційної інстанцій та задовольнити позов повністю.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Касаційна скарга подана 12 серпня 2016 року.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 12 вересня 2016 року відкрито касаційне провадження у справі № 305/1478/15-а, витребувано адміністративну справу та запропоновано сторонам надати заперечення на касаційну скаргу, однак розгляд справи цим судом не був закінчений.

Згідно з пунктом 4 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (далі за текстом - КАС України) касаційні скарги на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01 лютого 2018 року для розгляду цієї справи визначено новий склад колегії суддів, а саме: судді-доповідача Берназюка Я.О., суддів Гриціва М.І. та Коваленко Н.В.

Верховний Суд ухвалою від 19 липня 2018 року прийняв до провадження адміністративну справу № 814/146/17 та призначив її до розгляду ухвалою від 18 вересня 2018 року в порядку письмового провадження за наявними матеріалами без повідомлення та виклику учасників справи колегією у складі трьох суддів на 19 вересня 2018 року.

При розгляді цієї справи в касаційному порядку учасниками клопотань заявлено не було.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

Судами встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_4 є співвласником на праві спільної часткової власності 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1. Іншим співвласником зазначеного житлового будинку, є ОСОБА_8. Ця обставина підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, виданого 25 травня 2009 року виконкомом Рахівської міської ради.

Позивач, ОСОБА_2, являється власником на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом 1/3 частки майна, що належало ОСОБА_2, а саме: житлового будинку АДРЕСА_1 сараю, вбиральні та гаражу.

Рішенням шістдесят другої сесії шостого скликання Рахівської міської ради Закарпатської області від 18 грудня 2014 року № 767 відповідачу ОСОБА_4 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачі її у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1, площею 0.10 га.

Не погоджуючись із таким рішенням, позивач звернувся з позовом до суду.

ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Касаційна скарга обґрунтована тим, що міський голова умисно передав у власність земельну ділянку ОСОБА_4, хоча міському голові достеменно було відомо, що дана земельна ділянка належала його покійному батькові, ОСОБА_2 і була закріплена за будинком його батька по АДРЕСА_2, згідно генерального плану забудови від 20 грудня 1954 року, площею 14,84 га, і була у постійному користуванні їхньої сім'ї. ІНФОРМАЦІЯ_1 року його батько помер. 22 липня 2014 року йому було видано на руки свідоцтво про право на спадщину за законом. В даному будинку по АДРЕСА_2 він постійно проживав зі своїм батьком і вів спільне господарство. Своїми діями міський голова ОСОБА_3 позбавив його права власності на його ж земельну ділянку в кількості 0,10 га, передавши дану земельну ділянку ОСОБА_4, чим порушив Цивільний та Земельний кодекси України.

Відповідачами заперечень або відзиву на касаційну скаргу позивача не подано, що відповідно до частини четвертої статті 338 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої та апеляційної інстанцій у касаційному порядку.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка доводів учасників справи і висновків суду першої та апеляційної інстанції

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з положенням частини третьої статті 211 КАС України (в редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) та частини четвертої статті 328 КАС України (в редакції, чинній після 15 грудня 2017 року) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 159 КАС України (в редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) та частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України (в редакції, чинній після 15 грудня 2017 року) судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України (в редакції, чинній після 15 грудня 2017 року) встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зазначеним вимогам процесуального закону постанова Рахівського районного суду Закарпатської області від 15 жовтня 2015 року та ухвала Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 квітня 2016 року не відповідає, а вимоги касаційної скарги є частково обґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до 2 КАС України (в редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Пункт 1 частини першої статті 3 КАС України (в редакції, чинній до 15 грудня 2017 року), справою адміністративної юрисдикції визначав публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

За правилами частини першої статті 17 КАС України у зазначеній редакції юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, зокрема на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб'єкт владних повноважень" означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС України в редакції, чинній до 15 грудня 2017 року).

Таким чином, до компетенції адміністративних судів на час розгляду справи судами попередніх інстанцій належали спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб'єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій.

Наведене узгоджується й з положеннями статей 2, 4, 19 КАС України (в редакції, чинній після 15 грудня 2017 року), які закріплюють завдання адміністративного судочинства, визначення понять публічно-правового спору та суб'єкта владних повноважень, а також межі юрисдикції адміністративних судів.

Разом із тим неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб'єкт владних повноважень, а предметом перегляду - його акт індивідуальної дії. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

За правилами пункту 1 частини першої статті 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Спір у справі, що розглядається, стосується права власності фізичних осіб на земельні ділянки (ОСОБА_2 (позивач) та ОСОБА_4 (відповідач 2)), що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно.

Тобто оскаржуване рішення суб'єкта владних повноважень вичерпали свою дію у зв'язку з його реалізацією. Таким чином, виник спір про цивільне право, і подальше оспорювання права власності на спірні земельні ділянки не має вирішуватися за правилами адміністративного судочинства, адже адміністративний суд позбавлений правових (законодавчих) можливостей встановлювати (визнавати) належність права власності на земельні ділянки.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб'єктний склад такого спору.

Отже, суди попередніх інстанцій, враховуючи суть спірних правовідносин та суб'єктний склад, помилково дійшли висновку про розгляд справи в порядку адміністративного судочинства.

Аналогічні правові висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах містяться, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 184/2470/13 та постановах Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №2а-3215/11, 28 серпня 2018 року у справі №727/5409/17.

З огляду на вказане, колегія суддів дійшла висновку, що цей спір є приватно-правовим і не пов'язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, що виключає його розгляд у порядку адміністративного судочинства.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі за текстом - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

За практикою Європейського суду з прав людини (рішення у справі "Сокуренко і Стригун проти України") суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка гарантує право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Отже, поняття "суду, встановленого законом" зводиться не лише до правової основи самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що за предметом спору та суб`єктним складом сторін, вказаний спір має розглядатися в порядку цивільного судочинства, оскільки стосується захисту порушених, невизнаних чи оспорюваних прав позивача, що виникають із земельних відносин.

Відповідно до частини першої статті 354 КАС України суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку повністю або частково і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, визначених статтею 19 КАС України, є обов'язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів касаційної скарги.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що судові рішення у даній справі підлягають скасуванню, а провадження у справі - закриттю.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 354, 355, 356, 359 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Рахівського районного суду Закарпатської області від 15 жовтня 2015 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 квітня 2016 року скасувати.

Провадження у справі № 305/1478/15-а закрити.

Роз'яснити, що спір може бути розглянуто за правилами цивільного судочинства.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Я.О. Берназюк

Судді: М.І. Гриців

Н.В. Коваленко