Справа № 444/2024/17
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2018-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2018 рокуЛьвів№ 876/5964/18

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді: Кухтея Р.В.

суддів: Носа С.П., Попко Я.С.

з участю секретаря судового засідання: Костюка Р.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Жовківського районного суду Львівської області від 29 травня 2018 року (ухвалене головуючим-суддею Мартинишин Я.М., час ухвалення судового рішення 11 год 43 хв у м. Жовква, Львівської області, час складання повного судового рішення не вказано) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці Державної фіскальної служби України про скасування рішення,

в с т а н о в и в :

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулася в суд із зазначеним позовом, в якому з урахуванням збільшення позовних вимог просила визнати протиправною та скасувати постанову у справі про порушення митних правил №3758/20900/17 від 21.08.2017, якою її визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.3 ст.470 Митного кодексу (далі - МК) України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян на суму 8 500 грн та стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на її користь витрати на правову допомогу в сумі 6 252 грн.

Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 29.05.2018 у задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, представник позивача ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій через неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм права просить скасувати рішення Жовківського районного суду Львівської області від 29.05.2018 та прийняти нове судове рішення, яким повністю задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що ОСОБА_1 не возила автомобіль марки «MERCEDES-BENZ 210D» чи будь-який інший транспортний засіб на територію України та не мала такого наміру, не була присутня під час оформлення документів про ввезення вищезазначеного автомобіля на територію України в режимі «транзит», не підписувала жодних документів, не знала та не могла знати про те, що їй належить протягом 10 днів вивезти за межі території України будь-який транспортний засіб. Крім того, 30.08.2017 позивачем було подано заяву про скоєння злочину за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 358 КК України, який внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001232 від 30.08.2017.

Відзив на апеляційну скаргу від відповідача до суду апеляційної інстанції не надходив.

Заслухавши суддю-доповідача, представника апелянта ОСОБА_2, який підтримав апеляційну скаргу, представника відповідача Мойсеєнка Я.В., який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши наявні у справі письмові докази та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що в ході митного контролю у пункті пропуску «Рава-Руська-Гребенне» митного поста «Рава-Руська» Львівської митниці ДФС та оформлення 29.07.2017 о 13 год 01 хв автомобіля марки «SEAT ALHAMBRA 1.9 TDI», реєстраційний номер НОМЕР_1, в якому слідувала в якості пасажира громадянка ОСОБА_1 було встановлено, що згідно ПІК «Інспектор» та ЦБД ЄАІС ДМСУ остання 04.12.2015 ввезла на митну територію України через митний пост «Рава-Руська» Львівської митниці ДФС смугою руху спрощеного митного контролю «зелений коридор» в митному режимі «транзит» автомобіль марки «MERCEDES-BENZ 210D», реєстраційний номер НОМЕР_2, VIN № НОМЕР_3, без письмового декларування та сплати всіх митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті транспортних засобів на строк, що передбачений ст.95 МК України.

У зв'язку з перевищенням позивачем строку транзитного перевезення автомобільного транспорту, встановленого ч.1 ст.95 МК України, головним державним інспектором відділу митного оформлення №2 митного поста «Рава-Руська» Львівської митниці ДФС Федик Л.І., в присутності ОСОБА_1, 29.07.2017 було складено протокол про порушення митних правил № 3758/20900/17.

21.08.2017 заступником начальника Львівської митниці ДФС за результатами розгляду матеріалів про порушення митних правил було винесено постанову № 3758/20900/17, відповідно до якої ОСОБА_1 визнано винною у порушенні митних правил, передбачених ч.3 ст.470 МК України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8500 грн.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що факт перевищення позивачем встановленого ст.95 МК України строку доставки транспортного засобу до митного органу підтверджується матеріалами справи та не спростований позивачем належними доказами.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, з огляду на наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як передбачено частиною першою статті 381 МК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), ввезення громадянами транспортних засобів особистого користування з метою транзиту через митну територію України можливе лише за умови їх письмового декларування в порядку, передбаченому для громадян, та внесення на рахунок органу доходів і зборів, що здійснив пропуск таких транспортних засобів на митну територію України, грошової застави в розмірі митних платежів, що підлягають сплаті при ввезенні таких транспортних засобів на митну територію України з метою вільного обігу.

У статті 90 МК України міститься визначення поняття транзиту, зокрема, це митний режим, відповідно до якого товари або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома органами доходів і зборів України або в межах зони діяльності одного органу доходів і зборів без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Частиною першою статті 93 МК України покладено обов'язок доставити у орган доходів і зборів призначення товари, транспортні засоби комерційного призначення, що переміщуються у митному режимі транзиту, до закінчення строку, визначеного статтею 95 цього Кодексу.

Пунктом першим частини першої статті ст.95 МК України встановлено строки транзитних перевезень залежно від виду транспорту, зокрема, для автомобільного транспорту - 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці - 5 діб).

Статтею 470 МК України встановлено відповідальність за недоставлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення та документів до органу доходів і зборів призначення, видача їх без дозволу органу доходів і зборів або втрата

Частиною третьою цієї статті передбачено, що у разі перевищення встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше ніж на десять діб, а так само втрата цих товарів, транспортних засобів, документів чи видача їх без дозволу органу доходів і зборів застосовується адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі п'ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Положеннями ч.2 ст.95 МК України визначено, що до строків, вказаних у частині першій цієї статті, не включається час дії обставин, зазначених у ст.192 МК України, зокрема, неприбуття транспортного засобу до органу доходів і зборів призначення внаслідок аварії або дії обставин непереборної сили.

Водночас, вказаною нормою на перевізника покладено обов'язок вжити всіх необхідних заходів для забезпечення збереження товарів та недопущення будь-якого їх використання, а також терміново повідомити найближчий орган доходів і зборів про обставини події, місцезнаходження товарів і транспортного засобу.

Разом з тим, судом встановлено, що позивач до найближчого митного органу до завершення визначеного митницею строку транзиту про обставини подій, у зв'язку з якими порушено ці строки, та місцезнаходження товарів і транспортних засобів у випадку порушення строку транзиту внаслідок поломки транспортного засобу та і його ремонту не звернулася.

Слід також зазначити, що в контексті положень частини першої статті 460 МК України особа не підлягає адміністративній відповідальності, передбаченої цим Кодексом за умови вчинення порушень митних правил, передбачених, зокрема, статтею 470 цього Кодексу, внаслідок аварії, дії обставин непереборної сили або протиправних дій третіх осіб. При цьому, такі обставини мають бути підтверджені відповідними документами, а також допущення у митній декларації помилок, які не призвели до неправомірного звільнення від сплати митних платежів або зменшення їх розміру, до незабезпечення дотримання заходів тарифного та/або нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, якщо такі помилки не допускаються систематично.

Однак, позивачем не було надано будь-яких підтверджуючих документів щодо аварії, дії обставин непереборної сили або протиправних дій третіх осіб.

Отже, в обсязі встановлених у цій справі фактичних обставин, описаних вище, зважаючи на їхній зміст та юридичну природу, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивач не доставила автомобіль марки «MERCEDES-BENZ 210D», з ідентифікуючими даними, описаними вище, до митного органу призначення, чим перевищила встановлений митним законодавством строк доставки транспортних засобів, що перебувають під митним контролем, до митного органу призначення.

Твердження позивача про те, що вона не ввозила вказаний легковий автомобіль на митну територію України, не надавала митному органу жодних документів та дозволу на ввезення вказаного автомобіля, колегія суддів вважає необґрунтованими з огляду на наступне.

Так, згідно пункту 7 розділу І «Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України», затверджених наказом Державної митної служби України №1118 від 17.11.2005, (далі - Правила №118) встановлено, що власник транспортного засобу або вповноважена особа, який переміщує транспортний засіб через митний кордон України, пред'являє його митному органу для проведення митного огляду й подає оригінали та ксерокопії таких документів, що підтверджують право власності на ТЗ або користування ним (у тому числі з правом розпорядження).

Згідно п. 9 Правил №1118 не підлягає пропуску через митний кордон України ТЗ, увезення якого в Україну заборонено згідно із законодавством або на який відсутні документи, що підтверджують право власності на ТЗ або користування ним (у тому числі з правом розпорядження). Отже, при оформленні зобов'язання про транзит визначальним є не факт знаходження особи за кермом автомобіля, а факт зазначення такої особи у поданих документах власником транспортного засобу або уповноваженою особою.

Також, відповідно до п.3.1 ч.3 Розділу ІV Правил №118, у разі ввезення громадянином-нерезидентом з метою транзиту на митну територією України транспортного засобу, зареєстрованого у відповідному реєстраційному органі іноземної держави, або ввезення з цією самою метою громадянином-резидентом транспортного засобу, зареєстрованого постійно в цьому органі та який йому належить, що підтверджується відповідним документом про право власності на такий транспортний засіб та реєстраційним документом, декларування такого транспортного засобу здійснюється в усній формі, відтак безпідставними є покликання позивача на відсутність документів, що підтверджують право власності на транспортний засіб або користування ним.

Щодо покликань позивача про вчинення щодо неї третьою особою незаконних дій, що полягали у ввезенні на її ім'я та без її згоди автомобіля з іноземною реєстрацією та внесення службовими особами митного органу завідомо неправдивих відомостей до електронних журналів пунктів пропуску АСМО «Інспектор», у зв'язку з чим вона звернувся із заявою в органи поліції, якими зареєстровано заяву та порушено кримінальне провадження, про що надано витяг з кримінального провадження №0001232, то такі не можуть бути прийняті до уваги з огляду на те, що згідно з ч.6 ст.78 КАС України підставою для звільнення від доказування може бути вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили. Сам факт звернення у правоохоронні органи не є достатньою підставою вважати, що проти позивача вчинені злочинні дії.

Твердження позивача щодо відсутності у неї права на керування транспортним засобом не можна вважати обґрунтованими, оскільки наявність права на керування транспортним засобом не входить до переліку документів, необхідних для здійснення митного контролю та оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України. Відсутність у апелянта посвідчення водія на право керування транспортним засобом не спростовує факту ввезення нею на територію України транспортного засобу.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що твердження позивача про те, що з в грудні 2015 року вона жодного разу не перетинала кордон України, оскільки не мала візи та потреби перебувати там, тому будь-якого транспорту вона не могла перевозити на митну територію України з Польщі спростовується інформацією про факти перетину державного кордону України транспортними засобами, відповіддю Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України №0.64-30734/0/15-17 від 27.09.2017 від 27.09.2017 та відповіддю Львівської митниці ДФС №146/АДВ/13-70-09/11 від 20.09.2017.

Крім того, колегія суддів наголошує, що відсутність в паспорті ОСОБА_1 НОМЕР_4 відмітки митних чи прикордонних органів Республіки Польща не свідчить про не перетинання останньою митного кордону України.

Апеляційний суд наголошує, що необізнаність особи, яка ввезла автомобіль на територію України, про теперішнє місцезнаходження автомобіля не звільняє її від відповідальності за вчинення правопорушення за частиною 3 статті 470 МК України.

Згідно з ч.1,2 ст.77 КАС кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Аналізуючи чинне законодавство та обставини справи суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що посадовою особою митного органу правомірно було прийнято рішення про наявність в діях позивача складу правопорушення, внаслідок чого винесено постанову про порушення митних правил. Відповідач довів правомірність своїх дій. Натомість позивач не довів тих обставин, на яких ґрунтуються його вимоги, а тому в задоволенні позову необхідно відмовити.

Згідно ч.1 ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному з'ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, прийняте відповідно до норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому відсутні підстави для скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Жовківського районного суду Львівської області від 29 травня 2018 року по справі № 444/2024/17 - залишити без змін .

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді С. П. Нос
Я. С. Попко
Повне судове рішення складено 21.09.2018.