Справа № 800/366/17
Суддя: Золотніков Олександр Сергійович
Дата ухвалення: 2018-08-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2018 року

м. Київ

Справа № 800/366/17

Провадження № 11-552сап18

ВеликаПалата Верховного Суду у складі:

головуючого Князєва В. С.,

судді-доповідача Золотнікова О. С.,

суддів Антонюк Н. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В., Гудими Д. А., Кібенко О. Р., Лобойка Л. М., Лященко Н. П., Прокопенка О. Б., Рогач Л. І., Саприкіної І. В., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г.,

за участю секретаря судового засідання Мамонової І. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

представник Вищої ради правосуддя - Ліходій О. О.,

представник Вищої кваліфікаційної комісії суддів України - Лисюк М. О.,

розглянула в судовому засіданні апеляційну скаргу Вищої ради правосуддя (далі - ВРП) на рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 03 квітня 2018 року (судді Данилевич Н. А., Бевзенко В. М., Шарапа В. М., Білоус О. В., Желтобрюх І. Л.) у справі № 800/366/17 за позовом ОСОБА_3 до ВРП та Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі - ВККС, Комісія) про визнання недійсним рішення й зобов'язання вчинити певні дії та

ВСТАНОВИЛА:

06 вересня 2017 року ОСОБА_3 звернувся до Вищого адміністративного суду України як суду першої інстанції з позовом до ВРП та ВККС, у якому просив:

- визнати недійсним рішення ВРП від 23 лютого 2017 року № 320/0/15-17 в частині направлення до ВККС матеріалів разом з поданням про призначення на посаду судді вперше кандидата на посаду судді Звенигородського районного суду Черкаської області ОСОБА_3.;

- зобов'язати Комісію повернути до ВРП матеріали разом з поданням про призначення на посаду судді вперше кандидата на посаду судді Звенигородського районного суду Черкаської області ОСОБА_3.;

- зобов'язати ВРП вирішити питання про призначення кандидата на посаду судді Звенигородського районного суду Черкаської області ОСОБА_3., а саме: вчинити дії щодо внесення відповідного подання згідно з абзацом першим пункту 13 розділу ІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 21 грудня 2016 року

№ 1798-VIII «Про Вищу раду правосуддя» (далі - Закон № 1798-VIII).

На обґрунтування позову ОСОБА_3 зазначив, що оскаржуваним рішенням ВРП вирішено передати Комісії нерозглянуті до дня набрання чинності Законом України від 02 червня 2016 року № 1401-VIII «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» (далі - Закон № 1401-VIII) матеріали про призначення на посади суддів вперше, в тому числі матеріали щодо позивача як кандидата на посаду судді Звенигородського районного суду Черкаської області. На думку позивача, при розгляді матеріалів щодо нього ВРП залишено поза увагою те, що Вищою радою юстиції (далі - ВРЮ) Президентові України внесене подання від 11 лютого 2014 року за № 70/0/15-14 про призначення ОСОБА_3 на посаду судді Звенигородського районного суду Черкаської області. Приймаючи оскаржуване рішення, ВРП порушила права позивача як кандидата на посаду судді, оскільки направила його матеріали разом з поданням для повторного складання кваліфікаційного іспиту, участі в конкурсі та проходження спеціальної перевірки, в той час як законодавством не передбачено вчинення повторних дій кандидатом, по якому вже внесено подання про призначення на посаду судді. Крім того, позивач вказав, що протягом 2016 року Президентом України були видані укази про призначення суддів на посади від 01 серпня 2016 року № 321/2016, 25 вересня 2016 року № 410/2016, 29 вересня 2016 року № 425/2016, до яких позивача не включено з невідомих причин.

Суддя Вищого адміністративного суду України ухвалою від 08 вересня 2017 року відкрив провадження у справі.

До набрання чинності Кодексом адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон № 2147-VIII) та припинення діяльності Вищого адміністративного суду України розгляд адміністративного позову ОСОБА_3 цим судом не закінчено.

Відповідно до підпункту 5 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України та на підставі Закону № 2147-VIII справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 передано до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду рішенням від 03 квітня 2018 року адміністративний позов ОСОБА_3 задовольнив частково. Суд визнав протиправним та скасував рішення ВРП від 23 лютого 2017 року № 320/0/15-17 в частині направлення до Комісії матеріалів разом з поданням про призначення на посаду судді вперше кандидата на посаду судді Звенигородського районного суду Черкаської області ОСОБА_3. Зобов'язано ВРП повторно розглянути питання про призначення ОСОБА_3 на посаду судді Звенигородського районного суду Черкаської області з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні. В решті позову суд відмовив.

Не погоджуючись з постановленим у справі судовим рішенням в частині задоволених позовних вимог, ВРП в апеляційній скарзі зазначила, що судом неповно досліджено докази і обставини у справі, неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до прийняття незаконного рішення у вказаній частині. На думку скаржника, рішення ВРП від 23 лютого 2017 року № 320/0/15-17 є законним, прийнятим повноважним складом ВРП, в межах наданих законодавством повноважень, рішення підписано всіма її членами, які брали участь у його ухваленні, підстави та мотиви прийняття саме такого рішення наведенні в тексті цього рішення. Відповідач також зазначив, що суд першої інстанції помилково та безпідставно розмежував поняття «матеріали» та «подання», маючи на увазі різні стадії добору та призначення суддів на посади, оскільки фактично подання і являє собою матеріали щодо призначення суддів на посади. З урахуванням викладеного скаржник просить скасувати оскаржуване рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення - про відмову ОСОБА_3 у задоволенні позову повністю.

У відзиві на апеляційну скаргу ВККС просить залишити рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 03 квітня 2018 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Комісії про зобов'язання повернути до ВРП матеріали разом з поданням про призначення позивача на посаду судді вперше - без змін.

ОСОБА_3 у відзиві на апеляційну скаргу зазначив, що не погоджується з твердженням представника ВРП щодо законності та вмотивованості рішення відповідача від 23 лютого 2017 року № 320/0/15-17 в частині направлення матеріалів щодо позивача разом з поданням ВРЮ до ВККС для повторного складання кваліфікаційного іспиту, проходження спеціальної перевірки та участі у конкурсі, оскільки вказане рішення порушує його конституційні права. У зв'язку з викладеним позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін.

Рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 03 квітня 2018 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 в апеляційному порядку не оскаржено.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник ВРП підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити з викладених у ній мотивів. Представник ВККС та позивач підтримали доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу відповідного учасника справи.

Дослідивши наведені в апеляційній скарзі ВРП доводи та надані на противагу їм аргументи позивача, заслухавши суддю-доповідача, виступи учасників справи, перевіривши матеріали справи, Велика Палата Верховного Суду переглянула оскаржуване судове рішення та дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Суд першої інстанції установив, що 21 квітня 2011 року ОСОБА_3 звернувся до ВККС із заявою про участь у доборі кандидатів на посаду судді вперше, оголошеному рішенням Комісії від 18 березня 2011 року.

Рішенням ВККС від 28 квітня 2011 року № 1343/пп-11 ОСОБА_3 допущений до добору кандидатів на посаду судді вперше та відповідно до рішення Комісії від 13 травня 2011 року № 1428/пп-11 допущений до складання анонімного тестування (іспиту) з метою виявлення рівня загальних теоретичних знань у галузі права.

ОСОБА_3 за результатами проходження 22 травня 2011 року анонімного тестування (іспиту) з метою виявлення рівня загальних теоретичних знань у галузі права набрав 90 балів, за результатами складення 19 червня 2011 року кваліфікаційного іспиту - 77 балів і був зарахований до резерву на заміщення вакантних посад суддів на підставі рішення ВККС від 30 червня 2011 року № 2026/пп-11.

Рішенням Комісії від 30 липня 2013 року № 377/пп-13 визначено рейтинг кандидатів на посаду судді вперше, в якому ОСОБА_3 зайняв 21 місце.

Рішенням ВККС від 03 вересня 2013 року № 382/пп-13 ОСОБА_3 за наслідками розгляду його заяви від 23 серпня 2013 року визнано переможцем конкурсу на заміщення вакантної посади судді Звенигородського районного суду Черкаської області.

Рішенням Комісії від 31 жовтня 2013 року № 453/пп-13 вирішено рекомендувати ОСОБА_3 для призначення на посаду судді Звенигородського районного суду Черкаської області з виключенням його з резерву на заміщення вакантних посад суддів з 31 жовтня 2013 року.

11 лютого 2014 року ВРЮ прийняла рішення № 70/0/15-14 про внесення подання Президентові України про призначення ОСОБА_3 на посаду судді Звенигородського районного суду Черкаської області.

У порядку та в строки, визначені статтею 72 Закону України від 07 липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 2453-VI), Указ Президента України про призначення ОСОБА_3 на посаду судді Звенигородського районного суду Черкаської області видано не було.

На виконання абзацу другого пункту 4 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1401-VIII, який набрав чинності 30 вересня 2016 року, супровідним листом від 25 жовтня 2016 року за № 02-01/3080 Адміністрацією Президента України повернуто до ВРП матеріали про призначення кандидатів на посади суддів вперше стосовно 68 осіб (у тому числі щодо ОСОБА_3.), які не було розглянуто Президентом України до 30 вересня 2016 року, для їх розгляду ВРП.

Рішенням ВРП від 23 лютого 2017 року № 320/0/15-17 «Про передачу відповідних матеріалів Вищій кваліфікаційній комісії суддів України про призначення на посади суддів вперше, не розглянутих до дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» вирішено передати ВККС матеріали про призначення, серед інших, ОСОБА_3 на посаду судді Звенигородського районного суду Черкаської області.

Підставою для прийняття вказаного рішення зазначено норми статей 30, 34 та пункту 13 розділу ІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1798-VIII.

15 березня 2017 року ОСОБА_3 подав до ВРП звернення від 14 березня 2017 року, яким просив роз'яснити підстави повернення матеріалів стосовно нього разом з поданням ВРЮ до Комисії для повторного складання кваліфікаційного іспиту, проходження спеціальної перевірки та участі в конкурсі.

ВРП листом від 18 квітня 2017 року за № 4981/0/9-17 надала відповідь на звернення ОСОБА_3, у якій роз'яснила, що матеріали кандидатів на посади суддів, у тому числі стосовно позивача, передані до Комісії з урахуванням положень статті 93 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VІІІ) та на виконання рішення ВРП від 23 лютого 2017 року № 320/0/15-17.

Установлені судом першої інстанції обставини справи її учасники не оспорюють.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування рішення ВРП від 23 лютого 2017 року № 320/0/15-17 в частині направлення до Комісії матеріалів разом з поданням про призначення на посаду судді вперше кандидата на посаду судді Звенигородського районного суду Черкаської області ОСОБА_3., а також зобов'язання ВРП повторно розглянути питання про призначення позивача на посаду судді Звенигородського районного суду Черкаської області з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду виходив із того, що призначення судді на посаду є самостійною стадією, яка відмежована від стадії добору кандидатів на цю посаду. Конституція України, з урахуванням внесених Законом № 1401-VIII змін, а також закони № 1402-VIII та № 1798-VIII не встановлюють необхідності повторного складення кваліфікаційного іспиту, проходження спеціальної перевірки та участі у конкурсі особами, подання щодо яких передані до ВРП для вирішення питання про призначення на посаду судді.

Крім того, за висновком суду першої інстанції до спірних правовідносин підлягають застосуванню виключно норми абзацу другого пункту 4 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1401-VIII і абзацу першого пункту 13 розділу ІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1798-VIII, в яких прямо зазначено про передачу до ВРП матеріалів та подань ВРЮ про призначення на посади суддів вперше, які не були розглянуті до 30 вересня 2016 року, для вирішення питання про їх призначення (внесення подань).

ВеликаПалата Верховного Суду не погоджується з цими висновками Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду з огляду на таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 27 Закону України від 15 січня 1998 року № 22/98-ВР «Про Вищу раду юстиції» (у редакції, чинній на момент прийняття рішення про внесення подання Президенту України про призначення позивача на посаду судді) ВРЮ приймає подання про призначення суддів.

Згідно зі статтею 29 цього Закону призначення на посаду судді вперше здійснюється Президентом України на підставі подання ВРЮ.

ВРЮ приймає рішення щодо внесення подання про призначення на посаду судді вперше на підставі розгляду рекомендації ВККС, до якої обов'язково додається особова справа кандидата на посаду судді вперше та будь-які інші матеріали, які дають змогу перевірити дотримання передбаченого Законом № 2453-VІ порядку призначення на посаду судді вперше. У разі необхідності ВРЮ має право отримувати такі матеріали від ВККС, робити запити до будь-яких підприємств, установ та організацій з метою перевірки відповідної інформації.

Кандидатура на посаду судді розглядається після доповіді члена ВРЮ, який діє за дорученням відповідної секції, яка попередньо проводить перевірку дотримання передбаченого Законом № 2453-VІ порядку призначення на посаду судді вперше.

У разі встановлення порушень порядку, які призвели або могли призвести до неправильних результатів добору, ВРЮ приймає вмотивоване рішення про відмову у внесенні подання щодо призначення кандидата (кандидатів) на посаду судді, а також визначає дії ВККС, необхідні для усунення наслідків цих порушень.

Рішення щодо кандидата на посаду судді приймається на засіданні ВРЮ відкритим голосуванням.

Пропозиція про внесення подання Президентові України щодо призначення на посаду судді вважається прийнятою, якщо за неї проголосувало не менше 14 членів ВРЮ. В інших випадках приймається рішення про відмову у внесенні подання щодо призначення кандидата на посаду судді.

Відповідно до статті 128 Конституції України (у редакції, чинній на час проходження позивачем процедури призначення на посаду судді) перше призначення на посаду професійного судді строком на п'ять років здійснюється Президентом України. Всі інші судді, крім суддів Конституційного Суду України, обираються Верховною Радою України безстроково, в порядку, встановленому законом.

30 вересня 2016 року набрали чинності закони № 1401-VІІІ та № 1402-VІІІ, відповідно до яких, серед іншого, скасовано п'ятирічний термін призначення суддів та впроваджено безстрокове зайняття ними посад, створено ВРП, а також з метою сприяння ВККС у встановленні відповідності кандидата на посаду судді критеріям професійної етики та доброчесності для цілей кваліфікаційного оцінювання утворено Громадську раду доброчесності.

За правилами пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1401-VIII з дня набрання чинності цим Законом призначення, припинення повноважень та звільнення суддів здійснюється відповідно до Конституції України з урахуванням внесених цим Законом змін.

Відповідно до абзацу другого пункту 4 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону матеріали та подання ВРЮ про призначення суддів строком на п'ять років, не розглянуті до дня набрання чинності цим Законом, повертаються до ВРП для вирішення питання про призначення суддів на посади відповідно до Конституції України з урахуванням внесених цим Законом змін.

Суд установив, що матеріали та подання ВРЮ про призначення ОСОБА_3 на посаду судді Звенигородського районного суду Черкаської області строком на п'ять років не були розглянуті до дня набрання чинності Законом № 1401-VІІІ.

У зв'язку з цим Адміністрація Президента України листом від 25 жовтня 2016 року за № 02-01/3080 повернула до ВРП матеріали для вирішення питання про призначення кандидата на посаду судді вперше ОСОБА_3 відповідно до Конституції України з урахуванням унесених Законом № 1401-VІІІ змін.

05 січня 2017 року набрав чинності Закон № 1798-VIII.

Згідно з абзацами першим - четвертим пункту 13 розділу ІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону матеріали та подання ВРЮ про призначення на посади суддів вперше, не розглянуті до дня набрання чинності Законом № 1401-VIII, передаються до ВРП для вирішення питання про призначення відповідних суддів (внесення відповідних подань).

Кандидати на посаду судді, матеріали щодо яких передані до ВРП відповідно до абзацу першого згаданого пункту та які на шістдесятий день з дня набрання чинності Законом № 1402-VIII не відповідають вимогам для призначення на посаду судді згідно з Конституцією України, припиняють участь у процедурах призначення на посаду судді.

Кандидати на посаду судді, матеріали щодо яких передані до ВРП згідно з абзацом першим цього пункту і які не пізніше ніж на шістдесятий день з дня набрання чинності Законом № 1402-VIII відповідають вимогам для призначення на посаду судді відповідно до Конституції України та Закону № 1402-VIII, повторно складають кваліфікаційний іспит, проходять спеціальну перевірку та беруть участь у конкурсі на зайняття посади судді.

Для проведення спеціальної перевірки, кваліфікаційного іспиту та конкурсу на зайняття посади судді ВРП передає відповідні матеріали ВККС.

Аналізуючи наведені норми пункту 13 розділу ІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1798-VIIІ, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що абзаци перший - четвертий цього пункту взаємопов'язані між собою та не підлягають окремому застосуванню, оскільки в тексті абзаців другого та третього є пряме посилання на абзац перший. При цьому абзаци другий та третій вказаного пункту передбачають встановлення ВРП відповідності кандидатів на посаду судді вимогам Конституції України (в редакції Закону № 1401-VIII) та Закону № 1402-VIII, та подальші дії ВРП щодо них. Водночас передбачені абзацом четвертим цього пункту дії ВРП випливають з абзацу третього, оскільки у разі відповідності кандидата вимогам для призначення на посаду судді відповідно до Конституції України (у вказаній редакції) та Закону № 1402-VIII кандидати повторно складають кваліфікаційний іспит, проходять спеціальну перевірку та беруть участь у конкурсі на зайняття посади судді, що здійснює та контролює Комісія.

Як установив суд першої інстанції, 23 лютого 2017 року ВРП розглянула матеріали стосовно кандидатів на посади суддів, не розглянуті до набрання чинності Законом № 1401-VIII, та ухвалила рішення передати їх ВККС для проведення спеціальної перевірки, кваліфікаційного іспиту та конкурсу на зайняття посади судді.

Ураховуючи установлені у справі обставини та наведені правові норми, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що ВРП при прийнятті оскаржуваного рішення діяла виключно на підставі, у межах повноважень і в спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Установлена під час вирішення спору правомірність дій відповідача у межах правовідносин, з приводу яких виник спір, обумовлює відсутність підстав для задоволення позову, а тому помилковими є висновки Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_3

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права у подібних відносинах викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 31 травня та 21 червня 2018 року (справи № 11-235заі18 (№ 800/648/16) та № 11-338сап18 (№ 800/41/17) відповідно).

З огляду на доводи позивача щодо фактичного звуження ВРП обсягу його прав як кандидата на посаду судді, стосовно якого було внесено подання ВРЮ про призначення на посаду судді, Велика Палата Верховного Суду зазначає таке.

За змістом статті 1, частин першої, другої статті 8 Основного Закону Україна є правовою державою, в якій визнається і діє принцип верховенства права; Конституція України має найвищу юридичну силу, закони приймаються на її основі й мають відповідати їй.

Згідно зі статтею 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

У Рішенні Конституційного Суду України від 29 червня 2010 року № 17-рп/2010 вказано, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, згідно з яким обмеження основних прав людини та громадянина й утілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, установлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) вислів «згідно із законом» вимагає, по-перше, щоб оскаржуваний захід мав певне підґрунтя в національному законодавстві; він також стосується якості закону, про який йдеться, вимагаючи, щоб він був доступний для зацікавленої особи, яка, окрім того, повинна мати можливість передбачити наслідки його дії щодо себе, та відповідав принципові верховенства права (пункт 84 рішення ЄСПЛ від 09 січня 2013 року у справі «Олександр Волков проти України», заява № 21722/11, пункт 155 рішення ЄСПЛ від 29 квітня 2003 року у справі «Полторацький проти України», заява № 38812/97).

ЄСПЛ також зазначав, що верховенство права, один з основоположних принципів демократичного суспільства, притаманне всім статтям Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Таким чином, питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності та не було свавільним (пункт 50 рішення ЄСПЛ від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України», заяви № 23759/03 та № 37943/06).

У справі, яка розглядається, на час виникнення спірних правовідносин в Україні впроваджувалася повномасштабна судова реформа, яка включала внесення змін до Конституції та законів України, а також інституційні зміни.

Зокрема, зазнали змін вимоги до кваліфікації кандидата на посаду судді, процедури добору суддів, перевірки кандидатів на цю посаду, проведення кваліфікаційного іспиту та інші. Це обумовлено потребою оновлення суддівського корпусу відповідно до суспільних очікувань та згідно з європейськими стандартами, а також для відновлення довіри громадян до судової влади.

Доводи позивача про те, що ВРП зобов'язана ухвалити рішення про внесення Президенту України подання про призначення його на посаду судді, оскільки до вказаних вище змін в законодавстві ВККС рекомендувала призначити його на посаду судді, а ВРЮ на цій підставі внесла відповідне подання Президенту України, не можуть бути визнані обґрунтованими, адже Президент України на підставі зазначеного подання не видав указ, тобто воно не було реалізоване й було повернуто разом з усіма іншими матеріалами.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на те, що Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного судунеправильно застосував норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про скасування оскаржуваного судового рішення у вказаній частині з ухваленням нового рішення - про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Керуючись статтями 266, 308, 310, 315, 317, 322, 325 КАС України, Велика Палата Верховного Суду

ПОСТАНОВИЛА:

1. Апеляційну скаргу Вищої ради правосуддя задовольнити.

2. Рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 03 квітня 2018 року у справі № 800/366/17 у частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про визнання протиправним й скасування рішення Вищої ради правосуддя від 23 лютого 2017 року № 320/0/15-17 у частині направлення до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України матеріалів разом із поданням про призначення на посаду судді вперше кандидата на посаду судді Звенигородського районного суду Черкаської області ОСОБА_3 та зобов'язання Вищої ради правосуддя повторно розглянути питання про призначення ОСОБА_3 на посаду судді Звенигородського районного суду Черкаської області - скасувати.

3. Ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити ОСОБА_3 у задоволенні позовних вимог.

4. В іншій частині рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 03 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Князєв

Суддя-доповідач О. С. Золотніков

Судді: Н. О. Антонюк О. Б. Прокопенко

С. В. Бакуліна Л. І. Рогач

В. В. Британчук І. В. Саприкіна

Д. А. Гудима О. С. Ткачук

О. Р. Кібенко В. Ю. Уркевич

Л. М. Лобойко О. Г. Яновська

Н. П. Лященко