Справа № 311/464/17 (2-а/311/23/2017)
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2018-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

26 вересня 2018 року

Київ

справа № 311/464/17 (2-а/311/23/2017)

провадження № К/9901/3161/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Смоковича М. І.,

суддів: Білоуса О. В., Стрелець Т. Г.,

розглянувши у порядку письмового провадження в касаційній інстанції справу

за позовом ОСОБА_4 до Василівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, за участю третіх осіб: ОСОБА_2, Солонянський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» про скасування постанови від 01 квітня 2016 року по виконавчому провадженню № 50624016, провадження в якій відкрито

за касаційною скаргою Василівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області на постанову Василівського районного суду Запорізькій області, прийняту 10 липня 2017 року у складі головуючого судді Пушкарьової С. П., та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду, постановлену 18 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: головуючого - Панченко О. М., суддів: Іванова С. М., Чередниченка В. Є.,

у с т а н о в и в:

У лютому 2017 року позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив скасувати постанову про стягнення з боржника виконавчого збору від 01 квітня 2016 року, винесену державним виконавцем Василівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, треті особи - ОСОБА_2, Солонянський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» у виконавчому провадженні № 50624016.

Позов обґрунтовано тим, що постанову винесено із порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки відповідачем не доведено правомірності винесення постанови про стягнення з позивача виконавчого збору, а тому просить її скасувати.

Постановою Василівського районного суду Запорізької області від 10 липня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18 жовтня 2017 року, позов задоволено в повному обсязі.

У касаційній скарзі відповідач, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення ними норм процесуального права, просить рішення судів попередніх інстанцій скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Судами попередніх інстанції встановлено, що рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 06 серпня 2014 року задоволено позов ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» та стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_4, на користь ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованість за кредитним договором № 6578105, укладеним 25 липня 2008 року між ЗАТ «Перший Український Міжнародний Банк», правонаступником якого є ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк», та ОСОБА_1, в сумі 21 017,32 доларів США, що складається із: суми заборгованості за кредитом - 18 671,75 доларів США; суми заборгованості за відсотками - 2 345,57 доларів США. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» судові витрати зі сплати судового збору за подачу позову в сумі 2 474,79 грн. 11 вересня 2014 року Василівським районним судом за вказаним рішенням було видано виконавчий лист. Постановою головного державного виконавця Солонянського РВ ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області Загребельної О.Л. 04 жовтня 2016 року відкрито виконавче провадження за вказаним виконавчим листом.

14 листопада 2016 року дружина заявника ОСОБА_1 уклала додаткову угоду №6578105/1 до кредитного договору № 6578105 від 25 липня 2008 року, за якою усі її зобов'язання припиняються шляхом прощення боргу при сплаті частини заборгованості в розмірі 8 000 доларів США протягом двох днів з моменту підписання угоди. ОСОБА_2 сплатила 8 000 доларів США в обумовлені зазначеною угодою строки на свій кредитний рахунок.

ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» (далі також - ПАТ «ПУМБ») надало ОСОБА_2 довідку вих. №КНО-44.2.1/133 від 14 листопада 2016 року про повне погашення кредиту та відсутність по ньому заборгованості. Також було врегульовано питання повернення судового збору. Згідно копій заяв представника ПАТ «ПУМБ» Конюшко Д.Б., адресованих до начальника Василівського РВ ДВС ГТУЮ у Запорізькій області та до начальника Солонянського РВ ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області, стягувач просив винести постанову про повернення виконавчого документу стягувачу без виконання в зв'язку з погашенням боржником усіх зобов'язань за кредитним договором. Судом встановлено, що в матеріалах виконавчого провадження, яке знаходиться на виконанні у Солонянському РВ ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області, міститься постанова від 01 квітня 2016 року про стягнення з боржника виконавчого збору, винесена державним виконавцем Відділу ДВС Василівського РУЮ Запорізької області Стеблій Ю.В. В постанові про стягнення виконавчого збору зазначено, що 25 березня 2016 року постановою державного виконавця Відділу ДВС Василівського РУЮ Запорізької області ВП №50624016 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого документа - виконавчого листа №2/311/739/2014, виданого 11 вересня 2014 року Василівським районним судом Запорізької області, про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованості в сумі 21 017,32 доларів США та запропоновано боржнику виконати його в добровільному порядку в строк до 31 березня 2016 року. У наданий строк боржником виконавчий лист не виконано в добровільному порядку, тому постановлено стягнути з ОСОБА_4 виконавчий збір у розмірі 55 170,46 грн.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив з того, що відповідачем не надано доказів на підтвердження належного та своєчасного отримання ОСОБА_4 постанови державного виконавця від 25 березня 2016 року ВП №50624016 про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого документа - виконавчого листа №2/311/739/2014, виданого 11 вересня 2014 року Василівським районним судом Запорізької області, що в свою чергу позбавило позивача права на добровільне виконання рішення суду.

Верховний Суд погоджується з висновками судів.

Відповідно до частини другої статті 2 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (в редакції на час винесення оскаржуваної постанови, далі Закон України № 606-XIV) примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу». Згідно із частиною першою статті 6 Закону України № 606-XIV державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України № 606-XIV державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавчий збір стягується на підставі постанови державного виконавця, якщо боржником в установлений для цього строк рішення добровільно не виконано, а державним виконавцем вчинено дії, спрямовані на примусове виконання.

Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до частини другої статті 25 Закону України № 606-XIV державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору.

Згідно з частиною першою статті 27 названого Закону у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Отже, вказані норми зобов'язують боржника добровільно виконати рішення у строк, встановлений державним виконавцем та повідомити про таке виконання у цей же термін. В свою чергу, ці норми, у разі невиконання боржником рішення добровільно у встановлений державним виконавцем строк, зобов'язують державного виконавця на наступний день після закінчення відповідних строків розпочати примусове виконання рішення, тобто вчиняти певні дії, спрямовані на примусове виконання рішення із стягненням з боржника виконавчого збору.

Судами попередніх інстанцій вірно зазначено, що відповідно до частини першої статті 31 Закону України № 606-XIV державний виконавець має бути проінформований про час отримання боржником постанови про відкриття провадження, а повідомлення боржника про виконавче провадження має бути здійснено шляхом отримання постанови про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до частини другої статті 25 Закону України № 606-XIV відлік строку для добровільного виконання рішення відраховується від дня прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження, проте, зі змісту словосполучення «добровільне виконання» прямо випливає обов'язок державного виконавця направити таку постанову боржнику завчасно так, щоб боржник після отримання копії постанови про відкриття виконавчого провадження мав можливість виконати рішення добровільно, тобто без настання негативних наслідків у вигляді стягнення з боржника виконавчого збору.

Судами було встановлено, що відповідач в порушення вимог частини першої статті 31 Закону України № 606-XIV направив постанову від 25 березня 2016 року про відкриття виконавчого провадження № 50624016 простою кореспонденцією.

Колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанції про скасування постанови про стягнення з боржника виконавчого збору від 01 квітня 2016 року у виконавчому провадженні № 50624016, оскільки відповідач не довів суду правомірність прийняття цієї постанови та вказана постанова прийнята державним виконавцем з порушенням встановленого чинним законодавством порядку.

Таким чином, Верховний Суд погоджується з висновками судів про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача.

Приписами частини першої статті 341 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що постанова Василівського районного суду Запорізької області від 10 липня 2017 року та ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 17 жовтня 2017 року ґрунтуються на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким дана належна юридична оцінка, правильно застосовані норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та не допущено порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. Усі доводи та їх обґрунтування викладені в касаційній скарзі не спростовують висновків судів попередніх інстанцій, тому підстави для скасування ухвалених судових рішень та задоволення касаційної скарги відсутні.

Згідно з частиною першою статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України,

п о с т а н о в и в :

Касаційну скаргу Василівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області залишити без задоволення.

Постанову Василівського районого суду Запорізької області від 10 липня 2017 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 17 жовтня 2017 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий М. І. Смокович

Судді О. В. Білоус

Т. Г. Стрелець