Справа № 808/1940/18
Суддя: Садовий Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2018-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

24 вересня 2018 року Справа № 808/1940/18 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Садового І.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження матеріали адміністративної справи

за позовною заявою: ОСОБА_1 (АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_1)

до Управління соціального захисту населення Оріхівської районної державної адміністрації Запорізької області (70500, Запорізька область, м.Оріхів, вул.Запорізька, буд.36; )

про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

25.05.2018 ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Управління соціального захисту населення Оріхівської районної державної адміністрації Запорізької області (далі - відповідач), в якій просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу виплат, призначених як допомогу на дітей одиноким матерям з серпня 2014 року по березень 2016 року включно та допомогу при народженні другої дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 з серпня 2014 року по березень 2016 року включно;

- зобов'язати відповідача виплатити позивачу призначені допомогу на дітей одиноким матерям з серпня 2014 року по березень 2016 включно у сумі 7716 грн. та допомогу при народженні другої дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 з серпня 2014 року по березень 2016 року включно у розмірі 19104,20 грн.

Ухвалою суду від 30.05.2018 позовну заяву було залишено без руху на підставі ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), позивачу було надано 10-денний строк з дня отримання вказаної ухвали для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 12.06.2018 поновлено позивачу строк звернення з позовом до адміністративного суду, звільнено позивача від сплати судового збору та відкрито провадження в адміністративній справі за правилами загального позовного провадженян. В процесі підготовчого провадження у справі призначено підготовче судове засідання по справі на 21.06.2018. Розгляд справи було відкладено на 02.08.2018.

Ухвалою суду від 02.08.2018 продовжено строк підготовчого провадження по справі на тридцять днів до 12.09.2018 та розгляд справи відкладено на 20.08.2018.

Ухвалою суду від 02.08.2018 витребувано від Управління соціального захисту населення Оріхівської районної державної адміністрації Запорізької області належним чином завірену паперову копію особової справи ОСОБА_1, заведеної Управлінням соціального захисту населення м. Шахтарськ Донецької області.

Ухвалою суду від 20.08.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у судовому засіданні 11.09.2018.

Сторони у судове засідання 11.09.2018 не з'явились.

11.09.218 представник позивача направив на адресу суду клопотання про розгляд справи без його участі у письмовому провадженні (вх. №28258 від 11.09.2018).

Представник відповідача супровідним листом від 07.09.2018 за вих. №3025/03 направив на адресу суду витребувані ухвалою від 02.08.2018 документи та просив справу розглянути за його відсутності у письмовому провадженні (вх. №28354 від 11.09.2018).

Відповідно до ч.9 ст.205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

У зв'язку з розглядом справи в порядку письмового провадження, відповідно до вимог ч.4 ст.229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Обґрунтування позовних вимог зазначено у позовній заяві. Зокрема, зазначено, що позивачка має двох малолітніх дітей, 2007 та ІНФОРМАЦІЯ_2. З жовтня 2007 року, після народження доньки ОСОБА_3, позивачка отримувала соціальну допомогу на дітей одиноким матерям. Після народження другої доньки ОСОБА_2, позивачка оформила допомогу, яка виплачується при народженні другої дитини. Однак, з серпня 2014 року (дня окупації Донецької області) вищезазначені виплати припинені та поновлені з квітня 2016 року, після реєстрації, як внутрішньо переміщеної особи в м.Оріхів Запорізької області. Позивач звернулась із відповідною заявою до управління соціального захисту населення Оріхівської районної адміністрації Запорізької області про поновлення раніше призначеної соціальної допомоги на дітей одиноким матерям, та здійснення виплат призначених при народженні другої дитини. Не отримавши відповіді, позивачка звернулась до Департаменту соціального захисту населення Запорізької обласної державної адміністрації. Листом №02.С.0768.1 від 19.03.2018 Департамент соціального захисту населення повідомив позивачці, що виплати їй будуть проводитись з квітня 2016 року (з дати фактичного проживання на території Оріхівського району Запорізької області). Управлінням було призначено допомогу на дітей одиноким матерям з 01.04.2016 по 30.09.2016 та допомогу при народженні дитини з 01.04.2016 по 30.09.2016. Жодної з умов, визначених чинним законодавством для припинення виплат допомоги, не мало місце за спірний період. Таких рішень управлінням соціального захисту населення не приймалось. Отже, невиплату вищезазначених допомог за період з 01.08.2014 по 31.03.2016 позивач вважає безпідставною та просить позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог з підстав, зазначених у відзиві на адміністративний позов від 03.07.2018. Зокрема зазначив, що 12.04.2018 позивачка та її діти, ОСОБА_3 та ОСОБА_2, були взяті на облік як внутрішньо переміщені особи.

Пунктом 55 Постанови Кабінету міністрів України № 1751 від 27.12.2001 "Про затвердження Порядку призначення і виплати допомоги сім'ям з дітьми" передбачено, що допомога, яка не отримана вчасно внаслідок невиконання отримувачами умов, визначених цим Порядком, виплачується минулий з моменту призначення час, але не більш як за шість місяців з місяця звернення за її одержанням. Оскільки позивач звернулась до Управління 11.08.2016 за призначенням допомоги на дітей одиноким матерям та допомоги при народжені дитини Управління не має змоги виплати заявлені в позові суми за вказані період відповідно до вищевказаної Постанови.

Всі виплати відповідно до Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб", Постанови Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 № 1751 "Про затвердження Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми", Постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365 "Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" та Постанови Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 505 "Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг" здійснюються в повному обсязі відповідно до діючого законодавства й по теперішній час, а саме: з жовтня 2016 року здійснюється виплата по наданню щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг та виплати на одну дитину одиноким матерям. З наведених підстав просить відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Розглянувши наявні матеріали та фактичні обставини справи, дослідивши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд з'ясував наступне.

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 є внутрішньо переміщеною особою.

Відповідно до свідоцтва про народження від 24.09.2007 НОМЕР_2 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, яка народилась м.Кіровське Донецької області, є донькою позивача (а.с.13).

Згідно свідоцтва про народження НОМЕР_3 від 14.09.2012 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка народилася в смт.Сердите, м. Шахтарськ Донецької області є донькою позивача (а.с.12).

В квітні 2016 року позивач з двома доньками виїхала з окупованої території Донецької області.

14.04.2016 позивач з двома доньками були зареєстровані як внутрішньо переміщені особи за адресою: АДРЕСА_2

Відповідно до довідки від 12.04.2018 № ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 взята на облік як внутрішньо переміщена особа (а.с.14, 88).

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 взята на облік як внутрішньо переміщена особа відповідно до Довідки від 12.04.2018 № (а.с.16, 87), а ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 - відповідно до Довідки від 12.04.2018 № (а.с.15, 86).

ОСОБА_1 звернулась із відповідною заявою до управління праці та соціального захисту населення Оріхівської районної державної адміністрації Запорізької області про здійснення виплати раніше призначеної соціальної допомоги на дітей одиноким матерям, та виплати призначені при народженні другої дитини.

Також, ОСОБА_1 звернулась із відповідною заявою про несплату державної допомоги за період 2014-2016 роки до Департаменту соціального захисту населення Запорізької обласної державної адміністрації.

Листом від 19.03.2018 за №02.С.0768.1 Департамент соціального захисту населення надав позивачу відповідь, згідно якої повідомив, що на обліку як внутрішньо переміщена особа позивач перебуває з 14.04.2016. 11.08.2016 позивач зверталась до управління за призначенням допомоги на дітей одиноким матерям та допомоги при народжені дитини. Відповідно до Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365, районною комісією з питань призначення (відновлення) та контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам справа позивача розглядалась 25.08.2016, де було прийнято рішення про надання їй державної допомоги з квітня 2016 року (з дати фактичного проживання на території Оріхівського району). Управлінням позивачу було призначено допомогу на дітей одиноким матерям з 01.04.2016 по 30.09.2016 та допомогу при народженні дитини з 01.04.2016 по 30.09.2016 (а.с.17).

На звернення позивача на Урядову гарячу лінію про незаконну відмову у виплаті заборгованості по державній допомозі листом Запорізької обласної державної адміністрації від 10.04.2018 за №79-С-04599-угл ОСОБА_1 було повідомлено, що їй призначено допомогу на дітей одиноким матерям з 01.04.2016 по 30.09.2016 та допомогу при народженні дитини з 01.04.2016 по 30.09.2016 (а.с.18)

Зазначене підтверджується також рішенням управління праці та соціального захисту населення Оріхівської районної державної адміністрації Запорізької області про розгляд звернення ОСОБА_1 №24 від 26.07.2016 (а.с.105), рішеннями управління праці та соціального захисту населення Оріхівської районної державної адміністрації Запорізької області від 25.08.2016 (а.с.104), від 02.09.2016 (а.с. 103) від 16.09.2016 (а.с. 102).

Як зазначив позивач, спірними в межах даної справи є дії відповідача в частині не нарахування та невиплати позивачу державної допомоги на дітей одиноким матерям та допомогу при народженні дитини з 01.08.2014 по 31.03.2016.

Всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, дослідивши надані позивачем та відповідачем докази, суд приходить до наступних висновків.

У відповідності до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" №2811-XII, 21.11.1992 (далі - Закон №2811-ХІІ), громадяни України, в сім'ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Згідно із ч.ч. 3, 4 ст. 1 Закону №2811-ХІІ порядок призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми та перелік документів, необхідних для призначення допомоги за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Роботу щодо призначення та виплати державної допомоги сім'ям з дітьми організовує центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення.

За приписами ч. 1 ст. 3 Закону №2811-ХІІ відповідно до цього Закону призначаються такі види державної допомоги сім'ям з дітьми: допомога у зв'язку з вагітністю та пологами; допомога при народженні дитини; допомога при усиновленні дитини; допомога на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування; допомога на дітей одиноким матерям.

Відповідно до ст. 10 Закону №2811-ХІІ допомога при народженні дитини надається одному із батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною. Одноразова допомога, призначена опікуну, вважається власністю дитини.

Згідно із частинами 1-3 статті 11 Закону №2811-ХІІ допомога батькам при народженні дитини призначається на підставі свідоцтва про народження дитини. Опікунам зазначена допомога призначається на підставі рішення про встановлення опіки. Для призначення допомоги при народженні дитини до органу праці та соціального захисту населення за умови пред'явлення паспорта або іншого документа, що посвідчує особу, та свідоцтва про народження дитини подається одним з батьків (опікуном), з яким постійно проживає дитина, заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, та копія свідоцтва про народження дитини. Даний перелік документів є вичерпним.

Умови призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, передбачених Законом України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" визначаються Порядком призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року № 1751 (далі - Порядок № 1751).

Відповідно до пункту 10 Порядку № 1751 допомога при народженні дитини надається одному з батьків дитини, опікуну, які постійно проживають разом з дитиною, з метою створення належних умов для її повноцінного утримання та виховання.

Пунктом 11 Порядку № 1751 передбачено, що для призначення допомоги при народженні дитини органу соціального захисту населення за умови пред'явлення паспорта або іншого документа, що посвідчує особу, подається: заява одного з батьків (опікуна), з яким постійно проживає дитина, що складається за формою, затвердженою Мінсоцполітики; копія свідоцтва про народження дитини (з пред'явленням оригіналу).

Як встановлено судом, позивачем були виконані умови Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" та Порядку №1751 та надано усі необхідні документи для призначення допомоги при народженні дитини, у зв'язку із чим зазначену допомогу позивачу було призначено.

Відповідно до пункту 13 Порядку № 1751 допомога при народженні дитини надається у розмірі, встановленому на дату народження дитини. Допомога при народженні дитини, яка народилася після 8 квітня 2011 р., надається в сумі, кратній 30 розмірам прожиткового мінімуму, - на першу дитину; кратній 60 розмірам прожиткового мінімуму, - на другу дитину; кратній 120 розмірам прожиткового мінімуму, - на третю і кожну наступну дитину. Виплата допомоги здійснюється одноразово у десятикратному розмірі прожиткового мінімуму при народженні дитини, решта суми допомоги на першу дитину виплачується протягом 24 місяців, на другу дитину - 48 місяців, на третю і кожну наступну дитину - 72 місяців рівними частинами.

Як встановлено судом, з урахуванням вимог пункту 13 Порядку № 1751 позивачу було призначено виплату допомоги при народженні другої дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Отже, матеріалами справи підтверджено факт звернення позивача із заявою про призначення допомоги при народженні другої дитини та факт призначення позивачу зазначеної допомоги.

Крім того, судом встановлено, що позивачу виплачувалася вищезазначена допомога при народженні другої дитини у період з 2012 року по липень 2014 року включно, а з серпня 2014 року зазначені виплати були припинені.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 5 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", Україна вживає всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території. Україна зобов'язується підтримувати і забезпечувати економічні, фінансові, політичні, соціальні, інформаційні, культурні та інші зв'язки з громадянами України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Згідно із ч. 2 ст. 7 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Відповідно до ст. 18 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними окупованої території.

Порядком надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №505 від 01.10.2014, визначено механізм надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

Відповідно до пунктів 2, 3 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які стоять на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад, з дня звернення за її призначенням і виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців. Грошова допомога особам, які переміщуються, призначається на сім'ю та виплачується одному з її членів за умови надання письмової згоди довільної форми про виплату грошової допомоги цій особі від інших членів сім'ї у таких розмірах:

для непрацездатних осіб (пенсіонери, інваліди, діти) - 884 грн. на одну особу (члена сім'ї); для працездатних осіб - 442 грн. на одну особу (члена сім'ї).

Загальна сума допомоги на сім'ю розраховується як сума розмірів допомоги на кожного члена сім'ї та не може перевищувати 2 400 грн.

Перелік підстав для припинення раніше призначеної допомоги при народженні дитини визначено положеннями ч. 9 Закону №2811-ХІІ та абз. 18 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, відповідно до яких виплата допомоги при народженні дитини припиняється у разі: позбавлення отримувача допомоги батьківських прав; відмови отримувача допомоги від виховання дитини; нецільового використання коштів і незабезпечення отримувачем допомоги належних умов для повноцінного утримання та виховання дитини; відібрання дитини в отримувача допомоги без позбавлення батьківських прав; тимчасового влаштування дитини на повне державне утримання, крім дітей, які народилися під час перебування матері в слідчому ізоляторі або установі виконання покарань за умови перебування дитини разом з матір'ю; припинення опіки або звільнення опікуна від його повноважень щодо конкретної дитини; перебування отримувача допомоги у місцях позбавлення волі за рішенням суду; усиновлення дитини-сироти або дитини, позбавленої батьківського піклування; смерті дитини; смерті отримувача допомоги; виникнення інших обставин.

Рішенням Конституційного суду України від 08 червня 2016 року №1-2/2016 визнано не відповідаючим Конституції України (неконституційним) абзац сьомий частини 9 статті 11 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" від 21 листопада 1992 року №2811-ХІІ з послідуючими змінами, згідно якому виплата допомоги при народженні дитини зупиняється "у випадку виникнення інших обставин". Та абзац сьомий частини 9 статті 11 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" від 21 листопада 1992 року №2811-ХІІ з послідуючими змінами, визнаний неконституційним втрачає силу з дня прийняття Конституційним судом України цього рішення.

В силу вимог ч. 1 ст. 13 Закону України "Про охорону дитинства", з метою створення належних матеріальних умов для виховання дітей у сім'ях, держава надає батькам або особам, які їх замінюють, соціальну допомогу, передбачену Законом України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми та іншими законами України. Зокрема, допомога при народженні дитини є видом державної допомоги сім'ям з дітьми, закріпленим у ст. 3 Закону України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми".

Відповідно до ч.1 ст. 1 Закону №2811-ХІІ громадяни України, в сім'ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Таким чином, для громадян України єдиною обов'язковою умовою, яка надає право на отримання вказаної державної допомоги, є виховання та проживання у сім'ї неповнолітньої дитини.

Крім того, порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365.

Цей Порядок визначає механізм призначення (відновлення) внутрішньо переміщеним особам виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, субсидій та пільг (далі - соціальні виплати) за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Відповідно до пункту 2 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, документом, що підтверджує статус внутрішньо переміщеної особи, є довідка, видана такій особі відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 509 "Про облік внутрішньо переміщених осіб".

Згідно із пунктами 4,5 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, соціальні виплати внутрішньо переміщеним особам призначаються і виплачуються структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - структурні підрозділи з питань соціального захисту населення), територіальними органами Пенсійного фонду України, робочими органами Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, центрами зайнятості (далі - органи, що здійснюють соціальні виплати) за місцем їх фактичного проживання/перебування, незалежно від факту реєстрації місця проживання/перебування. Для призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщена особа, а у визначених законодавством випадках - її законний представник подає відповідну заяву до органу, що здійснює соціальні виплати на території, де зазначена особа перебуває на обліку за місцем її фактичного проживання/перебування, незалежно від факту реєстрації місця проживання/перебування.

Суд бере до уваги, що позивач вперше звернулась до Управління праці та соціального захисту населення м.Шахтарськ, Донецької області в строк встановлений Законом.

Застосування ч.6 ст.11 Закону №2811-ХІІ яка регулює строки звернення для призначення допомоги при народженні дитини до даних правовідносин не застосовуються, оскільки дана норма не регулюєш питання поновлення раніш призначеної допомоги при народженні дитини та не встановлює строки звернення з заявою про поновлення таких виплат.

Крім того, суд зазначає, що повторного звернення із зазначеною заявою законодавством не передбачено.

Під час вирішення спору було встановлено протиправність припинення виплати допомоги позивачу.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Оріхівської районної адміністрації Запорізької області про поновлення виплат допомоги при народженні другої дитини є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню.

Що стосується допомоги на дітей одиноким матерям (батькам), суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 36 Порядку №1751 допомога на дітей одиноким матерям призначається з місяця, в якому було подано заяву з усіма необхідними документами, та виплачується щомісяця по місяць досягнення дитиною 18-річного віку (якщо діти навчаються за денною формою у загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах I-IV рівня акредитації, - до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років) включно.

Допомога виплачується протягом шести календарних місяців.

Виплата допомоги на дітей одиноким матерям (батькам) припиняється у разі:

- позбавлення отримувача допомоги батьківських прав;

- позбавлення волі отримувача допомоги за вироком суду;

- скасування рішення про усиновлення дитини або визнання його недійсним;

- реєстрації дитиною шлюбу до досягнення нею 18-річного віку;

- надання неповнолітній особі повної цивільної дієздатності у випадках, передбачених законом;

- смерті дитини;

- смерті отримувача допомоги.

Виплата допомоги на дітей одиноким матерям (батькам) зупиняється у разі:

- тимчасового влаштування дитини на повне державне утримання;

- відібрання дитини в отримувача допомоги без позбавлення батьківських прав;

- тимчасового працевлаштування дитини.

У разі припинення дії обставин, передбачених абзацами четвертим - десятим і дванадцятим - чотирнадцятим цього пункту, виплата допомоги поновлюється за письмовою заявою отримувача допомоги до органу, який призначає допомогу, з місяця, що настає за місяцем, в якому припинилася дія зазначених обставин.

Виплата допомоги припиняється або зупиняється на підставі поданих обґрунтованих пропозицій органу опіки та піклування за поданням центрів соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді або уповноваженої особи, визначеної виконавчим органом об'єднаної територіальної громади, до органу соціального захисту населення з місяця, що настає за місяцем, в якому виникли зазначені обставини, за рішенням органу, який призначив допомогу.

Враховуючи вищенаведене, позивачу безпідставно припинено виплату допомоги на дітей одиноким матерям з 01.08.2014, а вирішено поновити виплату такої допомоги лише з 01.04.2016.

Оцінюючи спірні правовідносини, суд звертається до положень ст. 1, 3 Конституції України, за якими, в Україні як соціальній, правовій державі людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел (ч. 2 ст. 46 Конституції України) і забезпечується частиною другою ст. 22 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Згідно ч. 2 ст. 7 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Суд вважає, що позивач і її діти є громадянами України, тобто мають такі ж самі конституційні права, як і інші громадяни України, оскільки законодавство України не допускає обмеження прав на соціальний захист, зокрема, права на отримання допомоги при народженні дитини. Відповідно до правової позиції Європейського Суду з прав людини, викладеної у п.23 рішення "Кечко проти України" від 08 листопада 2005 року, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримані всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними.

Позивач має право на отримання державної допомоги при народженні другої дитини та допомоги на дітей одиноким матерям. Реалізація позивачем права на вільний вибір місця проживання в України, гарантованого Законом України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", не може позбавляти її права на отримання допомоги при народженні дитини. Згідно з частиною другою статті 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Утверджуючи та забезпечуючи права і свободи громадян, держава окремими законами встановила певні соціальні пільги, компенсації і гарантії, що є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права, а тому відповідно до частини 2 статті 6, частини 2 статті 19, частини 1 статті 68 Конституції України вони є загальнообов'язковими, однаковою мірою мають додержуватися органами державної влади, місцевого самоврядування, їх посадовими особами. Невиконання державою своїх соціальних зобов'язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення засад соціальної правової держави. Таким чином, право позивача на отримання допомоги є безперечним і забезпечення цього права становить суть взятих на себе державою зобов'язань.

Також, п. 1 ч. 1 ст. 92 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина, гарантії їх здійснення та основні обов'язки повинні визначатися виключно законом, які приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Крім того, суд звертає увагу, що позивачем заявлений позов фактично в інтересах дитини для її належного матеріального забезпечення, а відповідно до ч. 7 ст. 7 Сімейного кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яку ратифіковано постановою Верховної Ради України 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Допомога при народженні дитини за своєю природою є допомогою самій дитині, а не її батькам, а тому не можна позбавити дитину благ, гарантованих їй державою.

З вищевказаних підстав доводи відповідача суд вважає необґрунтованими і не приймає до уваги при постановленні судового рішення.

За приписами ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, відповідач не довів правомірність припинення виплати державних соціальних допомог позивачу, а отже суд, враховуючи, що виплата допомоги припинена з серпня 2014 року, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову і зобов'язання відповідача нарахувати та виплатити недоплачену державну допомогу при народженні другої дитини та виплатити державну допомогу одиноким матерям саме за період з 01.08.2014 по 31.03.2016.

Однак, суд не може перебирати на себе дискреційні повноваження відповідача, щодо перерахунку розміру державної допомоги, а саме, як просить позивач, шляхом зобов'язання відповідача виплатити допомогу на дітей одиноким матерям з 01.08.2014 по 31.03.2016, включно, у сумі 7716,00 грн., та допомогу при народженні другої дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, 01.08.2014 по 31.03.2016, включно, у розмірі 19104,20 грн., тому в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Питання розподілу судових витрат судом не вирішується, з огляду на звільнення позивача від сплати судового збору на підставі ст.8 Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8-10, 14, 90, 139, 143, 241-246, 250 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) до Управління соціального захисту населення Оріхівської районної державної адміністрації Запорізької області (70500, Запорізька область, м.Оріхів, вул.Запорізька, буд.36; ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність управління праці та соціального захисту населення Оріхівської районної державної адміністрації Запорізької області щодо невиплати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, виплат, призначених, як допомогу на дітей одиноким матерям з серпня 2014 року по березень 2016 року, включно, та допомогу при народженні другої дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 01.08.2014 по 31.03.2016.

Зобов'язати управління праці та соціального захисту населення Оріхівської районної державної адміністрації Запорізької області виплатити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, призначену допомогу на дітей одиноким матерям з 01.08.2014 по 31.03.2016, включно, та допомогу при народженні другої дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, 01.08.2014 по 31.03.2016, включно у розмірі, встановленому чинним законодавством.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до п.п. 15.5 п. 15 ч. 1 Перехідних положень КАС України рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 24.09.2018.

Суддя І.В.Садовий