Справа № 2040/6173/18
Суддя: Котеньов О.Г.
Дата ухвалення: 2018-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

24 вересня 2018 р. Справа №2040/6173/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Котеньова О.Г., розглянувши за правилами спрощеного провадження у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 61096, код НОМЕР_1) до Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд.5, Держпром, 3 під., 2 пов., м. Харків, 61022, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, у якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо неврахування при призначенні пенсії ОСОБА_1 надбавки за позитивні результати в оперативно-розшуковій діяльності, матеріальних допомог, грошових компенсацій за невикористані дні відпустки, одноразової грошової допомоги при звільненні;

- зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію в розмірі, який обчислений з грошового забезпечення, до складу якого включені надбавка за позитивні результати в оперативно-розшуковій діяльності, матеріальні допомоги, грошова компенсація за невикористані дні відпустки, одноразова грошова допомога при звільненні, провести розрахунок та виплату ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у порядку Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати", здійснити виплату ОСОБА_1 недоплаченої частини основного розміру пенсії з моменту призначення пенсії по день перерахунку.

Ухвалою суду від 16.07.2018 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи згідно з положеннями п.2 ч.1 ст.263 КАС України, якою унормовано що суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Згідно з положеннями ч.4 ст.229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до положень ч.2 ст.263 КАС України справи, визначені частиною першою цієї статті, суд розглядає у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно з положеннями ч.1 та ч.2 ст.262 КАС України розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п'ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що він проходив службу в Диканівській виправній колонії №12 та звільнений у запас в травні 2011 року. Під час служби, за останні 24 місяці перед звільненням, позивач отримував у складі грошового забезпечення посадовий оклад, оклад за спеціальним званням, надбавку за оперативну-розшукову діяльність, надбавку з виконання особливо важливих завдань, доплату за позитивні результати в оперативно-розшуковій діяльності, грошову компенсацію за невикористані дні відпустки, премію, матеріальні допомоги, одноразову грошову допомогу при звільненні. ОСОБА_1 отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб". Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області виплачує позивачу пенсію, розмір якої обчислений з грошового забезпечення без урахування надбавки за позитивні результати в оперативно-розшуковій діяльності, грошової компенсації за невикористані дні відпустки, матеріальної допомоги та одноразової грошової допомоги при звільненні, які він отримував під час служби, що підтверджується довідкою державної установи "Диканівська виправна колонія" № 12. Позивач звернувся до ГУПФУ в Харківській області з проханням перерахувати пенсію з моменту призначення з урахуванням надбавки за позитивні результати в оперативно-розшуковій діяльності, грошової компенсації за невикористані дні відпустки, матеріальної допомоги та одноразової грошової допомоги при звільненні. Відповідно до листа ГУПФУ в Харківській області від 07.08.2018 №4247/а-14, в здійсненні перерахунку пенсії позивачу було відмовлено, оскільки на думку ГУПФУ у Харківській області, пенсія була обчислена з додержанням норм та вимог чинного законодавства. З огляду на наведені у позові факти просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача надав до суду відзив на позов, в якому просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог з огляду на те, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області, на підставі документів, наданих Диканівською виправною колонією №12, грошового атестата та довідки про додаткові види грошового забезпечення для обчислення пенсії, з 28.06.2011 позивачу призначено пенсію, відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 №2262-XII. Представник відповідача зазначив, що в грошовому атестаті та довідці про додаткові види грошового забезпечення для обчислення пенсії зазначені оклад за спеціальним званням, посадовий оклад, надбавка за вислугу років, надбавка за виконання особливо важливих завдань, надбавка за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці, надбавка за оперативну розшукову діяльність, доплата за позитивні результати оперативно-розшукової діяльності, премія. Всі ці виплати, включаючи доплату за позивні результати оперативно-розшукової діяльності, були враховані при призначенні пенсії позивача. Представник відповідача зазначив, матеріальна допомога не є щомісячною, а відноситься до разових платежів, а тому не може враховуватись у складі грошового забезпечення для обчислення пенсії. Щодо грошової компенсації за невикористану відпустку представником відповідача зазначено, що ця виплата є одноразовою, яка хоч і включається до фонду заробітної плати (додаткового), проте є виплатою за невідпрацьований час , тобто має іншу правову природу - відноситься до разових платежів; не пов'язана з виконанням позивачем своїх службових обов'язків і має компенсаційний характер. Одноразова грошова допомога при звільненні також не пов'язана з виконанням службових обов'язків, а пов'язана саме з фактом звільнення зі служби. Виходячи з вищевикладеного, Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області вважає позовні вимоги необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що позивач проходив дійсну службу в Держаній установі "Диканівська виправна колонія" № 12 та був звільнений у відставку в травні 2013 року.

Позивач отримував у складі грошового забезпечення під час служби за останні 24 місяці перед звільненням посадовий оклад, оклад за спеціальним званням, надбавку за оперативну-розшукову діяльність, надбавку з виконання особливо важливих завдань, доплату за позитивні результати в оперативно-розшуковій діяльності, грошову компенсацію за невикористані дні відпустки, премію, матеріальні допомоги, одноразову грошову допомогу при звільненні, що підтверджується довідкою Диканівської виправної колонії №12.

Судом встановлено, що позивач отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб".

З наявних матеріалів справи та в межах заявлених позовних вимог вбачається, що пенсія позивачу нарахована з грошового забезпечення без урахування матеріальної допомоги, грошової компенсації за невикористані дні відпустки, що підтверджується протоколом про призначення пенсії за пенсійною справою - НОМЕР_2.

Позивач звернувся то ГУПФУ в Харківській області із заявою про здійснення перерахунку пенсії з урахуванням надбавки за позитивні результати в оперативно-розшуковій діяльності, матеріальних допомог, грошової компенсації з невикористані дні відпустки одноразової грошової допомоги при звільненні, які він отримував протягом останніх 24 місяців підряд перед місяцем звільнення зі служби.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 07.08.2018 №4247/Л-14, в здійсненні перерахунку пенсії позивачу було відмовлено, з огляду на те, що одноразові додаткові види грошового забезпечення, в тому числі і премії, при обчисленні пенсій не враховуються, отже пенсія була обчислена з додержанням норм та вимог чинного законодавства.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Відносно позовних вимог щодо визнання протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо неврахування при призначенні пенсії ОСОБА_1 надбавки за позитивні результати в оперативно-розшуковій діяльності, матеріальних допомог, грошових компенсацій за невикористані дні відпустки, одноразової грошової допомоги при звільненні, судом встановлено наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09 квітня 1992 року №2262-ХІІ (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон № 2262-XII) пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Статтею 41 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року №1058-IV встановлено, що до виплат (доходів), що враховуються в заробітну плату (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, належать, зокрема: суми виплат, отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим самим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески; суми виплат, отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до п. 7 постанови Кабінету Міністрів України "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей" від 17 липня 1992 року № 393 пенсії обчислюються з таких видів грошового забезпечення: відповідних окладів за посадою, військовим (спеціальним) званням (для осіб рядового і начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту щомісячної надбавки за спеціальне звання) та відсоткової надбавки за вислугу років у розмірах, установлених за останньою штатною посадою, займаною перед звільненням; щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення, крім щомісячних надбавок (доплат), установлених особам, які мають право на пенсію за вислугу років згідно із законодавством і залишені за їх згодою та в інтересах справи на службі) та премії. Розмір щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії визначається за 24 останні календарні місяці служби підряд перед звільненням.

Згідно з ч. 2 ст. 9 Закону № 2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Частиною 1 ст. 10-1 Закону № 2011-ХІІ також гарантовано право військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової служби, на щорічну основну відпустку із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.

Частиною 2 ст. 10-1 Закону № 2011-ХІІ визначено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Постановою Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року № 1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу" (далі - постанова № 1294) установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що матеріальні допомоги, грошові компенсації за невикористані дні відпустки є одноразовими додатковими видами грошового забезпечення, які відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону № 2011-ХІІ відносяться до складу грошового забезпечення військовослужбовців та повинні були враховані при визначенні розміру грошового забезпечення для призначення пенсії позивачу, за умови сплати з них єдиного внеску.

Твердження відповідача про те, що матеріальні допомоги, грошові компенсації за невикористані дні відпустки не можуть враховуватись при обчисленні розміру пенсії, навіть якщо з них було сплачено страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, оскільки дані виплата не відносяться до щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, а є одноразовими є безпідставними, оскільки аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави вважати, що одноразові виплати, з яких сплачено страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, відносяться до складу грошового забезпечення військовослужбовців, з розміру якого обчислюється пенсія.

Посилання відповідача на рішення Конституційного Суду України від 13 травня 2015 № 4рп/2015 яким надано тлумачення положень частини третьої статті 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" є безпідставним, оскільки стосується перерахунку пенсій у зв'язку зі зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, або у зв'язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством. У даній справі оскаржується неправомірність дій пенсійного органу при призначені пенсії щодо неврахування всіх складових грошового утримання, з яких сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування. Тлумачення переліку нових після призначення пенсії щомісячних додаткових видів грошового забезпечення не є тлумаченням додаткових видів грошового забезпечення взагалі.

Аналогічна позиція у справах цієї категорії висловлена Верховним Судом, зокрема, у постановах Верховного Суду від 20 лютого 2018 року по справах №335/2071/15-а та № 346/2949/17, від 22.03.2018 року по справі №604/319/17.

Відповідно до положень ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо визнання протиправною бездіяльності головного управління Пенсійного Фонду України в Харківській області щодо неврахування при призначенні пенсії матеріальних допомог, грошових компенсацій за невикористані дні відпустки та зобов'язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію в розмірі, який обчислений з грошового забезпечення, до складу якого включені матеріальні допомоги, грошові компенсації за невикористані дні відпустки, та наявність підстав для задоволення позову в цій частині.

Оскільки позовна вимога щодо здійснення виплати ОСОБА_1 недоплаченої частини основного розміру пенсії з моменту призначення пенсії по день перерахунку, є похідною, вона також підлягає задоволенню.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного Фонду України в Харківській області щодо неврахування при призначенні пенсії надбавки за позитивні результати в оперативно-розшукові діяльності, суд зазначає наступне.

З довідки Державної установи «Диканівська виправна колонія (№12)» судом встановлено, що такого виду грошового забезпечення як надбавка за позитивні результати в оперативно-розшукові діяльності позивачу не виплачувалось. Позивач отримував доплату за позитивні результати в оперативно-розшукові діяльності.

З протоколу за пенсійною справою - НОМЕР_2 про призначення пенсії судом встановлено, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області при призначені позивачу пенсії враховано доплату за позитивні результати в оперативно-розшукові діяльності.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовна вимога про визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного Фонду України в Харківській області щодо неврахування при призначенні пенсії надбавки за позитивні результати в оперативно-розшукові діяльності не підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог щодо визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного Фонду України в Харківській області щодо неврахування при призначенні пенсії одноразової грошової допомоги при звільненні та зобов'язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області () призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію в розмірі, який обчислений з грошового забезпечення, до складу якого включена одноразова грошова допомога при звільненні, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень статті 9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 9 квітня 1992 року № 2262-XII, особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, при звільненні зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Статтею 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 9 квітня 1992 року № 2262-XII передбачено, що пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

При цьому, статтею 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року N 2011-XII визначено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року N 2011-XII, пенсійне забезпечення військовослужбовців після звільнення їх з військової служби провадиться відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". Військовослужбовцям при звільненні з військової служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Згідно з положеннями статті 11 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року № 1058-IV, загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню підлягають, зокрема за п.17 - військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової служби), особи рядового і начальницького складу.

Статтею 20 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року № 1058-IV передбачено, що страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі. Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5-7, 9, 10, 12, 15, 17 і 18 статті 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави вважати, що військовослужбовці підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню, тому мають сплачувати страхові внески та збір на обов'язкове державне пенсійне страхування з суми сукупного оподатковуваного доходу, обчисленого відповідно до законодавства України.

При цьому, хоча грошова допомога при звільненні з військової служби й підпадає під ознаки одноразової допомоги, але має інше правове призначення. Вона відноситься до разових платежів і має характер окремих гарантій держави щодо соціального захисту громадян, зокрема військовослужбовців. За цими ознаками одноразова грошова допомога при звільненні не може входити до додаткового грошового забезпечення, яке повинно враховуватися при нарахуванні пенсії.

Таким чином, одноразова допомога при звільненні не пов'язана з виконанням позивачем своїх службових обов'язків та отриманням за це грошової допомоги, її виплата зумовлена саме фактом звільнення зі служби, юридична природа якого не дає підстав визнати цю виплату складовою грошового забезпечення.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 12 вересня 2017 року у справі № 21-1115а16 та Верховним Судом у постанові від 3 квітня 2018 року у справі №345/2849/17 та постанові від 03.05.2018 року у справі №728/1876/17.

Відповідно до положень ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Також, з наявної в матеріалах справи довідки Державної установи "Диканівська виправна колонія (№ 12)" про основні види грошового забезпечення полковника внутрішньої служби ОСОБА_1 за останні 24 місяці перед звільненням вбачається, що на основні та додаткові суми грошового забезпечення нараховано та сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, на суму одноразової вихідної допомоги при звільненні у розмірі 85697,46 грн нарахувань та утримань внесків до Пенсійного фонду України не проводилось.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для задоволення позову в цій частині.

Відносно позовної вимоги провести розрахунок та виплату ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у порядку Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати", суд зазначає наступне.

Суд зазначає, що питання, пов'язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" № 2050-ІІІ (далі - Закон № 2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 159 (далі - Порядок № 159).

Згідно зі статтями 1, 2 Закону № 2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Із наведеного вбачається, що дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).

Основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", статтею 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" та Порядком № 159 компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у цій справі - пенсійним органом) добровільно чи на виконання судового рішення.

Згідно з пунктом 2 Порядку № 159 компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).

Виходячи з вищенаведеного суд приходить до висновку, що основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 2 Закону №2050-ІІІ та Порядком компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1-3 Закону №2050-ПІ, окремих положень Порядку дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 24 жовтня 2011 року № 6-38цс-11, від 18 листопада 2014 року № 21-518а14, від 11 липня 2017 року № 21-2003а16.

Однак, в даному випадку перерахунок пенсії позивача в розмірі, який обчислений з грошового забезпечення, до складу якого включені матеріальні допомоги, грошові компенсації за невикористані дні відпустки є саме предметом позову, відповідні нарахування відповідачем не здійснені, строк їх виплати не настав, з огляду на фактичні обставини справи та зумовленого ними нормативного регулювання спірних правовідносин, суд виходить з того, що заявлена позивачем вимога про проведення розрахунку та виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у порядку Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" є передчасною, а тому задоволенню не підлягає.

За приписами ч.1 та ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

У зв'язку з викладеним, враховуючи встановлені судом фактичні обставини справи, суд приходить до висновку про наявність підстав задоволення позовної заяви в частині визнання протиправною бездіяльності головного управління Пенсійного Фонду України в Харківській області щодо неврахування при призначенні пенсії матеріальних допомог, грошових компенсацій за невикористані дні відпустки та зобов'язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію в розмірі, який обчислений з грошового забезпечення, до складу якого включені матеріальні допомоги, грошові компенсації за невикористані дні відпустки та здійснити виплати ОСОБА_1 недоплаченої частини основного розміру пенсії з моменту призначення пенсії по день перерахунку.

У іншій частині позовних вимог підстави для задоволення відсутні.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 19, 139, 205, 229, 241-247, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 61096, код НОМЕР_1) до Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд.5, Держпром, 3 під., 2 пов., м. Харків, 61022, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо неврахування при призначенні пенсії ОСОБА_1 матеріальних допомог, грошових компенсацій за невикористані дні відпустки.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію в розмірі, який обчислений з грошового забезпечення, до складу якого включені матеріальні допомоги, грошова компенсація за невикористані дні відпустки та здійснити виплату ОСОБА_1 недоплаченої частини основного розміру пенсії з моменту призначення пенсії по день перерахунку.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, 3 під., 2 пов., м. Харків,61022, ) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 61096, код НОМЕР_1)судові витрати за сплату судового збору у сумі 704 (сімсот чотири) грн 80 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності редакцією Кодексу адміністративного судочинства України від 15.12.2017.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення у повному обсязі складено 24 вересня 2018 року.

Суддя О.Г. Котеньов