Справа № 806/3306/18
Суддя: Горовенко Анна Василівна
Дата ухвалення: 2018-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2018 року м. Житомир

справа № 806/3306/18

категорія 6.2.1

Житомирський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Горовенко А.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження у приміщенні суду за адресою: 10014, місто Житомир, вул. Мала Бердичівська, 23, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов'язання повторно розглянути заяву та прийняти рішення,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області щодо відмови листом від 24 квітня 2018 року №2954/0-2271/0/22-18 у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 18 га для ведення фермерського господарства;

- зобов"язати Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області повторно розглянути заяву від 10 квітня 2018 року про затвердження проекту землеустрою та прийняти рішення на підставі норм чинного законодавства.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що йому незаконно відмовлено у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення фермерського господарства, оскільки після розроблення проекту землеустрою позивач звернувся до відповідача для його погодження, проте листом №М-2019/0-1348/0/22-18 від 20.03.2018 відповідач відмовив у погодженні проекту землеустрою, у зв"язку із допущенням недоліків при розробці документації. Після усунення недоліків позивач повторно, 10.04.2018, подав заяву та проект землеустрою для його погодження, на що в свою чергу від відповідача отримав лист №2954/0-2271/0/22-18 від 24.04.2018, в якому повідомлено про відмову у затвердженні проекту землеустрою. Підставою для відмови стало те, що у довідці із державної статистичної звітності не вказана категорія земель, у переліку угідь на кадастровому плані невірно вказане угіддя земельної ділянки, запропоновано в проекті землеустрою узгодити інформацію про агровиробничі групи ґрунтів земельної ділянки.

Позивач вважає відмову відповідача від 24.04.2018, викладену в листі №2954/0-2271/0/22-18, протиправною, оскільки вона мотивована іншими підставами, ніж первинна відмова, що в свою чергу суперечить нормам чинного законодавства.

Відповідно до ухвали Житомирського окружного адміністративного суду від 09.07.2018 провадження у справі відкрито, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 07.08.2018 за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвала суду про відкриття провадження у справі направлена позивачу та відповідачу за адресою місцезнаходження (місця проживання).

Відповідач у строк, встановлений ч.1 ст.261 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), надіслав до суду відзив на адміністративний позов за вх.№15898/18, в якому просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування своєї правової позиції зазначає, що в оскаржуваній відмові, викладеній у листі від 24.04.2018 №2954/0-2271/0/22-18, чітко визначені недоліки проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Також зазначає, що після отримання листів, в яких повідомлено про причини відмови, позивач погодився і визнав дані недоліки, шляхом їх безпосереднього усунення, а тому оскаржувати відмову викладену в листі №2954/0-2271/0/22-18 від 24.04.2018 є необґрунтованим та безпідставним.

У відзиві на адміністративний позов відповідач наголошує, що у разі задоволення судом позовних вимог про зобов"язання Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області прийняти конкретне рішення і фактично надати дозвіл, суд втрутиться у дискреційні повноваження відповідача.

07 серпня 2018 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив за вх.№16445/18, у якій позивач додатково зазначає, що у позовній заяві просить суд зобов"язати відповідача повторно розглянути його заяву від 10.04.2018 про погодження проекту землеустрою та прийняти рішення на підставі норм чинного законодавства, а не просить суд зобов"язати відповідача погодити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, як зазначає у своєму відзиві на адміністративний позов відповідач.

У визначений день та час, 07.08.2018, позивач прибув до суду, проте перед початком судового засідання, через канцелярію суду, подав клопотання від 07.08.2018 (за вх.№16454/18) про розгляд справи у порядку письмового провадження.

Представник відповідача, 07.08.2018 прибув до суду, проте перед початком судового засідання, через канцелярію суду, подав клопотання від 07.08.2018 (за вх.№16455/18) про розгляд справи у порядку письмового провадження.

Зважаючи на подані учасниками справи клопотання, керуючись приписами ч.9 ст.205 та ч.4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд переходить до розгляду справи в порядку письмового провадження.

Суд зазначає, що судове рішення у справі, постановлене у письмовому провадженні, складено у повному обсязі відповідно до ч.4 ст.243 КАС України, з врахуванням положень ст.258 КАС України - не пізніше закінчення строків розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Складення повного судового рішення відкладалося, у зв"язку з перебуванням головуючого судді у відпустці з 17.08.2018 по 11.09.2018.

Суд, розглянувши матеріали справи, оцінивши наявні докази за своїм внутрішнім переконанням, зазначає наступне.

Судом встановлено, що відповідно до наказу Головного управління Держземагенства у Житомирській області №ЖТ/:04:000/00000389 від 17.02.2014 «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою» ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, розташованої на території Ружинського району, за межами населених пунктів Верхівнянської сільської ради. Орієнтований розмір земельної ділянки 18,0 га, з цільовим призначенням - для ведення фермерського господарства.

У пункті 2 вказаного наказу визначено, що розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає погодженню та затвердженню відповідно до вимог чинного законодавства (а.с.8).

За результатами розгляду заяви позивача стосовно затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду у розмірі земельної частки (паю) площею 18,0 га для ведення фермерського господарства на території Верхівнянської сільської ради Ружинського району Житомирської області, відповідач листом від 20.03.2018 №М-2019/0-1348/0/22-18 повідомив позивача про відмову у затвердженні проекту землеустрою, внаслідок виявлених недоліків допущених при розробці даної документації, а саме:

- засоби вимірювальної техніки повинні бути внесені до реєстру апаратури супутникових радіонавігаційних систем;

- необхідності доповнити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки агрохімічним паспортом земельної ділянки;

- акт прийомупередачі межових знаків на зберігання не відповідає Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, а саме відсутній кадастровий номер земельної ділянки список межових знаків, переданих на зберігання необхідно привести у відповідності до додатку 2 вказаної Інструкції (а.с.9).

10 квітня 2018 року ОСОБА_1 повторно звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області із заявою, в якій просив затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки з правом передачі в оренду на 7 років для ведення фермерського господарства на території Верхівнянської сільської ради Ружинського району Житомирської області, загальною площею 18,0 га (а.с.10).

Листом від 24.04.2018 №М-2954/0-2271/0/22-18 Головне управління Держгеокадастру у Житомирської області повідомило позивача про відмову в затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду терміном на 7 років загальною площею 18,0 га для ведення фермерського господарства на території Верхівнянської сільської ради Ружинського району Житомирської області, з тих підстав, що при розробці документації із землеустрою допущено наступні недоліки:

- у довідці з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями відділу Держземагентства у Ружинському районі Житомирської області від 01.09.2014 №3199/03 не вказана категорія земель, згідно з ч.4 ст.122 Земельного кодексу України Головне управління здійснює передачу виключно земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності;

- у переліку угідь на кадастровому плані невірно вказане угіддя земельної ділянки, довідка з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями від 01.09.2014 №3199/03;

- запропоновано в проекті землеустрою узгодити інформацію про агровиробничі групи ґрунтів земельної ділянки (їх назви, шифри), так як, згідно з картограмою агровиробничих груп ґрунтів на земельній ділянці поширені темно-сірі опідзолені та слабореградовані легкосуглинкові ґрунти, шифр-40 г, а агрохімічний паспорт земельної ділянки виготовлений на чорноземи типові слабогумусовані легкосуглинковані ґрунти, шифр 52 г (а.с.11).

Не погоджуючись із повторною відмовою відповідача у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення фермерського господарства та вважаючи, що має право на повторний розгляд вказаної заяви про затвердження проекту землеустрою та прийняття законного рішення за результатами її розгляду, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Статтею 13 Конституції України визначено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Кожний громадянин має право користуватися природними об'єктами права власності народу відповідно до закону.

Відповідно до ч.1 ст.3 Земельного кодексу України від 25.10.2001 №2768-III земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно з частинами 1, 2 та 3 статті 22 Земельного кодексу України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

До земель сільськогосподарського призначення належать: сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо).

Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Приписами частин 1 та 2 статті 116 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

В розумінні вимог ст. 93 Земельного кодексу України земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам України, іноземцям і особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним об'єднанням і організаціям, а також іноземним державам.

Порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування, в тому числі на умовах оренди, врегульовано правовими нормами ст. 123 та 124 цього ж Кодексу.

Відповідно до ст.124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Згідно з 4 ст.122 Земельного кодексу України Центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Частиною 10 статті 123 Земельного кодексу України визначено, що рішенням про надання земельної ділянки у користування за проектом землеустрою щодо її відведення здійснюються: затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; вилучення земельних ділянок у землекористувачів із затвердженням умов вилучення земельних ділянок (у разі необхідності); надання земельної ділянки особі у користування з визначенням умов її використання і затвердженням умов надання, у тому числі (у разі необхідності) вимог щодо відшкодування витрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва.

Згідно зі ст. 25 Закону України «Про землеустрій» документація із землеустрою розробляється у вигляді схеми, проекту, робочого проекту або технічної документації, в тому числі у вигляді проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Статтею 30 Закону України «Про землеустрій» передбачено, що погодження і затвердження документації із землеустрою проводиться в порядку, встановленому Земельним кодексом України, цим Законом.

Частиною 4 ст.123 Земельного кодексу України визначено, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

У свою чергу, ч. 1 ст. 186-1 Земельного кодексу України передбачено, що проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності (крім земельних ділянок зони відчуження та зони безумовного (обов'язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи) підлягає обов'язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Відповідно до ч. 4 ст. 186-1 Земельного кодексу України розробник подає на погодження до органу, визначеного в частині першій цієї статті, за місцем розташування земельної ділянки оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а до органів, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, - завірені ним копії проекту.

Частиною 5 ст. 186-1 Земельного кодексу України органи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, зобов'язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов'язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері.

Згідно з ч.6 ст.186-1 Земельного кодексу України підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

Частиною 8 ст. 186-1 Земельного кодексу України передбачено, що у висновку про відмову погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки органами, зазначеними в частинах першій - третій цієї статті, має бути надано вичерпний перелік недоліків проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та розумний строк для усунення таких недоліків (який за письмовим проханням розробника проекту може бути продовжений).

Органами, зазначеними в частинах першій - третій цієї статті, може бути відмовлено у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки лише у разі, якщо не усунено недоліки, на яких було наголошено у попередньому висновку. Не можна відмовити у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з інших причин чи вказати інші недоліки.

Повторна відмова не позбавляє права розробника проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки усунути недоліки проекту та подати його на погодження.

Таким чином, суд приходить до висновку, що ст. 186-1 Земельного кодексу України передбачено два альтернативні варіанти рішень у формі висновку, які можуть бути прийняті територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, за результатами розгляду проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки: про затвердження цього проекту або про відмову в його затвердженні.

Статтею 186-1 Земельного кодексу України не передбачено можливості направлення проекту землеустрою на доопрацювання, при цьому, без складення висновку про відмову в затвердженні проекту землеустрою, листом про розгляд заяви, як це було зроблено відповідачем по справі.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14.03.2018 у справі №820/4147/17.

Однак, відповідачем за результатами розгляду заяви позивача та проекту землеустрою не було прийнято рішення (висновку), передбаченого ст.186-1 ЗК України - про затвердження цього проекту або відмову в його затвердженні.

При цьому, зі змісту листа від 24.04.2018 №М-2954/0/-2271/0/22-18 слідує, що відповідачем фактично відмовлено позивачу у затвердженні проекту землеустрою, проте, не встановлено строку для усунення недоліків проекту, як це передбачено ч. 8 ст. 186-1 Земельного кодексу України.

Відповідачем повторно відмовлено позивачу із зазначенням інших підстав, ніж тіх, які були вказані в листі від 20.03.2018 №М-2019/0-1348/0/22-18.

Суд вважає за необхідне зазначити, що частиною 7 статті 186-1 Земельного кодексу України територіальному органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, при вирішенні питання про затвердження проекту землеустрою заборонено вимагати, зокрема, надання додаткових матеріалів та документів, не включених до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки відповідно до статті 50 Закону України "Про землеустрій", а також проведення будь-яких обстежень, експертиз та робіт.

У свою чергу, відповідно до ст.50 Закону України «Про землеустрій» проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок включають: завдання на розроблення проекту землеустрою; пояснювальну записку; копію клопотання (заяви) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у разі формування та/або зміни цільового призначення земельної ділянки за рахунок земель державної чи комунальної власності); рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у випадках, передбачених законом); письмову згоду землевласника (землекористувача), засвідчену нотаріально (у разі викупу (вилучення) земельної ділянки в порядку, встановленому законодавством), або рішення суду; довідку з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями; матеріали геодезичних вишукувань та землевпорядного проектування (у разі формування земельної ділянки); відомості про обчислення площі земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки); копії правовстановлюючих документів на об'єкти нерухомого майна для об'єктів будівництва III-V категорії складності, які розташовані на земельній ділянці; розрахунок розміру втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва (у випадках, передбачених законом); розрахунок розміру збитків власників землі та землекористувачів (у випадках, передбачених законом); акт приймання-передачі межових знаків на зберігання (у разі формування земельної ділянки); акт перенесення в натуру (на місцевість) меж охоронних зон, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон і зон особливого режиму використання земель за їх наявності (у разі формування земельної ділянки); перелік обмежень у використанні земельних ділянок; викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки); кадастровий план земельної ділянки; матеріали перенесення меж земельної ділянки в натуру (на місцевість) (у разі формування земельної ділянки); матеріали погодження проекту землеустрою.

Суд звертає увагу, що у розумінні ч.6 ст.186-1 Земельного кодексу України підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою є невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

З урахуванням положень вищенаведених норм законодавства, а саме частини 7 ст.186-1 Земельного кодексу України визначено, що територіальному органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, при вирішенні питання про затвердження проекту землеустрою заборонено вимагати, зокрема, надання додаткових матеріалів та документів, не включених до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки відповідно до ст. 50 Закону України «Про землеустрій», а також проведення будь-яких обстежень, експертиз та робіт.

У свою чергу, ст. 50 Закону України «Про землеустрій» містить вичерпний перелік документації, що включає проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Судом встановлено, що фактично відповідачем листом від 24.04.2018 №М-2954/0/-2271/0/22-18 повторно було відмовлено позивачу у затвердженні поданого ним проекту землеустрою із зазначенням інших підстав відмови, ніж вказані у попоредньому листі-відмові від 20.03.2018 №М-2019/0-1348/0/22-18 та не встановлено чіткого строку для усунення недоліків проекту землеустрою. З урахуванням зазначеного суд приходить до висновку, що відмовляючи ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою, відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Земельним кодексом України, Законом України «Про землеустрій», без дотримання вимог ч.3 ст.2 КАС України, а тому є підстави для визнання дій відповідача, щодо відмови у затвердженні проекту землеустрою, викладеної у листі від 24.04.2018 №М-2954/0-2271/0/22-18, протиправними.

Частиною 1 та 2 ст. 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Положеннями ст. 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідачем в порушення ч. 2 ст. 77 КАС України не спростовано, а позивачем та наявною у матеріалах справи сукупністю належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, доведено протиправність дії Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області щодо відмови ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення фермерського господарства, площею 18,0 га.

З урахуванням зазначених висновків, для повного захисту прав позивача, суд вважає за можливе зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 10.04.2018 та вирішити питання про затвердження або про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду площею 18,0 га для ведення фермерського господарства за межами населеного пункту Верхівнянської сільської ради Ружинського району Житомирської області.

З огляду на викладене, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

В силу приписів ст. 139 КАС України, сплачений позивачем судовий збір у сумі 704,80 грн. підлягає відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру в Житомирській області.

Керуючись статтями 4, 6-9, 32, 77, 90, 139, 229, 242-246, 255, 258, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, Житомирський окружний адміністративний суд,-

вирішив:

Позов ОСОБА_1 (вул.50 річчя Жовтня, буд.21, смт.Ружин, Ружинський район, Житомирська область, ідн. номер НОМЕР_1) до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області (вул.Довженка,45, м.Житомир, 10002, ) про визнання дій протиправними, зобов'язання повторно розглянути заяву та прийняти рішення, - задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області () щодо відмови ОСОБА_1 (ідн. номер НОМЕР_1) у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду площею 18,0 га для ведення фермерського господарства, що розташована на території Верхівнянської сільської ради Ружинського району Житомирської області, викладену в листі від 24.04.2018 №М-2954/0-2271/0/22-18.

Зобов"язати Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області () повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (ідн. номер НОМЕР_1) від 10.04.2018 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду площею 18,0 га для ведення фермерського господарства, що розташована на території Верхівнянської сільської ради Ружинського району Житомирської області.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру в Житомирській області () на користь ОСОБА_1 (ідн. номер НОМЕР_1) судові витрати зі сплати судового збору у сумі розміром 704 (сімсот чотири) грн 80 (вісімдесят) коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення повного судового рішення.

Суддя А.В. Горовенко