Справа № 0440/5478/18
Суддя: Верба Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2018-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2018 рокуСправа № 0440/5478/18
Дніпропетровській окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Верба І.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним рішення та зобовязання вчинити певні дії, -
1. 09.07.2018 ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про:
- визнання рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 2388 від 23.02.2018 про відмову в поновленні виплати пенсії за віком ОСОБА_1 протиправним;
- зобов'язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити запит електронної пенсійної справи або відновити її, перерахувати розмір та поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_1 з 07.10.2009, як не працюючому пенсіонеру, з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, з підвищенням та індексацією пенсії відповідно до статей 27 та 42 Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування», доплатою до пенсії за понаднормативний стаж відповідно до частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», надбавкою до пенсії як дитини війни, здійснити осучаснення пенсії відповідно до пенсійної реформи України, починаючи 01.10.2017.
2. Ухвалою від 24.07.2018 відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у справі № 0440/5478/18.
3. 06.08.2018 на електронну адресу суду надійшов відзив на позовну заяву з доказами направлення його представнику позивача.
4. 09.08.2018 до канцелярії суду надійшли належним чином засвідчена копія пенсійної справи позивача.
5. У звязку із перебуванням головуючого судді по справі ОСОБА_2 у відрядженні для роботи в Національній школі суддів України (наказ № 497-к від 09.07.2018), справа розглянута після повернення судді із відрядження.
ІІ. ПРАВОВА ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА
6. Позивач вважає протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області в поновленні виплати пенсії за віком, зазначаючи, що останнім записом в трудовій книжці є запис № 22 від 15.04.1993 про звільнення, тому відповідач повинен поновити позивачу пенсію як непрацюючому пенсіонеру.
7. Щодо правомірності звернення до Головного управління Пенсійного фонду України позивач зазначив, що відповідно до абзацу 2 статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставами для їх обмеження.
ІІІ. ПРАВОВА ПОЗИЦІЯ ВІДПОВІДАЧА
9. У Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області ОСОБА_1 на обліку як одержувач пенсії не перебувала та не перебуває.
10. Позивачкою подано заяву не за місцем перебування на обліку та не дотримано порядку звернення до органу Пенсійного фонду України, визначеного чинним законодавством.
ІV. ОБСТАВИНИ СПРАВИ ОСОБА_3 СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН
11. ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживала до 05.04.2001 АДРЕСА_1, отримувала пенсію за віком.
12. 05.02.2003 позивач була прийнята на консульський облік в Консульському відділі посольства України в державі Ізраїль.
13. 23.02.2018 представник ОСОБА_1 за довіреністю - ОСОБА_4 звернулась до Кам'янського відділу обслуговування громадян (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про перерахунок та поновлення виплати пенсії за віком з 07.10.2009, із застосування всіх підвищень, індексацій, надбавок та доплат, передбачених пенсійним законодавством України як не працюючому пенсіонеру, дитині війни, здійснити запит електронної пенсійної справи, інших недостатніх для поновлення виплати пенсії документів.
14. Заяву та додані документи прийнято спеціалістом управління 23.02.2018, зареєстровано за № 2388.
15. Рішенням відділу з питань призначення та перерахунків пенсії № 6 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 2388 від 23.02.2018 відмовлено в поновленні пенсії за віком, з наступних причин:
- постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 затверджено «Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», до підпункту 1.11 якого заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім'ї у зв'язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України ц районі, місті, районі у місті, об'єднаного управління за місцем проживання (реєстрації);
- будь-яких відомостей щодо проживання (реєстрації) ОСОБА_1 в м. Кам'янське (раніше Дніпродзержинськ) до виїзду на постійне місце проживання до Ізраїлю разом із заявою про призначення надано не було;
- ОСОБА_1 на обліку у відділі з питань призначення та перерахунків пенсії № 6 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області не перебувала, де саме матеріали пенсійної справи невідомо (згідно наданої заяви ОСОБА_1 була призначена пенсія за віком);
- за даними довіреності, виданої на ОСОБА_4 в місті Тель-Авів Держави Ізраїль, ОСОБА_1 мешкає за адресою: Держава Ізраїль, АДРЕСА_2 і на території України не має місця проживання (реєстрації);
- статтею 5 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» визначено, що цей Закон регулює відносини, які виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.
V. ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН
16. Відповідно до положень статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.
17. Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
18. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
19. Відповідно до пункту 6 статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.
20. Положенням статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (далі Закон № 1788-XII) встановлено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у звязку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.
21. Частиною третьою статті 2 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини визначено, що кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.
22. Згідно з часиною другою статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.
23. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058) виплата пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ або за рішенням суду припиняється на весь час проживання за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.
24. Згідно зі статтею 51 цього Закону у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.
25. Рішенням № 25-рп/2009 від 07.10.2009 пункт 2 частини 1 статті 49, друге речення статті 51 Закону № 1058 щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).
26. Зазначені положення Закону № 1058 втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, тобто з 07.10.2009.
27. Як вказано в Рішенні № 25-рп/2009 від 07.10.2009, оспорюваними нормами Закону № 1058 держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.
29. Відповідно до пункту 2.8 Порядку № 22-1 поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.
30. Відповідно до пункту 2.9 Порядку № 22-1 особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред'явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).
VІ. ОЦІНКА СУДУ
31. Право на отримання пенсії в Україні є конституційним правом громадянина України.
32. Кожен громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вибір свого місця проживання, зі збереженням усіх конституційних прав.
33. Отже, враховуючи викладене, позивач як громадянин України, незалежно від країни свого проживання, вправі користуватися всіма своїми конституційними правами, в тому числі, і правом на пенсійне забезпечення.
34. Крім того, як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 07.02.2014, у цій справі право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України. Дійсно, заявник, який був економічно активним в Україні з 1956 до 1996 року, мав право на отримання пенсії після закінчення трудової діяльності та, як це передбачалося національним законодавством на час події, він знову отримував би свою пенсію після повернення в Україну. Тому ЄСПЛ доходить висновку, що заявник перебував у відносно схожій ситуації із пенсіонерами, які проживали в Україні, щодо самого права на отримання пенсії (пункт 51 цього рішення).
35. У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
36. Враховуючи те, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та є обов'язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов'язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі й рішення у справі «Пічкур проти України», як джерело права відповідно до статті 17 Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».
37. Таким чином, з дня набрання чинності Рішенням № 25-рп/2009 від 07.10.2009 щодо неконституційності положень пункту 2 частини першої статті 49 та другого речення статті 51 Закону № 1058-ІV виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплата якої була зупинена на підставі положень зазначеного Закону й з цього часу орган ПФУ має відновити виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон.
38. Проживаючи в Ізраїлі як громадянин України, позивач має такі ж самі конституційні права, як й інші громадяни України, оскільки Конституція України та пенсійне законодавство України не допускають обмеження права на соціальний захист, зокрема права на отримання пенсії за ознакою місця проживання.
39. За змістом статті 49 Закону № 1058 та пункту 2.8 Порядку № 22-1 обов'язковою умовою для поновлення виплати пенсії є наявність у пенсійного органу пенсійної справи особи. У розглянутому випадку у відповідача відсутня пенсійна справа позивача.
40. Вирішальним у цій справі є спосіб поновлення порушеного неконституційною нормою права позивача на пенсію пенсійні виплати мають бути поновлені, отже, поновлення має здійснювати орган Пенсійного фонду України, яким припинено нарахування та виплату пенсії, або його правонаступник, однак, не будь-який орган Пенсійного фонду України, за вибором позивача або місцем проживання його представника.
41. Суд вважає помилковими посилання позивача на пункт 4.12 Порядку № 22-1, відповідно до якого при переїзді пенсіонера на постійне або тимчасове місце проживання до іншої адміністративно-територіальної одиниці орган, що призначає пенсію, не пізніше трьох робочих днів з дня одержання заяви надсилає запит про витребування пенсійної справи до органу, що призначає пенсію, за попереднім місцем проживання (реєстрації) пенсіонера.
42. Так, позивач не переїхав на постійне або тимчасове місце проживання до іншої адміністративно-територіальної одиниці - тобто до іншого місця проживання в Україні, а переїхав до іншої країни, у зв'язку із чим пункт 4.12 вказаного порядку не унормовує спірні правовідносини.
VІІ. ВИСНОВОК СУДУ
43. З системного аналізу матеріалів справи та наведених норм права, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заявленого позову.
44. Суд відмовляє у задоволенні основної позовної вимоги саме з огляду на необґрунтоване звернення позивача до Кам'янського відділу обслуговування громадян (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у 2018 році, у зв'язку із цією підставою суд відмовляє повністю також у задоволенні похідної позовної вимоги, якою позивач обрав спосіб відновлення порушеного права.
45. Суд не вирішує питання щодо строку звернення до суду із частиною похідних позовних вимог позивача, заявлених за період з 2009 року, оскільки у позивача залишається право на звернення до належного органу Пенсійного Фонду України за місцем припинення виплати пенсії, та у цій справі судом не вирішується порядок відновлення порушеного права.
46. Керуючись статтями 241-246, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
48. Рішення суду набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в порядку та у строки, встановлені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.
49. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.
50. Повне рішення складено 21.09.2018.
Суддя ОСОБА_2