Справа № 826/15546/17
Суддя: Амельохін В.В.
Дата ухвалення: 2018-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

21 вересня 2018 року № 826/15546/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Амельохіна В.В., розглянувши у спрощеному провадженні адміністративну справу
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «ТАН-2001»
доХарківської митниці ДФС
провизнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «ТАН-2001» (далі - ТОВ «ТАН-2001», позивач) з адміністративним позовом до Харківської митниці ДФС (далі - відповідач) про:

- визнання протиправним рішення про відмову у поновленні режиму вільної торгівлі від 20.07.2017р. за митною декларацією №807010001/2016/000945;

- зобов'язання Харківську митницю ДФС поновити режим вільної торгівлі за митною декларацією №807010001/2016/000945;

- зобов'язання Харківську митницю ДФС застосувати наслідки поновлення режиму вільної торгівлі, повернути надмірно сплачені кошти у сумі 165 641,44грн., а саме: ввізне мито у сумі 138 034,53грн. - зарахувати в рахунок майбутніх платежів та ПДВ у сумі 27 606,91 грн. - перерахувати на поточний рахунок позивача.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 07.12.2017 відкрито провадження в адміністративній справі та призначено дану справу до судового розгляду.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 22.12.2016 року позивач звернувся до відповідача з проханням відповідно до розділу 5 Угоди Урядів держав - учасниць країн СНД від 20.11.2009 «Про Правила визначення країни походження товарів у Співдружності Незалежних Держав» розглянути питання про можливість відновлення і режиму вільної торгівлі за вказаною митною декларацією та повернення переплачених сум.

Втім, відповідачем листом від 20.07.2017 року № 4767/00-1/20-70-19-04 позивачу відмовлено у відновленні преференційного режиму, з підстав неспроможності митного органу перевірити достовірність відомостей зазначених у сертифікаті СТ-1 № KZ UA 6 113 00763 від 05.12.2016 року та факту його видачі з посиланням на п. 9.3 Правил визначення країни походження товарів у СНД.

Позивач, вважає такі дії протиправними, оскільки ним митну декларацію № 807010001/2016/000945 оформлено 05.02.2016, ТОВ «ТАН-2001» із обґрунтованим проханням про поновлення режиму вільної торгівлі звернулося 22.12.2016 року, надавши при цьому дійсний і правильно оформлений сертифікат форми СТ-1, а відповідач відмовив у поновленні режиму вільної торгівлі, не надавши при цьому належного обґрунтування своєї відмови і не підтвердив таку відмову доказами.

Відповідач проти задоволення позову заперечував. В обґрунтування свого заперечення надав до суду відзив на адміністративний позов, в якому зазначив, що під час здійснення позивачем митного оформлення товару «Гранульований натрат амонію (аміачна селітра) марки Б ДСТУ 2-85 з антизлежувачем в кількості 335 тон.» було встановлено, що наданий для митного оформлення сертифікат походження форми СТ-1 № KZ UA 6 113 00135 від 25.01.2016 містить технічні помилки, а саме: кількість місць, вид упаковки та вага товару не відповідає заявленій у декларації, аналогічна ситуація склалася з сертифікатом походження форми СТ-1 № KZ UA 6 113 00386 від 25.02.2016, який також не був прийнятий відповідачем у якості підстави для застосування режиму вільної торгівлі.

Після надання позивачем 22.12.2016 нового сертифікату про походження товару форми СТ-1 № KZ UA 6 113 00763 від 05.12.2016 Харківська митниця ДФС була змушена звернутися до Палати підприємців Мангістауської області республіки Казахстан з метою перевірки достовірності наданого сертифікату. Проте протягом трьох місяців, як після первинного, так і після повторного направлення запитів, жодного підтвердження достовірності сертифікату походження форми СТ-1 № KZ UA 6 113 00763 від 05.12.2016 до Харківської митниці ДФС не надійшло.

А тому, на думку, відповідача, останнім листом від 20.07.2017 № 4767/00-1/20-70-19-04 правомірно проінформовано ТОВ «ТАН- 2001» про відмову в поновлені режиму вільної торгівлі за сертифікатом про походження товару форми СТ-1 № KZ UA 6 113 00763 від 05.12.2016.

05.03.2018 року у судовому засіданні судом ухвалено про подальший розгляд справи в порядку спрощеного провадження без проведення судового засідання.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, заслухавши пояснення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

05.02.2016 року декларантом ТОВ «Імпел Ко ЛТД» від імені ТОВ «ТАН-2001» до Харківської митниці ДФС було подано до митного оформлення електронну митну декларацію № 807010001/2016/000945 в режимі імпорт на товар «Гранульований натрат амонію (аміачна селітра) марки Б ДСТУ 2-85 з антизлежувачем в кількості 335 тон.», що надійшов на адресу одержувача ТОВ «Транспортно-експедиційна компанія «МГ-Транс» (особа, відповідальна за фінансове врегулювання ТОВ «ТАН-2001»).

Вказане митне оформлення здійснювалося на виконання вимог контракту, укладеного між ВАТ «КазАзот»(Казахстан) та ТОВ «ТАН-2001» (Україна).

Для здійснення митного оформлення товару, позивачем було надано:

- Контракт № 1021 від 22.12.2015 року;

- з.д. накладні № А0298162, А0298159, А0298164 , А0298160, А0298161;

- ГТД № 807010001/2016/000945 від 05.02.2016 року;

- довідка про транспортні витрати № 285від 04.02.2016 року;

- свідоцтво про державну реєстрацію A04827 від 11.08.2015 року;

- сертифікати якості: № 105, № 107, № 139, № 140, № 144 від 22.01.2016 року;

- експортна декларація № 50711/150116/0000152 від 26.01.2016 року;

- сертифікат походження № KZ UA 6 113 00763 від 25.01.2016 року.

Під час здійснення митних формальностей було встановлено, що наданий для митного оформлення сертифікат походження форми СТ-1 № KZ UA 6 113 00135 від 25.01.2016 містить технічні помилки, а саме: кількість місць, вид упаковки та вага товару не відповідає заявленій у декларації, аналогічна ситуація склалася з сертифікатом походження форми СТ-1 № KZ UA 6 113 00386 від 25.02.2016, який також не був прийнятий відповідачем у якості підстави для застосування режиму вільної торгівлі.

Як встановлено під час розгляду справи, оскільки казахською стороною для митного оформлення було надано сертифікат походження форми СТ-1 № KZ UA 6 113 00135 від 25.01.16, при заповненні якого були допущені технічні помилки, то позивач був позбавлений можливості на момент оформлення митної декларації, скористатися преференціями, передбаченими угодою Урядів держав - учасниць країн СНД від 20.11.2009 (ред. від 30.10.2015) "Про Правила визначення країни походження товарів у Співдружності Незалежних Держав". В наслідок чого позивачем було сплачено ввізне мито в розмірі 138 034,53 грн., ПДВ в розмірі 452 328,55 грн.

Керуючись розділом 2 МКУ та ст. 301 МКУ, ТОВ «ТАН-2001» у межах законодавчо встановлених строків 22.12.2016 року звернулося до Харківської митниці ДФС України із проханням відповідно до розділу 5 Угоди Урядів держав - учасниць країн СНД від 20.11.2009 "Про Правила визначення країни походження товарів у Співдружності Незалежних Держав" розглянути питання про можливість відновлення режиму вільної торгівлі за вказаною митною декларацією та повернення переплачених сум.

До вказаного звернення позивачем, серед інших документів, було надано новий, наданий казахською стороною сертифікат походження товару № KZ UA 6 113 00763 від 05.12.2016 р, виданий замість сертифіката № KZ UA 6 113 00386 від 25.02.2016 р.

20.07.2017 року рішенням Харківської митниці ДФС № 4767/00-1/20-70-19-04 відмовлено у поновлені режиму вільної торгівлі.

Незгода позивача з даним рішенням Харківської митниці ДФС обумовила на звернення до суду з даним позовом.

Відносини, пов'язані зі справлянням митних платежів, регулюються Митним кодексом України (далі МК України).

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 36 МК України країна походження товару визначається з метою оподаткування товарів, що переміщуються через митний кордон України, застосування до них заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, заборон та/або обмежень щодо переміщення через митний кордон України, а також забезпечення обліку цих товарів у статистиці зовнішньої торгівлі.

Країною походження товару вважається країна, в якій товар був повністю вироблений або підданий достатній переробці відповідно до критеріїв, встановлених цим Кодексом.

Під країною походження товару можуть розумітися група країн, митні союзи країн, регіон чи частина країни, якщо є необхідність їх виділення з метою визначення походження товару.

Відповідно до ч. 9 ст. 36 МК України особливості визначення країни походження товару, що ввозиться з територій спеціальних (вільних) економічних зон, розташованих на території України, встановлюються законом.

За приписами ч.ч. 4,5 ст. 280 МК України ввізне мито на товари, митне оформлення яких здійснюється в порядку, встановленому для підприємств, нараховується за ставками, встановленими Митним тарифом України.

Ввізне мито є диференційованим щодо товарів, що походять з держав, які спільно з Україною входять до митних союзів або утворюють з нею зони вільної торгівлі. У разі встановлення будь-якого спеціального преференційного митного режиму згідно з міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, застосовуються преференційні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України.

До товарів, що походять з України або з держав - членів Світової організації торгівлі, або з держав, з якими Україна уклала двосторонні або регіональні угоди щодо режиму найбільшого сприяння, застосовуються пільгові ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України, якщо інше не встановлено законом.

До решти товарів застосовуються повні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України.

Порядок застосування тарифних пільг (тарифні преференції) регламентований ст. 281 МК України.

Частиною 1 ст. 281 МК України допускається встановлення тарифних пільг (тарифних преференцій) щодо ставок Митного тарифу України у вигляді звільнення від оподаткування ввізним митом, зниження ставок ввізного мита або встановлення тарифних квот відповідно до законодавства України та для ввезення товарів, що походять з держав, з якими укладено відповідні міжнародні договори.

18.10.2011 року країнами-учасницями Співдружності Незалежних Держав було підписано Договір про зону вільної торгівлі, ратифікований Законом України від 30.07.2012 № 5193-VI «Про ратифікацію Договору про зону вільної торгівлі».

Відповідно до положень ст. 2 Договору про зону вільної торгівлі сторона не застосовує мита та інших платежів, еквівалентних миту, стосовно експорту товару, призначеного для митної території іншої Сторони, та/або імпорту товару, що походить з митної території іншої Сторони, за винятком випадків, передбачених в додатку 1, що є невідємною частиною цього Договору.

Згідно зі ст. 4 Договору про зону вільної торгівлі для визначення країни походження товарів, що походять із Сторін і знаходяться в торговельному обороті між ними, Сторони керуються Правилами визначення країни походження товарів, що є невідємною частиною Угоди про Правила визначення країни походження товарів у Співдружності Незалежних Держав від 20 листопада 2009 року.

У свою чергу, п. 2.1 Правил визначення країни походження товарів визначено, що країною походження товару вважається держава-учасниця Угоди, на території якої товар було цілком вироблено чи піддано достатній обробці (переробці) відповідно до цих Правил.

За приписами п.п. «а» п. 5.1 Правил визначення країни походження товарів товар користується режимом вільної торгівлі на митних територіях держав-учасниць Угоди, якщо він відповідає критеріям походження, установленим цими Правилами, а також якщо товар вивозиться на підставі договору (контракту) між резидентом однієї з держав-учасниць Угоди й резидентом іншої держави - учасниці Угоди з митної території однієї держави-учасниці Угоди та ввозиться на митну територію іншої держави-учасниці Угоди. У випадках, зазначених у пунктах 8.5 і 8.6 цих Правил, такий договір може бути укладений після вивезення товару.

Відповідно до п. 6.1 Правил визначення країни походження товарів для підтвердження країни походження товару в конкретній державі-учасниці Угоди для цілей надання режиму вільної торгівлі необхідне надання митним органам країни ввезення оригіналу сертифіката форми СТ-1 (бланк сертифіката наведено в додатку 2, який є невід'ємною частиною цих Правил) чи декларації про походження товару.

Як було встановлено вище, у зв'язку з наданням позивачем при здійсненні митного оформлення товару сертифікатів походження товару, які містили технічні помилки, то позивач був позбавлений можливості на момент оформлення митної декларації, скористатися преференціями, передбаченими угодою Урядів держав - учасниць країн СНД від 20.11.2009 (ред. від 30.10.2015) "Про Правила визначення країни походження товарів у Співдружності Незалежних Держав", внаслідок чого ним було сплачено ввізне мито в розмірі 138 034,53 грн., ПДВ в розмірі 452 328,55 грн.

В подальшому, у зв'язку з отриманням позивачем нового сертифікату походження товару, останній звернувся до митного органу про поновлення преференційно

Втім, відповідачем було відмовлено у задоволенні вказаної заяви з підстав п. 9.3 Правил визначення країни походження товарів у СНД, відповідно до якого сертифікат може бути не визнаний дійсним митними органами країни ввезення в разі, якщо: протягом сумарного строку 6 місяців (3 місяці з дати первинного запиту й 3 місяці з дати повторного запиту) митними органами країни ввезення не отримана відповідь стосовно запитуваного сертифіката від компетентних органів країни вивезення або країни походження товару.

Тобто, у зв'язку з не отриманням відповіді стосовно запитуваного сертифіката від компетентних органів Республіки Казахстан.

При цьому, суд звертає увагу, що відповідно до п. 6.7 Правил визначення країни походження товарів визначено, що у разі виникнення сумнівів стосовно бездоганності сертифіката форми СТ-1 або відомостей, які в ньому містяться, митний орган країни ввезення товару може звернутися до вповноваженого органу, що засвідчив сертифікат форми СТ-1, або до компетентних органів країни походження товару з мотивованим проханням повідомити додаткові або уточнювальні відомості, у тому числі прохання, пов'язані з простими вибірковими перевірками сертифікатів форми СТ-1, відповідь на яке повинна бути надана протягом 6 місяців з дати звернення.

Як зазначав відповідач, митним органом з метою отримання даних щодо підтвердження факту видачі сертифікат походження товару форми СТ-1 № KZ UA 6 113 00386 від 05.12.2016 року було надіслано запити до в.о. директора Палати підприємців Мангистауської області Республіки Казахстан ОСОБА_1 від 04.01.2017 року за № 49/00-2/20-70-19-03 та від 03.04.2017 року за № 2252/00-1/20-70-19.

При цьому, суд звертає увагу, що відповідачем не було надано належних доказів відправлення зазначених запитів через відсутність підтверджень про отримання запитів.

Натомість позивач на підтвердження своїх доводів про неправомірність дій відповідача щодо прийняття спірного рішення звернувся до Палати підприємців Мангистауської області Республіки Казахстан з приводу причин ненадання відповідей на запити Харківської митниці ДФС та отримано відповідь від 30.01.2018 року № 0176/РПП13, згідно якої остання повідомила, що запити від Харківської митниці ДФС не надходили.

Водночас повідомила, що сертифікат про походження СТ-1 № KZ UA 6 113 00386 від 05.12.2016 року що був виданий Палатою підприємців Мангистауської області Республіки Казахстан і є дійсним.

Враховуючи викладене вище, суд звертає увагу, що представники митниці не надали суду пояснень з приводу того, чому запити про підтвердження факту видачі сертифікату про походження товару було направлено митницею після прийняття спірного рішення.

Також не надали підтвердження, що митниця позбавлена можливості направляти такі запити рекомендованим відправленням з повідомленням про вручення та з'ясування питань щодо отримання запитів та не відправлення на них відповідей електронною поштою.

З огляду на встановлені обставини справи суд вважає, що відповідач не довів правомірності прийняття спірного рішення, оскільки не підтвердив, що запити до Палати підприємців Мангистауської області Республіки Казахстан про підтвердження факту видачі сертифікату про походження товару від 04.01.2017 року та від 03.04.2017 року дійсно були відправлені та отримані останньою, яка на них не відповіла.

Тобто відповідач, здійснюючи свої владні управлінські функції, не довів, що вжив належних та оперативних заходів для своєчасного відправлення запитів та отримання на них відповідей. Надані позивачем докази та безпосередньо - лист Палати підприємців Мангистауської області Республіки Казахстан від 30.01.2018 року № 0176/РПП13, навпаки спростували доводи митного органу про неможливість відновити позивачу режиму вільної торгівлі за сертифікатом СТ-1 № KZ UA 6 113 00386.

За вказаних обставин, рішення про відмову у поновленні режиму вільної торгівлі від 20.07.2017р. за митною декларацією №807010001/2016/000945 є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 4 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов'язати відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов'язує суб'єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

З системного аналізу вказаних норм ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України можна дійти висновку, що суд наділений повноваженнями щодо зобов'язання відповідача прийняти рішення на користь позивача.

Тобто, такі повноваження суд реалізує у разі встановленого факту порушення прав свобод чи інтересів позивача і необхідність їх відновлення таким способом, який би гарантував повний захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечував його виконання та унеможливлював необхідність наступних звернень до суду.

Верховний Суд України у своєму рішенні від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1465а15 вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

При цьому, суд звертає увагу, що відповідно до п. 5.4 Правил, стосовно товарів, зазначених у пункті 5.3 цих Правил, може застосовуватися (відновлюватися) режим вільної торгівлі на митних територіях держав - учасниць Угоди за умови одержання належного посвідчення про їхнє походження (надання сертифіката форми СТ-1 та за необхідності інших документів, що підтверджують країну походження товарів) до закінчення 12 місяців з дня реєстрації митної декларації в країні ввезення (крім випадків фальсифікації сертифіката форми СТ-1).

Вказаною нормою Правил, визначено термін протягом якого декларантом може бути реалізовано право на відновлення режиму вільної торгівлі щодо ввезеного товару, такий строк становить 12 місяців з моменту реєстрації митної декларації в країні ввезення. Водночас, визначений порядок строк не розповсюджується на судове врегулювання спірних відносин та не обмежує повноваження суду при вирішення даної справи.

Реєстрація митної декларації в країні ввезення відбулась 05.12.2016 року.

Позивач звернувся до митного органу із вимогою відновити режим вільної торгівлі 22.12.2016 року, тобто у визначений п. 5.4 Правил строк, втім відповідачем позивачу було відмовлено у задоволенні вказаного питання.

За вказаних вище обставин, суд вважає, що позивачем виконано всі умови для поновлення режиму вільної торгівлі за митною декларацією №807010001/2016/000945, а тому суд вважає за необхідне визначити спосіб захисту порушеного права позивача, шляхом зобов'язання Харківську митницю ДФС поновити режим вільної торгівлі за митною декларацією №807010001/2016/000945.

У той же час щодо вимоги позивача про зобов'язання Харківську митницю ДФС застосувати наслідки поновлення режиму вільної торгівлі, повернути надмірно сплачені кошти у сумі 165 641,44грн., а саме: ввізне мито у сумі 138 034,53грн. - зарахувати в рахунок майбутніх платежів та ПДВ у сумі 27 606,91 грн. - перерахувати на поточний рахунок позивача, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 301 МК України повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів здійснюється відповідно до Бюджетного та Податкового кодексів України.

У разі виявлення факту помилкової та/або надмірної сплати митних платежів орган доходів і зборів не пізніше одного місяця з дня виявлення такого факту зобов'язаний повідомити платника податків про суми надміру сплачених митних платежів (ч. 2 ст. 301 МК України).

Частинами третьою та четвертою ст. 301 МК України передбачено, що помилково та/або надміру зараховані до державного бюджету суми митних платежів повертаються з державного бюджету в порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Якщо надмірна сплата сум митних платежів сталася внаслідок помилки з боку посадових осіб органу доходів і зборів, повернення надміру сплачених сум митних платежів здійснюється у першочерговому порядку.

Відповідно до ч. 5 ст. 301 МК України повернення сум відповідних митних платежів здійснюється також у разі, якщо:

1) законом передбачено повернення сум сплаченого мита при поміщенні товарів у митний режим реімпорту або у митний режим реекспорту відповідно до розділу V цього Кодексу, а також в інших випадках, визначених цим Кодексом;

2) у випадках та в порядку, визначених цим Кодексом, здійснюється зміна раніше заявленого митного режиму, якщо суми митних платежів, належних до сплати при поміщенні товарів у новий митний режим, є меншими, ніж суми митних платежів, сплачених при поміщенні їх у попередній митний режим;

3) відновлюється режим найбільшого сприяння, вільної торгівлі;

4) митну декларацію змінено або визнано недійсною;

5) у товарах, що ввозяться на митну територію України або вивозяться за її межі, виявлено дефекти або вони якимось іншим чином не відповідають погодженим специфікаціям, за умови, що ці товари не ремонтувалися і не використовувалися відповідно на території України та за її межами (крім операцій, необхідних для виявлення дефектів або невідповідності) і повертаються протягом строку, визначеного підпунктом "а" пункту 3 частини другої статті 78 цього Кодексу;

6) платником податків подано органу доходів і зборів документи, які підтверджують наявність у нього на день подання органу доходів і зборів митної декларації для митного оформлення права на звільнення від сплати митних платежів.

Згідно із ч. 6 ст. 301 МК України повернення сум митних платежів у випадках, передбачених частиною п'ятою цієї статті, здійснюється у тому самому порядку, що і повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів за заявою платника податків за умови, що така заява подається не пізніше одного року з дня, наступного за днем виникнення обставин, що тягнуть за собою повернення сплачених сум митних платежів.

При цьому, суд зазначає, що порядок повернення вказаних вище платежів регулюються, зокрема, Порядком повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу як передоплата, і митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, затвердженим наказом Державної митної служби України від 20.07.2007 № 618, Порядком повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженим наказом Міністерством фінансів України від 03.09.2013 № 787.

Отже, чинним законодавством передбачено вчинення ряду дій, спрямованих на повернення надміру сплачених платежів.

Таким чином, з огляду на недотримання позивачем вимог вищезазначених нормативних актів щодо процедури повернення помилково та/або надмірно сплачених до бюджету коштів, позовні вимоги в частині стягнення з Державного бюджету України на користь позивача надмірно сплачених коштів у сумі кошти у сумі 165 641, 44грн є передчасними та задоволенню не підлягають.

У відповідності до частини 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Оцінюючи подані сторонами докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням обставин зазначених вище, суд прийшов до переконання про часткове задоволення позовних вимог повністю.

Згідно з частиною третьою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 77, 243 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАН-2001» (, 03186, м. Київ, вул. Антоновича, 5А, оф. 321) задовольнити частково.

2. Визнати протиправним рішення Харківської митниці ДФС про відмову у поновленні режиму вільної торгівлі від 20.07.2017р. за митною декларацією №807010001/2016/000945;

3. Зобов'язати Харківську митницю ДФС поновити режим вільної торгівлі за митною декларацією №807010001/2016/000945.

4 В задоволенні решти позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАН-2001» (, 03186, м. Київ, вул. Антоновича, 5А, оф. 321) відмовити.

5. Присудити за рахунок бюджетних асигнувань Харківської митниці ДФС (, 61003, м. Харків, вул. Короленка, 16-Б) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАН-2001» (, 03186, м. Київ, вул. Антоновича, 5А, оф. 321) понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 200 (три тисячі двісті) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.В. Амельохін