Справа № 755/12085/18
Суддя: Горяйнов А.М.
Дата ухвалення: 2018-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2018 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Горяйнова А.М.,

суддів - Кузьмишиної О.М. та Файдюка В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Києві апеляційну скаргу громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 13 серпня 2018 року у справі за адміністративним позовом Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві до громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 про затримання та примусове видворення за межі України,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2018 року Головне управління Державної міграційної служби України в м. Києві звернулося до суду з позовом, у якому просило:

- прийняти рішення про примусове видворення з території України громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1;

- затримати громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі України строком на шість місяців.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 13 серпня 2018 року вказаний адміністративний позов було задоволено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права. Скаржник вказує на те, що йому не був вручений протокол про адміністративне правопорушення. Також відповідач зазначає, що був позбавлений можливості добровільно виїхати за межі України, оскільки був неправомірно затриманий та перебував у пункті тимчасового тримання. ОСОБА_1 вказує на те, що фактичне затримання відбулося 10 серпня 2018 року, а протокол про адміністративне затримання був складений лише 13 серпня 2018 року.

Крім того відповідач зазначає, що в країні походження його життю і здоров'ю загрожує небезпека за ознакою віросповідання, у зв'язку з чим він подав заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Головне управління Державної міграційної служби України в м. Києві подало відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначено, що громадянин Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, порушив правила перебування в Україні, а саме - проживав без документів на право проживання в Україні. Також позивач зазначив, що відповідач не виконав рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства від 10 серпня 2018 року.

Від представника відповідача 21 вересня 2018 року після закінчення робочого дня суду надійшло клопотання про участь громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 в судовому засіданні в режимі відеоконференції, яке залишене без розгляду ухвалою суду від 24 вересня 2018 року.

Сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, проте у судове засідання не з'явилися та про причини неявки суду не повідомили. За таких обставин колегія суддів, керуючись п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 13 серпня 2018 року - без змін виходячи із наступного.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та сторонами справи не заперечується, що Уповноваженою особою Державної міграційної служби України відносно громадянина ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МКМ 003889 від 10 серпня 2018 року, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 203 КУпАП.

Постановою серії ПН МКМ 003889 від 10 серпня 2018 року за вчинення правопорушення, яке полягало у порушенні правил перебування іноземців в України (відсутність документів, що дають право на проживання в Україні) на відповідача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3400 грн 00 коп.

Територіальним підрозділом Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві, у зв'язку з порушенням правил перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, прийнято рішення від 10 серпня 2018 року про зобов'язання ОСОБА_1 покинути територію України у термін до 12 серпня 2018 року. Зазначене рішення було вручене відповідачу в день його прийняття.

Правом оскаржити рішення про примусове повернення від 10 серпня 2018 року відповідач не скористався.

Рішення про примусове повернення в країну походження або третю країну відповідачем в установлений строк не виконано.

Заступником начальника Відділу Головного управління ДМС України в м. Києві 13 серпня 2018 року було складено протокол про адміністративне затримання відповідача.

З огляду на вказані обставини, Головне управління Державної міграційної служби України в м. Києві звернулося до суду з позовом про затримання та примусове видворення за межі України громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1.

Приймаючи рішення про задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції зазначив, що в ході судового розгляду судом не встановлено наявності обставин, передбачених ст.ст. 30, 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», які забороняють примусове видворення відповідача. Відсутність таких обставин підтверджено відповідачем.

Дана справа належить до категорії термінових справ, передбачених ст.ст. 288, 289 КАС України та підлягає розгляду з урахуванням особливостей, передбачених параграфом 2 глави 11 КАС України.

У відповідності до ч. 1 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Підставою для звернення до суду з даним позовом стало те, що громадянин Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 не виконав рішення про примусове повернення в країну походження або третю країну від 10 серпня 2018 року в установлений строк без поважних причин. Зазначене рішення не виконане відповідачем на даний час.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства такого заходу, як затримання з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України.

Підставою звернення до суду із зазначеною вимогою стала відсутність у ОСОБА_1 документа, що дає право на виїзд з України, а також висновок про те, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення про примусове видворення та існує ризик його втечі.

Відсутність у ОСОБА_1 документа, що дає право на виїзд з України підтверджується його письмовими поясненнями, що були надані 10 серпня 2018 року головному спеціалісту відділу протидії нелегальній міграції управління організації запобігання нелегальній міграції, реадмістії та видворення Зуб Е.В.

Висновок позивача про ймовірність ухилення ОСОБА_1 від виконання рішення про примусове видворення та існування ризику його втечі обґрунтований тим, що відповідач не виконав рішення про його примусове повернення. Колегія суддів вважає такий висновок обґрунтованим.

З огляду на викладене колегія суддів вважає законним рішення суду першої інстанції про задоволення адміністративного позову Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві.

Перевіряючи обґрунтованість доводів апеляційної скарги ОСОБА_1, колегія суддів встановила, що копія протоколу про адміністративне правопорушення серії ПР МКМ 003889 від 10 серпня 2018 року була вручена відповідачу, що підтверджується його особистим підписом на такому протоколі. Також відповідачу був зроблений усний переклад протоколу.

Доводи відповідача про те, що він був позбавлений можливості виконати рішення про примусове повернення у зв'язку з незаконним утримання у м. Києві в період з 10 по 13 серпня 2018 року також є необґрунтованими.

Згідно з ч. 2 ст. 263 КУпАП осіб, які порушили правила перебування в Україні може бути затримано на строк до трьох годин для складення протоколу, а в необхідних випадках для встановлення особи та/або з'ясування обставин правопорушення - до трьох діб.

У відповідності до п. 2.10. Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення Державною міграційною службою України, що затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 28 серпня 2013 року № 825 (далі - Інструкція) уповноважені посадові особи можуть здійснити адміністративне затримання на підставах та на строки, передбачені статтями 260 та 263 КУпАП, про що складається протокол про адміністративне затримання.

Таким чином, адміністративне затримання особи здійснюється з обов'язковим оформленням протоколу про адміністративне затримання.

Протокол про адміністративне затримання ОСОБА_1 був складений 13 серпня 2018 року. Відтак посилання відповідача на те, що він був затриманий саме 10 серпня 2018 року колегія суддів вважає необґрунтованими.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 стверджував, що прибув до України з наміром звернутися до уповноважених органів із заявою про надання йому статусу біженця, оскільки має обґрунтовані побоювання стати жертвою переслідування за ознаками віросповідання. Також відповідач в апеляційній скарзі зазначив, що під час знаходження в пункті тимчасового перебування іноземців подав заяву про визнання його біженцем.

У відповідності до ч. 8 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» положення цієї статті не застосовуються до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

Згідно з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 04 квітня 2018 року у справі № 308/5953/16-а, положення ст. 30 вказаного Закону щодо примусового видворення не застосовуються до іноземців та осіб без громадянства, які звернулися за захистом в Україні - про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Ухвалою суду від 21 вересня 2018 року у відповідача були витребувані докази звернення до органів Державної міграційної служби із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; інформацію про результати розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

На виконання вимог зазначеної ухвали суду представник відповідача надав суду копію заяви-анкети про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту від 24 вересня 2018 року № 5. Зазначена заява-анкета була складена відповідачем після винесення судом ухвали про витребування доказів звернення із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Відтак, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначив недостовірні відомості щодо подачі заяви про визнання його біженцем.

Крім того, надана відповідачем копія заяви-анкети не містила підпису співробітника органу міграційної служби про прийняття звернення до розгляду.

Згідно з листом Головного управління ДМС в Одеській області від 26 вересня 2018 року № 5100.5.1-15704/51.1-18 від Миколаївського ПТПІ 25 вересня 2018 року надійшло звернення ОСОБА_1, яке не оформлене належним чином. У зв'язку з цим матеріали повернуті до Миколаївського ПТПІ для доопрацювання.

Таким чином, на даний час ОСОБА_1 не звертався в установленому законом порядку із заявою про надання статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Колегія суддів враховує, що згідно з протоколом про адміністративне затримання від 13 серпня 2018 року ОСОБА_1 було роз'яснено право та надано можливість отримати безоплатну вторинну правову допомогу.

Також до матеріалів справи приєднаний договір про надання юридичних послуг від 27 серпня 2018 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Зміст протоколу про адміністративне правопорушення, постанови про накладення адміністративного стягнення, протоколу про адміністративне затримання та рішення про примусове повернення були доведені до відома відповідача з використанням послуг перекладача.

Отже, ОСОБА_1 мав можливість звертатися в Україні із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, проте не скористався відповідним правом у встановленому законом порядку.

Відповідно до п. 31 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов'язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні» рішення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, не може бути підставою для примусового видворення таких осіб, а тому суди під час розгляду справ про примусове видворення повинні перевіряти обставини, які є підставами для примусового видворення, передбачені законом.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначив, що він є буддистом за віросповіданням. Також відповідач зазначив, що в останні роки в Народній Республіці Бангладеш сповідування зазначеної віри загрожує життю та здоров'ю. Разом з тим, відповідач не надав пояснень та доказів, які б давали обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_1 є буддистом, а в країні походження для нього існує загроза стати жертвою переслідувань за ознаками віросповідання.

Зазначена обставина у сукупності з відсутністю належним чином оформленого звернення до уповноваженої особи із заявою-анкетою про надання статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту, свідчать про відсутність перешкод для прийняття рішення про видворення ОСОБА_1.

Також колегія суддів враховує, відповідно до абз. 2 ч. 4 ст. 30 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» у разі звернення відповідача під час перебування в пункті тимчасового перебування іноземців із належним чином оформленою заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, ОСОБА_1 буде продовжувати перебувати в зазначеному пункті до остаточного прийняття рішення за заявою.

З огляду на викладене колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення адміністративного позову.

Доводи апеляційної скарги відповідача не спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в рішенні від 13 серпня 2018 року та не можуть бути підставою для його скасування.

У зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 13 серпня 2018 року - без змін.

Згідно з ч. 4 ст. 272 КАС України судові рішення суду апеляційної інстанції у справах, визначених статтями 280, 281, 287 та 288 цього Кодексу, можуть бути оскаржені до суду касаційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 242, 272, 288, 289, 308, 311, 320, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 13 серпня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач А.М. Горяйнов

Судді О.М. Кузьмишина

В.В. Файдюк