Справа № 401/1937/18(2-а/401/77/18)
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2018-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

20 вересня 2018 рокусправа № 401/1937/18(2-а/401/77/18)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючий суддя: Ясенова Т.І.

судді: Суховаров А.В., Головко О.В.,

секретар судового засідання: Троянов А. С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 20 серпня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до інспектора відділу БДР Управління патрульної поліції в Кіровоградській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Колісник Станіслава Леонідовича про визнання дій протиправними та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до інспектора відділу БДР Управління патрульної поліції в Кіровоградській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Колісник Станіслава Леонідовича, в якому просив:

визнати протиправними дії відповідача щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 на місці зупинки транспортного засобу 31 травня 2018 року та винесення ним постанови серії ВР № 254348;

скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ВР № 254348 від 31.05.2018 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності та накладення стягнення у вигляді штрафу в розмірі 680 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач не вчиняв дій, які б могли бути кваліфіковані як правопорушення. Вказує, що відповідачем не визначено місце вчинення правопорушення, не було складено протокол про адміністративне правопорушення та винесено постанову на місці вчинення правопорушення.

Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 20 серпня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, які суд першої інстанції вважає встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції не надано належної оцінки доводам позивача, що відповідачем постанова не може бути винесена без розгляду справи про адміністративне правопорушення, однак останній проігнорував зазначене та виніс постанову. Крім того, суд першої інстанції не взяв до уваги рішення Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015. Відповідач незаконно розглянувши справу на місці зупинки транспортного засобу, суттєво порушив права позивача та не дав позивачу можливості скористатись своїми правами, передбаченими статтею 268 КупАП у повному обсязі.

Також інспектор повинен був зафіксувати факт правопорушення у протоколі і повідомити про розгляд справи, який повинен відбутись про що вказано у рішенні Конституційного Суду України від 26.05.2015 року № 5-рп/2015, яке має вищу юридичну силу, ніж КУпАП. Проте протокол про адміністративне правопорушення у матеріалах справи відсутній. Згідно зі статтею 77 КАС України обов'язок доказування вини позивача покладено на суб'єкта владних повноважень (інспектора), однак будь-які докази вчинення позивачем правопорушення у матеріалах справи відсутні.

Сторони належним чином повідомлені про дату, місце і час апеляційного розгляду справи, що підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, у судове засідання не прибули.

Відповідно до частини 1 статті 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом встановлено, що відповідно до постанови від 31.05.2018 року серія ВР №254348 винесеною інспектором відділу БДР УПП в Кіровоградській області ДПП лейтенантом поліції Колісник Станіславом Леонідовичем, 31.05.2018 року о 08 год. 10 хв. в Кіровоградській області, м. Світловодськ, пер.вул.Миру-Робоча, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом IKARUS 250, номерний знак НОМЕР_1, який використовується для надання послуг з перевезення пасажирів, у якого були тріщини вітрового скла в зоні дії склоочисника та не пройшов обов'язковий технічний контроль, що підлягає такому технічному контролю, чим порушив п.31.3 б, ст.35 Закону України «Про дорожній рух» та п.п.6.8.5 ДСТУ 3649:2010 та вчинив адміністративне правопорушення передбачене частинами 2, 3 статті 121 КУпАП, за яке накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 680 грн. 00 коп.

Доводи позивача щодо протиправності вказаної постанови ґрунтуються на відсутності факту порушення ним правил дорожнього руху, порушенні відповідачем порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, зокрема не складення протоколу та недоведеності працівником поліції факту вчинення позивачем правопорушення.

Відповідно до пункту 31.3 «б» ПДР України, забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством, якщо вони не пройшли обов'язковий технічний контроль (для транспортних засобів, що підлягають такому контролю).

Згідно з частиною 1 статті 35 Закону України «Про дорожній рух» транспортні засоби, що беруть участь у дорожньому русі та зареєстровані територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України, підлягають обов'язковому технічному контролю відповідно до цієї статті.

Періодичність проходження обов'язкового технічного контролю становить для автобусів та спеціалізованих транспортних засобів, що перевозять небезпечні вантажі, незалежно від строку експлуатації - двічі на рік. (пункт 3 частини 7 статті 35 Закону України «Про дорожній рух»)

На кожний транспортний засіб, що пройшов обов'язковий технічний контроль і визнаний технічно справним, суб'єкт проведення обов'язкового технічного контролю складає протокол перевірки його технічного стану, який видається водію транспортного засобу. У протоколі зазначається строк чергового проходження обов'язкового технічного контролю транспортного засобу відповідно до періодичності проходження, встановленої частиною восьмою цієї статті. (частина 8 статті 35 Закону України «Про дорожній рух»)

Підпунктом 6.8.5 ДСТУ 3649:2010, яким визначено Вимоги щодо безпечності технічного стану та методи контролювання колісних транспортних засобів, встановлено, що на вітровому склі КТЗ не дозволено сколи чи тріщини в зоні роботи склоочисників.

Згідно з частиною 2 статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення керування водієм транспортним засобом, який використовується для надання послуг з перевезення пасажирів, що має несправності, передбачені частиною першою цієї статті, або технічний стан і обладнання якого не відповідають вимогам стандартів, правил дорожнього руху і технічної експлуатації, тягне за собою накладення штрафу в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Частиною 3 статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що керування водієм транспортним засобом, що підлягає обов'язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов, тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Частиною 1 статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 33 КУпАП передбачено, що стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до статті 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Положеннями статті 73 КАС України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до змісту оскаржуваної постанови позивач керував транспортним засобом IKARUS 250, який використовується для надання послуг з перевезення пасажирів, у якого були тріщини вітрового скла у зоні дії склоочисника та, який не пройшов обов'язковий технічний контроль, що підлягає такому технічному контролю.

Позивач заперечуючи вказані обставини, стверджує про дотримання ним вимог Правил дорожнього руху та Закону України «Про дорожній рух», при цьому не надав ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції жодних доказів, які б підтверджували відсутність з його сторони порушень, які зафіксовані у постанові відповідача.

При цьому, позивач під час винесення відповідачем постанови про адміністративне правопорушення не скористався правом надати письмові пояснення чи заперечення по суті порушень викладених в оскаржуваній постанові відповідача.

Довести обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача можливо наданням копії протоколу перевірки технічного стану транспортного засобу та фото відповідного транспортного засобу на час складання постанови про адміністративне правопорушення, проте таких доказів суду не надано.

Стосовно доводів позивача щодо порушення відповідачем порядку розгляду справ про адміністративне правопорушення та не врахування судом першої інстанції рішення Конституційного Суду України від 26.05.2015, колегія суддів зазначає наступне.

Так, Конституційний Суд України у рішенні від 26.05.2015 № 5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення у пункті 2.4 мотивувальної частини цього рішення зазначив, що підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення «на місці вчинення правопорушення» і «за місцем його вчинення», які містяться у статтях 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст. Зокрема, словосполучення «за місцем його вчинення», застосоване у положенні частини першої статті 276 Кодексу, за якою «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України. Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що словосполучення «за місцем його вчинення», яке міститься в положенні частини першої статті 276 Кодексу, визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Конституційний Суд України у пункті 2.3 мотивувальної частини вказаного рішення зазначив, що у частинах першій, другій статті 258 Кодексу визначено випадки, коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення, якщо особа не оспорює допущеного нею порушення і адміністративного стягнення, що на неї накладається, а розмір штрафу не перевищує передбаченого у Кодексі неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом.

Проте, вказане Рішення Конституційного Суду України ухвалено до внесення змін до законодавства про адміністративні правопорушення Законом України від 14.07.2015 №596-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху», яким розширено перелік випадків, коли протокол про адміністративні правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення.

Так, відповідно до пункту 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин 04.02.2017) поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Статтею 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлені повноваження органів Національної поліції щодо розгляду справ про адміністративні правопорушення.

Так, органи Національної поліції розглядають справи, в тому числі: про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (зокрема, частини перша, друга, третя, п'ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

За загальним правилом статті 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Відповідно до частин 2-4 статті 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Відповідно до частини 4 статті 285 Кодексу України про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу, копія постанови уповноваженої посадової особи у справі про адміністративне правопорушення вручається особі, щодо якої її винесено, на місці вчинення правопорушення.

Наведені норми в їх сукупності свідчать про наявність у відповідача як посадової особи Національної поліції повноважень щодо здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками, які реалізуються, крім іншого, шляхом розгляду справи про адміністративне правопорушення та винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення у разі виявлення правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Таким чином, аналіз законодавчих норм, чинних на момент виникнення спірних правовідносин, та рішення Конституційного Суду України від 26.05.2015, дає підстави для висновку, що працівники підрозділів Національної поліції мають право виносити постанови у справах про адміністративні правопорушення за порушення Правил дорожнього руху, зокрема передбачених статтею 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення, на місці вчинення такого правопорушення.

В даному випадку дії інспектора поліції щодо виявлення правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та складання постанови у справі про адміністративне правопорушення у разі такого виявлення передбачені Кодексом України про адміністративні правопорушення, Законом України «Про Національну поліцію». Отже вчинення інспектором поліції законодавчо визначених дій має наслідком прийняття відповідного рішення - постанови у справі про адміністративне правопорушення, тому самі по собі дії щодо винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення не можуть бути визнані протиправними.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції вірно встановлено обставини справи та правильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують. Підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321,322, 327, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 20 серпня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили 20.09.2018 та за приписами частини 3 статті 272 КАС України є остаточною та оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 20.09.2018.

Головуючий суддя: Т.І. Ясенова

Суддя: А.В. Суховаров

Суддя: О.В. Головко