Справа № 357/7630/18
Суддя: Сорочко Є.О.
Дата ухвалення: 2018-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 357/7630/18 Суддя суду першої інстанції: Кошель Л.М.
ПОСТАНОВА

Іменем України

26 вересня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Сорочка Є.О.,

суддів Літвіної Н.М.,

Федотова І.В.,

за участю секретаря с/з Грисюк Г.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу старшого інспектора патрульної поліції у м. Києві лейтенанта поліції Онопрієнка Володимира Володимировича на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 31 липня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_5 до старшого інспектора патрульної поліції у м. Києві лейтенанта поліції Онопрієнка Володимира Володимировича про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив скасувати постанову старшого інспектора патрульної поліції у м. Києві лейтенанта поліції Онопрієнка Володимира Володимировича про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії НК № 723427; закрити справу про адміністративне правопорушення відносно позивача.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 31 липня 2018 року позов задоволено: визнано протиправною та скасовано постанову серії НК №723427 від 25.06.2018 про притягнення ОСОБА_5 до адміністративної відповідальності у виді штрафу 680 грн за частиною другою статті 121-2, частини другої статті 140 та частини другої статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП).

Відповідач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини справи, недоведено обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що оскаржувана постанова є правомірною.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу просить відмовити у її задоволенні, посилаючись на необґрунтованість доводів скаржника.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 25.06.2018 старший інспектор патрульної поліції у м. Києві, лейтенанта поліції Онопрієнко Володимир Володимирович виніс постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії НК №723427.

Згідно вказаної постанови, ОСОБА_5 керуючи автобусом по маршруту Біла Церква - Київ по вул.Чабанівська, 14 в м.Києві, здійснив зупинку автобуса в другому ряді для посадки пасажирів, при цьому здійснював пасажирські перевезення за встановленим маршрутом без погодження з уповноваженим підрозділом Національної поліції, також надавав послуги з перевезення пасажирів з використанням автобусів переобладнаних з транспортних засобів іншого призначення та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною другою статті 121-2, частиною другою статті 121, частиною другою статті 140 КУпАП у зв'язку із чим на нього накладено адміністративне стягнення у розмірі 680 грн.

Не погодившись з таким рішенням, вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про те, що відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не надав суду жодного доказу на підтвердження правомірності прийнятого рішення.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: <…> правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту (<…> частини <…> друга <…> статті 121 <…>, статті <…> 121-2, частини <…> друга <…> статті 140).

Частиною другою статті 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Частиною четвертою статті 258 КУпАП передбачено, що у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Аналіз викладених норм, дає підстави для висновку, що працівники підрозділів Національної поліції мають право без складення відповідного протоколу виносити постанови у справах про адміністративні правопорушення з порушення Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі - ПДР) на місці вчинення такого правопорушення.

Як зазначалося, оскаржуваною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених частиною другою статті 121-2, частиною другою статті 121, частиною другою статті 140 КУпАП, яка встановлює відповідальність за порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Так, на переконання відповідача позивач здійснив зупинку автобуса в другому ряді для посадки пасажирів, за що на позивача накладено адміністративне стягнення згідно частини другої статті 121-2 КУпАП.

Так, згідно частини другої статті 121-2 КУпАП порушення водіями транспортних засобів, що працюють у режимі маршрутних таксі, правил зупинки під час здійснення посадки (висадки) пасажирів тягне за собою накладення штрафу в розмірі п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Застосовуючи санкцію зазначеної статті в оскаржуваній постанові відповідач послався на пункт 1.5 ПДР, яким передбачено, що дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров'ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Будь-яких відомостей чи доказів того, що позивачем були вчинені дії, що створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров'ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Доказів та доводів відносно того, що зупинивши транспортний засіб позивачем були створені вказані обставини, відповідачем не надано.

В апеляційній скарзі відповідач послався на порушення позивачем пункту 15.4 ПДР, відповідно до якого транспортні засоби не дозволяється ставити на проїзній частині в два і більше ряди.

Колегія суддів наголошує на тому, що в оскаржуваній постанові посилання на порушення позивачем пункту 15.4 ПДР відсутнє. Окрім того, додана відповідачем до апеляційної скарги фото-роздруківка не містить інформації про порушення позивачем правил зупинки (стоянки) транспортних засобів.

Таким чином, судом апеляційної інстанції відхиляється долучений до апеляційної скарги фотознімок як доказ вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 121-2 КУпАП.

Приймаючи оскаржувану постанову відповідач також послався на здійснення позивачем пасажирських перевезень за встановленим маршрутом без погодження з уповноваженим підрозділом Національної поліції за що передбачене адміністративне стягнення згідно частини другої статті 140 КУпАП

Так, згідно частини другої статті 140 КУпАП порушення визначеного законодавством порядку погодження з уповноваженим підрозділом Національної поліції: <…> здійснення пасажирських перевезень за встановленими маршрутами руху транспортних засобів загального користування тягне за собою накладення штрафу на громадян у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, громадян - суб'єктів господарської діяльності - у розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Застосовуючи санкцію зазначеної статті в оскаржуваній постанові відповідач послався на порушення наказу Міністерства транспорту та зв'язку України від 07.05.2010 № 278, яким затверджений Порядок розроблення та затвердження паспорта автобусного маршруту та Правила надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 18 лютого 1997 року № 176 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2007 року № 1184) (далі - Правила № 176).

Колегія суддів наголошує на тому, що будь-яких належних доказів здійснення позивачем діяльності з пасажирських перевезень за встановленими маршрутами руху транспортних засобів загального користування матеріали справи не містять. Долучений до апеляційної скарги фотознімок транспортного засобу з табличкою «Біла Церква» не є доказом здійснення позивачем будь-якої діяльності, у тому числі щодо перевезення пасажирів.

Таким чином, колегія суддів вважає необґрунтованим посилання відповідача вчинення позивачем правопорушення, що передбачене частиною другою статті 140 КУпАП.

В оскаржуваній постанові також міститься посилання на надання позивачем послуг з перевезення пасажирів з використанням автобусів переобладнаних з транспортних засобів іншого призначення, за що на позивача накладено адміністративне стягнення згідно частини другої статті 121 КУпАП, якою передбачено, що керування водієм транспортним засобом, який використовується для надання послуг з перевезення пасажирів, що має несправності, передбачені частиною першою цієї статті, або технічний стан і обладнання якого не відповідають вимогам стандартів, правил дорожнього руху і технічної експлуатації, тягне за собою накладення штрафу в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Застосовуючи санкцію зазначеної статті в оскаржуваній постанові відповідач послався на порушення Правил № 176, пунктом 32 яких передбачено заборону надання послуг з перевезення пасажирів з використанням автобусів, переобладнаних з транспортних засобів іншого призначення, за відсутності протоколів випробувань таких автобусів на відповідність вимогам правил Європейської економічної комісії.

В першу чергу колегія суддів наголошує на тому, що належних доказів надання позивачем послуг з перевезення пасажирів відповідачем надано не було, про що зазначено вище. Окрім того, до позовної заяви позивачем було долучено протокол перевірки технічного стану транспортного засобу № 00408-00175-18 від 14.03.2018, згідно якого транспортний засіб визнано технічно справним.

В апеляційній скарзі відповідач послався на порушення позивачем ДСТУ 3649:2010 «Колісні транспортні засоби», згідно якого не дозволено установлювати на одній осі КТЗ шини різних розмірів, типів конструкції (радіальної, діагональної, камерної, безкамерної), моделі з різними рисунками протектора, призначених для застосування в різні сезони, з шипами чи ланцюгами протиковзання та без них.

Колегія суддів наголошує на тому, що порушення ДСТУ 3649:2010 «Колісні транспортні засоби», встановлення на одній осі транспортного засобу позивача шин різних розмірів, типів конструкції (радіальної, діагональної, камерної, безкамерної), моделі з різними рисунками протектора, призначених для застосування в різні сезони не було підставою для прийняття оскаржуваної постанови. Тому, в силу абзацу другого частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), відповідач не може посилатися на ці обставини.

Отже висновки відповідача про порушення позивачем частини другої статті 121 КУпАП є необґрунтованими.

Відповідно до частин першої, третьої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Додатково щодо наданих до апеляційної скарги фотознімків як доказів на підтвердження вчинення позивачем спірних правопорушень, колегія суддів зазначає, що вони не містять ні відомостей про дату, час, місце їх вчинення.

Відповідно до статті 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Колегія суддів наголошує на тому, що в оскаржуваній постанові не вказано технічний засіб яким здійснені фото. До матеріалів справи не було долучено відомостей про цей технічний засіб та відомостей про можливість фіксування цим засобом правопорушень, виявлених інспекторами патрульної поліції.

Відповідно до частини четвертої статті 4 КАС докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Колегія суддів наголошує на тому, що позивач не надав будь-яких доказів неможливості подання фотоматеріалів до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

При цьому, посилання відповідача у відзиві на апеляційну скаргу на порушення судом першої інстанції частини першої статті 261 КАС щодо строку подання відзиву на позовну заяву протягом п'ятнадцяти календарних днів з дня відкриття провадження у справі, колегією суддів відхиляється, оскільки до спорів зазначеної категорії застосовується спеціальні норми параграфу 2 глави 11 КАС, зокрема статті 286 КАС, якими встановлений десятиденний строк розгляду справи, що унеможливлює застосування частини першої статті 261 КАС.

За таких обставин, долучені до апеляційної скарги фотоматеріали відхиляються судом.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про задоволення позову.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 34, 243, 316, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу старшого інспектора патрульної поліції у м. Києві лейтенанта поліції Онопрієнка Володимира Володимировича залишити без задоволення, а рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 31 липня 2018 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя Є.О. Сорочко

Суддя Н.М. Літвіна

Суддя І.В. Федотов