Справа № 597/837/18
Суддя: Дудяк С. В.
Дата ухвалення: 2018-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №597/837/18
Провадження №2-а/597/38/2018
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"10" серпня 2018 р. Заліщицький районний суд Тернопільської області
в складі: головуючого Дудяка С.В.
з участю секретаря Богдана В.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Заліщики, в порядку визначеному главою одинадцятою параграфом другим КАС України з повідомленням (викликом сторін) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора УПП у Тернопільській області капрала поліції ОСОБА_2 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,
Позивач в позовній заяві просить скасувати постанову серії ВР №100312 від 12.07.2018 року інспектора УПП у Тернопільській області капрала поліції ОСОБА_2 про накладення адміністративного стягнення у виді 510 гривень штрафу в дохід держави, покликаючись на те, що він не згідний з постановою про вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст.126 ч.1, 132-1 КУпАП та накладеним стягненням у виді 510 гривень штрафу в дохід держави із застосуванням ст.36 ч.2 КУпАП, оскільки Правил дорожнього руху не порушував, 12.07.2018 року, о 10 годині 35 хв. керував автомобілем марки ВАЗ-2107, державний номерний знак НОМЕР_1, рухався автодорогою Доманово-Ковель-Чернівці-Тереблече, перевозив спеціальне опорне пристосування для буксирування транспортних засобів методом часткового навантаження (підкатний причіп), як це передбачено п.23.2 Правил дорожнього руху (буксирування транспортних засобів здійснюється: а) із застосуванням жорсткого або гнучкого зчеплення; б) із частковим навантаженням буксированого транспортного засобу на платформу або на спеціальне опорне пристосування). Рухаючись вказаною автодорогою, був зупинений в с.Торське Заліщицького району Тернопільської області поліцейськими, які звинуватили його в тому, що він перевозить великогабаритний вантажопричіп і його розміри перевищують дозволену ширину 2,6м., складаючи ширину 2,66м., без погодження такого перевезення з органами Національної поліції. Крім цього звинуватили також в тому, що в нього відсутнє свідоцтво про реєстрацію вказаного причепа. Позивачем, як він зазначає, на місці інциденту було оспорено інкриміноване звинувачення, пояснивши що Правил дорожнього руху не порушував, вказаний підкатний причіп є заводського виробництва, його параметри повністю відповідають дозволеним, щоб використовувати його за призначенням без спеціального погодження з органами поліції. Також заявив, що оскільки за словами поліцейського причіп перевищує дозволену ширину всього на 6 см., це може бути зумовлено похибкою у вимірах, оскільки вони здійснювались не кваліфікованою особою та не відповідним інструментом, як це передбачено спеціальним законодавством. Позивач вважає оскаржувану постанову незаконною, оскільки у ній відсутні докази вчинення ним вказаного правопорушення. Крім цього, інспектором поліції не складено протокол про адміністративне правопорушення, хоча як стверджує позивач, він цього вимагав. Тому позивач просить даний позов задоволити в повному обсязі.
У своїй письмовій заяві від 02.08.2018 року позивач просить розглядати дану справу у його відсутності, позов підтримує та просить його задоволити.
Ухвалою суду 31.07.2018 року про відкриття провадження у справі відповідачу надано строк для подання відзиву на даний позов та роз'яснено наслідки його неподання без поважних причин.
Відповідач відзиву на даний позов у визначений судом строк не подала, про поважність причин неподання відзиву суд не повідомила, в судове засідання не з'явилась та не повідомила суд про причини неявки, хоча про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином.
Суд вважає, що відповідач не з'явилась в судове засідання без поважних причин, а, тому, справу слід розглянути без її участі і позов задоволити на підставі пояснень позивача та наявних у справі доказів.
Відповідно до ст.159 ч.4 КАС України не подання суб'єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача слід задоволити, виходячи з наступних підстав:
судом встановлено, що 12 липня 2018 року інспектор Управління патрульної поліції у Тернопільській області виніс постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ВР №100312, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.ст.126 ч.1, 132-1 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення із застосуванням ст.36 ч.2 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 510 гривень, за те, позивач 12.07.2018 року, о 10 годині 35 хв. керуючи автомобілем марки ВАЗ-2107, державний номерний знак НОМЕР_1, рухаючись автодорогою Доманово-Ковель-Чернівці-Тереблече перевозив великогабаритний вантажопричіп і його розміри перевищували дозволену ширину 2,6м., складаючи ширину 2,66м., без погодження такого перевезення з органами Національної поліції. Крім цього у позивача було відсутнє свідоцтво про реєстрацію вказаного причепа.
Таким чином, між сторонами виник публічно-правовий спір з приводу оскарження вищезазначеної постанови про накладення адміністративного стягнення. Оскільки спір між сторонами має ознаки публічного, то вирішення такого спору проводиться за правилами КАС України.
Відповідно до вимог ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Водночас суд зазначає, що порядок та підстави притягнення до адміністративної відповідальності регулюється нормами КУпАП.
Так, ст.7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.
Згідно зі ст.280 КУпАП - орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
У відповідності з вимогами ст.252 КУпАП - орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до ст.251 КУпАП - доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
З врахуванням досліджених в судовому засіданні доказів суд не має підстав для висновку, що при притягненні позивача до адміністративної відповідальності відповідачем в повному обсязі були дотримані вищенаведені вимоги закону і під час цього були вжиті всі заходи щодо повного, всебічного та об'єктивного з'ясування обставини, що мали значення для правильного вирішення справи.
До такого висновку суд дійшов з врахуванням наведених нижче обставин.
Так, згідно вимог ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до ст77 ч.1, 2 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Таким чином, з цієї правової норми вбачається, що законодавцем встановлено презумпцію вини суб'єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржується - повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача - суб'єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач не спростує їх.
Згідно ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.
Отже, саме відповідач зобов'язаний довести правомірність накладення ним адміністративного стягнення, зокрема, шляхом доведення належними та допустимими доказами факту порушення позивачем вимог ПДР України, про що відповідачем зазначено в оскаржуваній постанові.
Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем, всупереч вимог ст.77 ч.2 КАС України, факт порушення позивачем ПДР України та правомірність винесення оскаржуваної постанови не доведено, доказів, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи суду не надано. За таких обставин факт вчинення позивачем правопорушень, передбачених ст.ст.126 ч.1, 132-1 КУпАП, є не доведеним.
Таким чином, враховуючи, що відповідачем не надано до суду належних та допустимих доказів спростування позовних вимог позивача, а тому позовні вимоги про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення є обґрунтованими, законними, тому суд дійшов до висновку про їх задоволення.
Згідно ст.286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
В зв'язку з цим постанова в справі про адміністративне правопорушення серії ВР №100312 від 12.07.2018 року відносно позивача є незаконною і вона підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення закриттю.
Вирішуючи питання розподілу між сторонами судових витрат по справі, суд враховує те, що позивач не поніс судових витрат, оскільки звільнений від сплати судового збору при поданні даної заяви до суду, відповідач теж не понесла судових витрат по даній справі, тому їх слід компенсувати за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України.
Керуючись ст.ст.254, 258, 287, 293 КУпАП, ст.ст.77, 139, 143, 159, 241-246, 250, 255, 268-272, 286, 293, 295 КАС України, рішенням Конституційного Суду України №3-рп/2015 від 08.04.2015 року, суд
Позов задоволити.
Постанову серії ВР №100312 від 12.07.2018 рокупро притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст.ст.126 ч.1, 132-1 КУпАП скасувати і справу про адміністративне правопорушення закрити.
Судові витрати по справі компенсувати за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України.
Рішенняможе бути оскаржене до Львівського апеляційного адміністративного суду через Заліщицький районний суд Тернопільської області протягом 10 днів з дня його проголошення.
Суддя