Справа № 0340/1408/18
Суддя: Волдінер Фелікс Арнольдович
Дата ухвалення: 2018-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2018 року ЛуцькСправа № 0340/1408/18

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Волдінера Ф.А.,

при секретарі судового засідання Журомській І.М.,

за участю представників позивача Крючкова В.О.,

представників відповідача Федорчук І.Ю., Філіпчук О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Волинь-Агро" до Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Волинь-Агро" (далі - ТзОВ "Волинь-Агро", товариство) звернулось з позовом до Головного управління ДФС у Волинській області (далі - ГУ ДФС у Волинській області, контролюючий орган) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 13 квітня 2018 року.

Позовні вимоги обґрунтовано такими обставинами.

За результатами документальної позапланової виїзної перевірки ТзОВ "Волинь-Агро" з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства у частині відображення у податковій звітності результатів господарської діяльності з Товариством з обмеженою відповідальністю «ГТА-Інтрейд» (далі - ТзОВ «ГТА-Інтрейд») за період з 01 липня 2017 року по 31 липня 2017 року. За результатами вказаної перевірки контролюючим органом складено акт № 4493/14-04/37691361 від 23 березня 2018 року, відповідно до висновків якого встановлено порушення товариством пункту 185.1 статті 185, пунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 статті 198, статті 201 ПК України, в результаті чого завищено податковий кредит за липень 2017 року на 2 047 500 грн, що призвело до завищення рядка 19 (від'ємне значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду) та завищення рядка 21 (суми від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду) за липень 2017 року на 2 047 500 грн.

На підставі акта перевірки № 4493/14-04/37691361 від 23 березня 2018 року ГУ ДФС у Волинській області прийняло податкове повідомлення-рішення № від 13 квітня 2018 року, яким зменшило розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість на 2 047 500 грн

Позивач вважає оскаржене податкове-повідомлення рішення протиправним, оскільки висновок контролюючого органу про порушення товариством вимог податкового законодавства за результатами господарських взаємовідносин із контрагентом-постачальником ТзОВ «ГТА-Інтрейд» не відповідають фактичним обставинам справи. Вказує, що факт здійснення господарських операцій (їх реальність) підтверджується належним чином оформленими документами, які були надані під час перевірки. Звертає увагу, що на виконання договору поставки від 15 липня 2017 року, укладеного між позивачем та ТзОВ «ГТА-Інтрейд», останній здійснював доставку товару (мінеральні добрива) власними силами, транспортування товару підтверджується товарно-транспортними накладними за період з 01 по 31 липня 2017 року. При цьому позивач не зобов'язаний контролювати оформлення результатів господарської діяльності контрагентом-постачальником, а тому не оформлення та не здійснення останнім реєстрації податкових накладних по факту надання позивачу послуг з перевезення товару не може свідчити про безтоварність операцій за штучне завищення податкового кредиту. Також позивач зазначає, що наявність кримінального провадження стосовно посадових осіб ТзОВ «ГТА-Інтрейд» не свідчить про порушення податкового законодавства саме позивачем, оскільки таке кримінальне провадження не стосуються товариства, крім того в ньому не ухвалено обвинувального вироку.

У зв'язку з наведеним позивач просить оскаржене податкове повідомлення-рішення скасувати.

У відзиві на позов від 09 серпня 2018 року (а.с. 202-204) відповідач його вимог не визнав, посилаючись на правомірність висновків контролюючого органу з врахуванням наступного.

За результатами перевірки було виявлено, що у перевіреному періоді ТзОВ "Волинь-Агро" придбавало у ТзОВ «ГТА-Інтрейд» товар на підставі договору поставки № 23987/07 від 15 липня 2017 року на загальну суму 12 285 000 грн (в тому числі ПДВ 2 047 500 грн). Контролюючий орган вважає, що вказані господарські операції мають нереальний характер, оскільки відповідно до відомостей, зазначених в ТТН, транспортні засоби зареєстровані на третіх осіб, також надані ТТН частково складені неповно, з неточностями; не надано документів на підтвердження якості товару. В Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - ЄРПН) відсутні податкові накладні щодо надання послуг з перевезення вантажу на користь ТзОВ «ГТА-Інтрейд» за період з 01 по 31 липня 2017 року, також контролюючий встановив, що постачальник не отримував послуг з перевезення від інших фізичних осіб-підприємців. Встановлено розбіжності між періодом використання мінеральних добрив та відображення цього факту в бухгалтерському обліку. Крім того, контрагент позивача ТзОВ «ГТА-Інтрейд» перебуває на податковому обліку в контролюючих органах Запорізької області, основним видом діяльності останнього є виробництво олії та тваринних жирів, фінансової звітності за 2017 рік не подав; встановлено завищення останнім податкового кредиту за липень 2017 року всього на суму 5 665 067 грн 04 коп. за результатами господарських взаємовідносин з іншими контрагентами; є фігурантом кримінального провадження за фактом здійснення фіктивної діяльності з контрагентами-постачальниками. Таким чином, підтвердити легальне походження придбаного ТзОВ «ГТА-Інтрейд» товару, в подальшому реалізованого ТзОВ "Волинь-Агро", є неможливим.

З урахуванням наведеного ГУ ДФС у Волинській області дійшло висновку про відсутність факту реального здійснення господарських операцій між ТзОВ "Волинь-Агро" і ТзОВ «ГТА-Інтрейд», вважає оскаржене податкове повідомлення-рішення правомірним та обґрунтованими, в задоволенні позову просить відмовити.

У відповіді на відзив від 28 серпня 2018 року (а.с. 229-231) позивач вказав, що до відзиву відповідач додав інформацію із системи відеофіксації номерних знаків «Відеоконтроль-Рубіж», яка не бралась до уваги контролюючим органом під час перевірки та прийняття оскаржуваного рішення. За умовами договору поставки, доставку товару здійснювало саме ТзОВ «ГТА-Інтрейд» на підтвердження чого для перевірки позивач надав наявні у нього ТТН. При цьому звертає увагу, що ТТН фіксують рух товарно-матеріальних цінностей автомобільним транспортом, тобто, не є документом первинного бухгалтерського обліку та не можуть свідчити про реальність або нереальність господарських операцій. Отже, з огляду на реальний характер господарської операції, можливе виявлення порушення ТзОВ «ГТА-Інтрейд» податкового законодавства в ході взаємовідносин із іншими юридичними особами не може бути підставою для позбавлення ТзОВ "Волинь-Агро" права на формування податкового кредиту з ПДВ за липень 2017 року.

У запереченні на відповідь на відзив від 30 серпня 2018 року (а.с. 233) відповідач зазначив, що запит на отримання інформації із системи відеофіксації номерних знаків «Відеоконтроль-Рубіж» було подано до початку проведення перевірки - 16 березня 2018 року, однак, відповідь отримано 02 квітня 2018 року. Отриману інформацію контролюючим органом було взято до уваги під час розгляду заперечень позивача на акт перевірки. Також, повторно зазначив про неповноту та недоліки наданих для перевірки документів первинного бухгалтерського обліку.

Ухвалою від 26 липня 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання (а.с. 1). Ухвалою від 03 вересня 2018 року закрито підготовче провадження у даній справі, призначено справу до судового розгляду (а.с. 235).

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав із наведених у позовній заяві та відповіді на відзив підстав, просив позов задовольнити повністю.

Представники відповідача в судовому засіданні вимоги позову не визнали з підстав, викладених у відзиві, запереченні на відповідь на відзив.

Суд, заслухавши усні пояснення представників сторін, перевіривши доводи позивача та відповідача у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази на предмет належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємозв'язку доказів у їхній сукупності, встановив такі обставини.

ГУ ДФС у Волинській області в період з 06 по 14 березня 2018 року, на підставі наказу № 1054 від 05 березня 2018 року, направлень «1116, №1117 від 05 березня 2018 року провело документальну позапланову виїзну перевірку ТзОВ "Волинь-Агро" з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства у частині відображення у податковій звітності результатів господарської діяльності з ТзОВ «ГТА-Інтрейд» за період з 01 липня 2017 року по 31 липня 2017 року, за наслідками якої складено акт №4493/14-04/37691361 від 23 березня 2018 року (а.с. 17-29).

Відповідно до висновків акта перевірки від 23 березня 2018 року встановлено порушення товариством пункту 185.1 статті 185, пунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 статті 198, статті 201 ПК України, в результаті чого завищено податковий кредит за липень 2017 року на 2 047 500 грн, що призвело до завищення рядка 19 (від'ємне значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду) та завищення рядка 21 (суми від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду) за липень 2017 року на 2 047 500 грн.

Не погоджуючись із висновками, викладеними контролюючим органом в акті перевірки акт №4493/14-04/37691361 від 23 березня 2018 року, ТзОВ "Волинь-Агро" подало заперечення на нього від 29 березня 2018 року (а.с. 44-52). За результатами розгляду заперечень ГУ ДФС у Волинській дійшло висновку про правомірність висновків ату перевірки від 23 березня 2018 року та листом №5639/10/03-20-14-04-11 від 12 квітня 2018 року відмовило в їх задоволенні (а.с. 53-59).

На підставі вказаного акта контролюючий орган прийняв податкове повідомлення-рішення № від 13 квітня 2018 року, яким зменшив розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість на 2 047 500 грн (а.с. 15).

Позивач прийняте податкове повідомлення-рішення оскаржив в адміністративному порядку (скарга № 98 від 19 квітня 2018 року) (а.с. 60-69). Рішенням про результати розгляду скарги ДФС від 19 червня 2018 року доводи скарги визнано безпідставними і необґрунтованими, а податкове повідомлення-рішення № від 13 квітня 2018 року залишено без змін (а.с. 71-73).

В обґрунтування висновків щодо протиправного відображення в податковій звітності ТзОВ "Волинь-Агро" показників податку на додану вартість контролюючий орган посилався на нереальність господарських операцій позивача із контрагентом-постачальником ТзОВ «ГТА-Інтрейд».

При цьому, ГУ ДФС у Волинській області вказало, що на підтвердження реальності господарських операцій між позивачем і з ТзОВ «ГТА-Інтрейд» не надано усіх необхідних документів первинного бухгалтерського обліку, зокрема, довіреностей на отримання ТМЦ, сертифікату якості. За результатами аналізу інформації Єдиного реєстру податкових накладних по контрагенту ТзОВ «ГТА-Інтрейд», контролюючий орган встановив про відсутність податкових накладних щодо надання послуг з перевезення вантажу на користь ТзОВ «ГТА-Інтрейд» як платниками ПДВ так і фізичними особами-підприємцями; в наданих для перевірки ТТН виявлено неточності, а транспортні засоби зареєстровані на третіх осіб. Згідно з інформацією, отриманою з баз даних контролюючого органу ТзОВ «ГТА-Інтрейд» та його постачальники є фігурантами кримінального провадження за фактом фіктивної господарської діяльності, у них відсутні майно та трудові ресурси, виробничі та складські приміщення для здійснення відповідних господарських операцій; не подано жодного податкового звіту та не зареєстровано жодної податкової декларації.

Отже, в ході перевірки контролюючий орган не знайшов підтвердження реальності поставок від ТзОВ «ГТА-Інтрейд» на користь ТзОВ "Волинь-Агро", що свідчить про укладення угоди без мети настання реальних наслідків.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить із наступного.

Згідно з частиною 1 статті 203 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Згідно зі статтею 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Сторони самостійно визначають форму договору. В силу статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до статті 207 Господарського кодексу України (далі - ГК України) господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути, на вимогу однієї із сторін або відповідного органу державної влади, визнано судом недійсним повністю або в частині.

Необхідними умовами для визнання зобов'язання недійсним відповідно до частини 1 статті 207 Господарського кодексу України є, зокрема, його вчинення з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства та наявність умислу хоча б у однієї із сторін щодо настання відповідних наслідків.

Наявність умислу у сторін (сторони) угоди означає, що вони (вона), виходячи з обставин справи, усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність вчинення зобов'язання і суперечність його мети інтересам держави та суспільства і прагнули або свідомо допускали настання протиправних наслідків.

Таким чином, при кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін.

Згідно із статтею 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Сторони самостійно визначають форму договору. В силу статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Водночас статтею 1 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (Закон №996-XIV) визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Статтею 9 Закону №996-XIV встановлено вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського обліку. Такі первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно зі статтею 1 Закону №996-XIV господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням містить дві обов'язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.

Згідно із частинами першою та другою статті 9 Закону №996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами (підпункт 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України).

Згідно зі статтею 1 Закону №996-ХIV господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

Як встановлено пунктом 185.1 статті 185 ПК України об'єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Місцем постачання товарів є: а) фактичне місцезнаходження товарів на момент їх постачання (крім випадків, передбачених у підпунктах "б" і "в" цього пункту); б) місце, де товари перебувають на час початку їх перевезення або пересилання, у разі якщо товари перевозяться або пересилаються продавцем, покупцем чи третьою особою; в) місце, де провадиться складання, монтаж чи встановлення, у разі якщо товари складаються, монтуються або встановлюються (з випробуванням чи без нього) продавцем або від його імені (пункт 186.1 статті 186 ПК України).

Згідно з пунктом 187.1 статті 187 ПК України датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Відповідно до пунктів 198.2, 198.3 статті 193 ПК України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг. Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Податковим законодавством не встановлено конкретного переліку первинних документів, які повинні складатися за наслідками тієї чи іншої господарської операції. Таким чином, будь-які документи (у тому числі, договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Отже, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Для податкового обліку значення має саме факт поставки тим постачальником, який вказаний в первинних документах, наданих платником податків на підтвердження задекларованих сум податкового кредиту (податкових зобов'язань).

Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 27 жовтня 2015 року № 21-1555а15 та від 22 вересня 2015 року № 21-1526а15 та узгоджуються з правовим висновком у постанові Верховного Суду від 20 лютого 2018 року у справі №814/328/15.

Презумпція добросовісності платника податків означає, що подані платником контролюючому органу документи податкової звітності є дійсними, повно та об'єктивно відтворюють господарські операції, що є об'єктом оподаткування та/або фінансові показники яких впливають на податковий обов'язок платника податків, якщо інше не буде доведено контролюючим органом. У площині процесуального регулювання презумпції добросовісності платника податків відповідає обов'язок доведення контролюючим органом правомірності прийнятого рішення в судовому процесі, порушеному за позовом платника податків про скасування рішення як неправомірного (частина друга статті 77 КАС України).

Таким чином, довести правомірність свого рішення зобов'язаний суб'єкт владних повноважень, натомість суб'єкт господарювання має спростувати доводи суб'єкта владних повноважень, якщо їх обґрунтованість заперечує.

На думку суду, відповідач не довів, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення є правомірним. Суд, надаючи оцінку висновкам відповідача, вважає їх безпідставними та такими, що не знайшли підтвердження під час судового розгляду.

Так, судом встановлено, що ТзОВ «Волинь-Агро» 21 вересня 2011 року зареєстроване як суб'єкт господарювання; ідентифікаційний код юридичної особи - 37691361; місцезнаходження юридичної особи - Волинська область, Турійський район, село Перевали, вулиця Центральна, 3; основний вид діяльності - вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур. Вказані обставини підтверджуються витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № від 11 липня 2018 року (а.с. 191-197).

15 липня 2017 року між ТзОВ «ГТА-Інтрейд» (постачальник) та ТзОВ "Волинь-Агро" (покупець) укладено договір поставки № 23987/07 від (а.с. 77-79). Відповідно до умов вказаного договору постачальник зобов'язався поставити покупцю товар (мінеральні добрива), а покупець - прийняти та оплатити його вартість. Сторони погодили, що загальна кількість товару становить 910 тон, його якість повинна відповідати державним стандартам, технічним умовам та чинному законодавству щодо показників якості такого товару; ціна товару становить 12 285 000 грн (ПДВ 2 047 500 грн); оплата товару здійснюється шляхом передоплати або сплати його вартості протягом 30 днів шляхом безготівкового переказу коштів; поставку товару зобов'язався здійснювати постачальник.

На виконання умов вказаного договору з 17 по 27 липня 2017 року ТзОВ «ГТА-Інтрейд» поставило ТзОВ "Волинь-Агро" товар (мінеральні добрива - амофос) в кількості 910 тон, загальною вартістю 12 285 000 грн (ПДВ 2 047 500 грн).

Покупець прийняв вказаний товар та оплатив його. Наведені обставини стверджуються копіями видаткових накладних: №257 від 17 липня 2017 року на 104 тони товару, вартістю 1 404 000 грн (ПДВ 234 000 грн); №260 від 18 липня 2017 року на 104 тони товару, вартістю 1 404 000 грн (ПДВ 234 000 грн); №264 від 19 липня 2017 року на 104 тони товару, вартістю 1 404 000 грн (ПДВ 234 000 грн); №267 від 20 липня 2017 року на 58 тон товару, вартістю 625 500 грн (ПДВ 130 500 грн); №268 від 20 липня 2017 року на 46 тон товару, вартістю 621 000 грн (ПДВ 103 500 грн); №277 від 21 липня 2017 року на 104 тони товару, вартістю 1 404 000 грн (ПДВ 234 000 грн); №280 від 24 липня 2017 року на 88 тон товару, вартістю 1 188 000 грн (ПДВ 198 000 грн); №284 від 25 липня 2017 року на 50,7 тон товару, вартістю 684 000 грн (ПДВ 114 000 грн); №285 від 25 липня 2017 року на 69,3 тони товару, вартістю 935 000 грн (ПДВ 155 925 грн); №288 від 26 липня 2017 року на 4,88 тони товару, вартістю 65 800 грн (ПДВ 10 980 грн); №289 від 26 липня 2017 року на 99,12 тон товару, вартістю 1 338 120 грн (ПДВ 223 020 грн); №293 від 27 липня 2017 року на 78 тон товару, вартістю 1 053 000 грн (ПДВ 175 500 грн) (а.с. 92-103); копіями платіжних доручень №10735 від 21 серпня 2017 року на 1 000 000 грн; №10811 від 28 серпня 2017 року на 5 642 500 грн; №10832 від 30 серпня 2017 року на 5 642 500 грн (а.с. 104-106). Факт доставки товару (з міста Кам'янське Дніпропетровської області в село Перевали Турійського району Волинської області) підтверджено копіями товарно-транспортних накладних за період з 17 по 27 липня 2017 року (а.с. 107-142).

За вказаними господарськими операціями постачальник склав та зареєстрував податкові накладні: №3 від 17 липня 2017 року на 104 тони товару, вартістю 1 404 000 грн (ПДВ 234 000 грн); №4 від 18 липня 2017 року на 104 тони товару, вартістю 1 404 000 грн (ПДВ 234 000 грн); №5 від 19 липня 2017 року на 104 тони товару, вартістю 1 404 000 грн (ПДВ 234 грн); №6 від 20 липня 2017 року на 58 тон товару, вартістю 783 000 грн (ПДВ 130 500 грн); №7 від 20 липня 2017 року на 46 тон товару, вартістю 621 000 грн (ПДВ 103 000 грн); №8 від 21 липня 2017 року на 104 тони товару, вартістю 1 404 000 грн (ПДВ 234 000 грн); №9 від 24 липня 2017 року на 88 тон товару, вартістю 1 188 000 грн (ПДВ 198 000 грн); №32 від 25 липня 2017 року на 50,7 тон товару, вартістю 684 450 грн (ПДВ 114 075 грн); №34 від 25 липня 2017 року на 69,3 тони товару, вартістю 935 550 грн (ПДВ 155 925 грн); №35 від 26 липня 2017 року на 4,88 тони товару, вартістю 65 880 грн (ПДВ 10 980 грн); №36 від 26 липня 2017 року на 99,12 тон товару, вартістю 1 338 120 грн (ПДВ 223 020 грн); №37 від 27 липня 2017 року на 78 тон товару, вартістю 1 053 000 грн (ПДВ 175 500 грн) (а.с. 80-91).

В подальшому, придбаний у ТзОВ «ГТА-Інтрейд» ТзОВ "Волинь-Агро" використало у своїй господарській діяльності, що стверджується копіями актів про використання мінеральних, органічних і бактеріальних добрив та засобів хімічного захисту рослин за серпень, жовтень, листопад 2017 року (а.с. 143-160). Також підтвердив і те, що в штаті товариства є тракторист-машиніст сільськогосподарського виробництва, водій транспортних засобів (а.с. 187-190). Окрім того, на підтвердження фактичного користування земельними ділянками позивач надав копії довідок відповідних сільських рад, на території яких знаходяться землі (а.с. 161-174).

Перевіривши первинні документи, суд дійшов висновку, що вони оформлені відповідно до вимог Податкового кодексу України, Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за №168/704.

Судом не встановлено, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, чи ґрунтуються на інших документах, недійсність даних яких установлена судом, а тому зазначені документи є підставою для бухгалтерського обліку. Факт придбання, поставки товарів, повної оплати, та подальшого використання в господарській діяльності підтверджується наявними в матеріалах справи первинними документами бухгалтерського обліку, не спростовано відповідачем.

При цьому документи та інші дані, що підтверджують факти придбання товарів ТзОВ "Волинь-Агро" у ТзОВ «ГТА-Інтрейд», які відображені в податковому обліку позивача, оцінювались судом з урахуванням специфіки таких господарських операцій. Сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само неточності у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.

Таким чином, господарські операції з придбання товару, проведені між ТзОВ "Волинь-Агро" у ТзОВ «ГТА-Інтрейд» в період з 17 по 27 липня 2017 року, не мають ознак нереальності, оскільки за результатом домовленості між контрагентами, оформленої відповідним договором, товар було поставлено, оплачено, використано в господарській діяльності позивачем, що підтверджується належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами.

Відповідачем не надано доказів, які б свідчили про відсутність волевиявлення за істотними умовами договору однією із сторін; спори між сторонами щодо недійсності договору відсутні. Контролюючим органом також не доведено, що господарські зобов'язання між позивачем та вказаним контрагентом вчинені з метою, заздалегідь суперечною інтересам держави та суспільства, та не були спрямовані на реальне настання правових наслідків.

Наведене спростовує доводи відповідача щодо нереальності господарської операції між ТзОВ "Волинь-Агро" у ТзОВ «ГТА-Інтрейд» в частині неналежного оформлення товаросупровідних документів, оскільки докази, що містяться в справі свідчать про те, що правочини, укладені між позивачем та його контрагентом виконані сторонами.

Пунктом 73.5 статті 73 ПК України передбачено, що з метою отримання податкової інформації, контролюючі органи мають право проводити зустрічні звірки даних суб'єктів господарювання щодо платника податків.

Зустрічною звіркою вважається співставлення даних первинних бухгалтерських та інших документів суб'єкта господарювання, що здійснюється контролюючими органами з метою документального підтвердження господарських відносин з платником податків та зборів, а також підтвердження відносин, виду, обсягу і якості операцій та розрахунків, що здійснювалися між ними, для з'ясування їх реальності та повноти відображення в обліку платника податків.

Зустрічні звірки не є перевірками і проводяться в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

За результатами зустрічних звірок складається довідка, яка надається суб'єкту господарювання у десятиденний термін.

Відповідно до пунктів 2 - 4 Порядку проведення органами державної податкової служби зустрічних звірок, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2010 року №1232 (далі - Порядок №1232), зустрічні звірки проводяться у суб'єктів господарювання щодо здійснення операцій, з якими під час перевірки платника податків та зборів виникають сумніви стосовно факту здійснення таких операцій або якщо існують розбіжності задекларованих у деклараціях з податку на додану вартість показників податкового кредиту та податкових зобов'язань.

Відповідно до пункту 7 Порядку №1232 за результатами проведеної зустрічної звірки складається довідка, яка підписується суб'єктом господарювання (законним чи уповноваженим представником) і посадовими особами органу державної податкової служби та особисто вручається суб'єкту господарювання або його законному чи уповноваженому представникові під розписку або надсилається суб'єкту господарювання за його адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) рекомендованим листом із повідомленням про вручення.

Отже, проведення звірки - це дії по співставленню даних первинних бухгалтерських та інших документів суб'єкта господарювання, за результатами здійснення яких складається довідка.

Виходячи з приписів підпункту 4.4 пункту 4 Методичних рекомендацій щодо організації та проведення органами державної податкової служби зустрічних звірок, у разі встановлення фактів, що не дають змогу провести зустрічну звірку суб'єкта господарювання, зокрема, у зв'язку із зняттям з обліку, встановленням відсутності суб'єкта господарювання та/або його посадових осіб за місцезнаходженням, відповідальний підрозділ не пізніше двох робочих днів від дати надходження запиту складає Акт про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання, реєструє його у Журналі реєстрації довідок про результати проведення зустрічної звірки та вживає відповідних заходів, передбачених актами ДПС України.

Відповідно до листів №3323/7/08-01-14-06-10 від 27 березня 2018 року, №2020/7/08-01-14-08-09 від 23 лютого 2018 року, № 739/7/08-01-01-14-08-09 від 25 січня 2018 року ГУ ДФС у Запорізькій області (а.с. 210, 211, 231), №1012/7/03-20-14-04-12 від 15 лютого 2018 року ДФС України (а.с. 212) зустрічна звірка ТзОВ «ГТА-Інтрейд» за спірний період в частині відображення у податковій звітності результатів господарської діяльності з ТзОВ "Волинь-Агро" не проводилась. Водночас, згідно з наявною податковою інформацією, встановлено, що за період з 01 серпня 2016 року по 28 лютого 2017 року ТзОВ «ГТА-Інтрейд» за результатами господарських взаємовідносин із іншими контрагентами занизило ПДВ на 133 861 265 грн.

Таким чином, суд вважає, що оскільки зустрічну звірку ТзОВ «ГТА-Інтрейд» на предмет взаємовідносин із ТзОВ "Волинь-Агро" у спірному періоді фактично не проведено, тому доводи контролюючого органу про відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності трудових ресурсів, виробничих активів не можуть бути підставою для висновку щодо здійснення позивачем правочинів без мети настання реальних наслідків, проведення безтоварних операцій, та, відповідно, однією з підстав для прийняття податкових повідомлень-рішень про визначення грошових зобов'язань.

Відповідно до частини другої статті 6 КАС України суд застосовує принципи верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Неприпустимість притягнення до відповідальності однієї компанії за неправомірні дії іншої компанії підтверджується практикою Європейського суду з прав людини. Так, в пункті 71 рішення у справі № 3991/03 "Булвес" АД проти Болгарії" Європейський суд з прав людини дійшов висновку, що у разі якщо національні органи за відсутності будь-яких вказівок на безпосередню участь фізичної або юридичної особи у зловживанні, пов'язаним зі сплатою податку на додану вартість, який нараховується у ланцюгу поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке порушення, все ж таки застосовують негативні наслідки до отримувача оподатковуваної податком на додану вартість поставки, який повністю виконав свої зобов'язання, за дії або бездіяльність постачальника, який перебував поза межами контролю отримувача і у відношенні якого у нього не було засобів перевірки та забезпечення його виконання, то такі владні органи порушують справедливий баланс, який має підтримуватися між вимогами суспільних інтересів та вимогами захисту права власності.

Європейський суд з прав людини в пункті 38 рішення від 09 січня 2007 року у справі "Інтерсплав проти України" зазначив, що коли державні органи володіють будь-якою інформацією про зловживання у системі відшкодування ПДВ, що здійснюються конкретною компанією, вони можуть вжити відповідних заходів з метою запобігання або усунення таких зловживань. Суд, однак, не може прийняти зауваження Уряду щодо загальної практики з відшкодування ПДВ за відсутності будь-яких ознак, які б вказували на те, що заявник був безпосередньо залучений до таких зловживань.

На момент фактичного виконання господарських операцій контрагент позивача як юридична особа була внесена в Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, була зареєстрована платником ПДВ. В ході судового розгляду факту узгодженості дій позивача з недобросовісними платниками податків (постачальниками) з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями встановлено не було.

При цьому слід наголосити на необхідності дотримуватися позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі "Федорченко та Лозенко проти України", відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення поза розумним сумнівом.

У даній справі відповідач не надав доказів, які б беззаперечно спростовували зафіксовані в первинних документах господарські операції; фактично його висновки ґрунтуються на припущеннях, а не на фактах, встановлених допустимими доказами.

Посилання відповідача, як підставу зменшення податкового кредиту товариству, на внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань кримінального провадження №0001760 по факту фіктивного підприємництва ТзОВ «ГТА-Інтрейд», ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 18 вересня 2017 року про накладення арешту на майно та кошти останнього суд відхиляє. Такі аргументи не містять встановлених обставин, які б свідчили про невиконання ТзОВ "Волинь-Агро" чи його контрагентом договірних зобов'язань за господарськими операціями або встановлення обставин, які б свідчили про фіктивність (нереальність) господарських операцій між вказаними суб'єктами господарської діяльності і які є доведеними у встановленому порядку. Вироків суду відносно названого контрагента позивача, які набрали законної сили, під час розгляду справи контролюючим органом не надано. А сам по собі факт порушення кримінальної справи щодо посадових осіб контрагента позивача не може слугувати належним доказом фіктивності розглядуваних господарських операцій та не тягне за собою правових наслідків для позивача. Податкове законодавство не ставить у залежність право позивача на формування податкового кредиту від податкового обліку (стану) інших осіб і фактичної сплати контрагентами податку до бюджету. Питання визначення складу податкового кредиту поширюється тільки на окремо взятого платника податків і не ставить цей факт у залежність від розрахунку з бюджетом третіх осіб.

Окрім того, суд також зауважує, що під час проведення господарських операцій платник податків може бути і необізнаним стосовно дійсного стану правосуб'єктності своїх контрагентів і реально отримати від них товари (роботи чи послуги), незважаючи на те, що контрагенти можливо і мають наміри щодо порушення податкового законодавства.

Така ж позиція викладена у постановах Верховного Суду від 20 лютого 2018 року у справі №826/6280/13-а, від 27 березня 2018 року №816/809/17.

Також, суд критично оцінює посилання відповідача на інформацію з інформаційної системи відеофіксації номерних знаків «Відеоконтроль-Рубіж», отриманої 02 квітня 2018 року від Управління інформаційно-аналітичної підтримки Головного управління Національної поліції у Волинській області (а.с. 207-210). Відповідно до вказаного листа, за перевірений період з 01 по 31 липня 2017 року було встановлено: відсутність будь-якої інформації про рух частини транспортних засобів, якими здійснювались перевезення придбаного позивачем товару; частина транспортних засобів була зафіксована камерами.

Однак, суд звертає увагу, що наказом Міністерства внутрішніх справ України №975 від 29 грудня 2011 року «Про введення в експлуатацію системи відео фіксації номерних знаків транспортних засобів „ВІДЕОКОНТРОЛЬ-Рубіж" уведено в експлуатацію вказану систему та затверджено Методичні рекомендації щодо роботи з автоматизованою інформаційно-пошуковою системою відеофіксації транспортних засобів з розпізнаванням номерних знаків та перевіркою їх за розшуковими реєстрами „ВІДЕОКОНТРОЛЬ-Рубіж".

Ці Методичні рекомендації визначають порядок застосування комплексів як складових частин автоматизованої інформаційно-пошукової системи відеофіксації транспортних засобів з розпізнаванням номерних знаків та перевіркою їх за розшуковими реєстрами „ВІДЕОКОНТРОЛЬ-Рубіж", дії працівника ДАІ в разі виявлення транспортних засобів, що перебувають у розшуку (пункт 1.1 Рекомендацій).

Методичні рекомендації розроблені відповідно до положень Законів України „Про міліцію", „Про дорожній рух", „Про виконавче провадження", наказів МВС України від 27 березня 2009 року №111, від 26 лютого 2009 року №77, спільного наказу Міністерства юстиції України та МВС України від 25 червня 2002 року №607/56/5 „Про затвердження Інструкції про порядок взаємодії органів внутрішніх справ України та органів державної виконавчої служби при примусовому виконанні рішень судів та інших органів (посадових осіб)" (пункт 1.2 Рекомендацій).

Таким чином, інформаційно-пошукова система відеофіксації транспортних засобів з розпізнаванням номерних знаків та перевіркою їх за розшуковими реєстрами „ВІДЕОКОНТРОЛЬ-Рубіж" використовується органами внутрішніх справ та органів державної виконавчої служби у разі виявлення інформації щодо транспортних засобів, які перебувають у розшуку та не призначена для використання органами фіскальної служби для підтвердження або спростування фактів надання послуг з перевезення в межах діяльності суб'єктів господарювання. Отже, відсутність або наявність факту фіксації номерного знака транспортного засобу вказаною системою не свідчить про будь-які обставини щодо ведення господарської діяльності суб'єктами господарювання, зокрема і про реальний характер договірних відносин.

З урахуванням закріпленої в статті 204 Цивільного кодексу України презумпції правомірності правочину, а також вимог статті 77 КАС України, за якою обов'язок доказування правомірності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень покладається на такого суб'єкта, контролюючий орган мав надати суду належні, достовірні та беззаперечні докази своїх тверджень про те, що задекларований позивачем податковий кредит з придбання товарів у його постачальника сформовано безпідставно за господарськими операціями, які в реальності не виконувались.

З наведених підстав та з урахуванням принципу індивідуального застосування відповідальності за порушення правил оподаткування, а також беручи до уваги достовірність задекларованих позивачем даних податкового обліку на підставі усіх належним чином оформлених документів, що презюмується податковим законодавством (належні, допустимі і достатні докази на спростування первинних документів відповідач не надав), суд вважає, що податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Волинській області № від 13 квітня 2018 року, яким зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість на 2 047 500 грн, є необґрунтованим, відповідач не дотримався необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав та інтересів позивача як платника податків і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, а тому воно підлягає скасуванню як протиправне. Відтак, позов необхідно задовольнити.

Відповідно до частин першої, третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Позивач за подання до суду даного позову відповідно до платіжного доручення № 4227 від 11 липня 2018 року (а.с. 1) сплатив 30 712 грн 50 коп. судового збору. Кошти зараховані до спеціального фонду Державного бюджету України (а.с. 240). Документального підтвердження інших судових витрат позивач не надав.

Таким чином, за правилами частини першої статті 139 КАС України на користь позивача слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати, понесені у зв'язку із сплатою судового збору в сумі 30 712 грн 50 коп.

Керуючись частиною третьою статті 243, статтями 246, 250, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Податкового кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Волинській області № від 13 квітня 2018 року.

Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Волинь-Агро" (вул. Центральна, буд. 3, с. Перевали, Турійський р-н., Волинська обл., 44812, ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Волинській області (Київський майдан, буд. 4, м. Луцьк, Волинська обл., 43010, ) судовий збір у розмірі 30 712 грн 50 коп. (тридцять тисяч сімсот дванадцять) гривень 50 копійок.

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 255, 295 КАС України, та може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ф.А.Волдінер

Повний текст судового рішення складено 24 вересня 2018 року.