Справа № 161/17647/17
Суддя: Костів Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2018-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2018 рокуЛьвів№ 876/1127/18

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Костіва М.В.,

суддів Гулида Р.М., Шавеля Р.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 грудня 2017 року у справі № 161/17647/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 соціального захисту населення Луцької районної державної адміністрації Волинської області про визнання дій протиправними, зобовязання вчинити дії (суддя І інстанції Рудська С.М., місце ухвалення м. Луцьк, дата складення повного тексту рішення суду І інстанції 26.12.2017),

встановив:

ОСОБА_1 (надалі позивач, ОСОБА_1П.) звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 соціального захисту населення Луцької районної державної адміністрації Волинської області (надалі відповідач, УСЗН), в якому просив: визнати протиправними дії відповідача щодо невключення його сина ОСОБА_3 до членів його сім`ї, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; зобов'язати відповідача включити його сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, до членів його сім`ї, на яких поширюється дія вказаного Закону.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 грудня 2017 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення ухвалене з порушенням і неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, а тому просить скасувати рішення і ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що він є інвалідом війни ІІ групи, а тому на нього і його сім'ю поширюються пільги, встановлені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Однак після досягнення його сином ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, повноліття відповідач не враховує його як члена сім'ї та при нарахуванні комунальних послуг не поширює пільги на повнолітнього сина. Такі дії відповідача, на думку позивача, суперечать нормам ст. ст. 2, 13, 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Зокрема, позивач наголошує, що той факт, що ОСОБА_3 є членом його сім'ї, відповідач не заперечує. Також після досягнення повноліття син надалі проживає з ним, веде спільне господарство і несе спільні фінансові витрати, в тому числі на утримання житла. А зазначені вище норми закону не містять вимог щодо віку членів сім'ї і не передбачають такої умови для надання пільг, як недосягення членами сім'ї повноліття. Крім того, ОСОБА_1 зазначає, що перебуває на обліку в органах соціального захисту з 1992 року, а з 23.06.2009 року був запроваджений автоматизований облік. Також позивач визнає, що звертався до відповідача лише з усними клопотаннями із спірного питання, однак, на його думку, звернення із письмовою заявою та отримання на неї письмової відповіді не є обовязковою передумовою для звернення до суду з даним позовом.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечує її вимоги та доводи, а рішення суду першої інстанції вважає законним і обґрунтованим.

Суд апеляційної інстанції відповідно до пункту 1 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, а також відсутні клопотання від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Заслухавши суддю-доповідача, проаналізувавши доводи апелянта та вивчивши матеріали справи у їх сукупності, апеляційний суд дійшов переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Суд встановив та матеріалами справи підтверджується наступне.

ОСОБА_1 має статус інваліда війни ІІІ групи, що підтверджується відповідним посвідченням, перебуває на обліку в Єдиному державному автоматизованому реєстрі осіб, які мають право на пільги як інвалід війни, і відповідно до ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» він та члени його сім'ї користуються пільгами, зокрема, 100-процентною знижкою плати за користування комунальними послугами.

Як вбачається з довідки Виконавчого комітету Торчинської селищної ради Луцького району Волинської області від 05.10.2017 року № 2770, членами сім'ї позивача, які проживають разом з ним, є: дружина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 і дочка ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Однак при призначенні пільг сім'ї позивача ОСОБА_2 соціального захисту населення Луцької районної державної адміністрації Волинської області не включило до членів його сім`ї на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», сина позивача ОСОБА_6, мотивуючи такі дії тим, що на момент взяття позивача на облік для призначення пільг син був повнолітнім.

Позивач неодноразово звертався до УСЗН з усними клопотаннями про включення його сина ОСОБА_3 до членів його сім`ї, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», однак у задоволенні таких клопотань йому було відмовлено (також в усній формі без надання офіційної письмової відповіді).

Суд першої інстанції в оскарженому рішенні також зазначив, що позивачем не надано доказів звернення до відповідача з відповідною заявою та відсутнє рішення відповідача про відмову у вчиненні дій, тому суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 передчасно звернувся до суду та невірно обрав спосіб захисту свого порушеного права, так як УСЗН не заперечується той факт, що ОСОБА_6, є членом сім'ї позивача, і суд визнав дану обставину, як одну з підстав відмови у задоволенні позову.

Колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції помилковим, зважаючи на таке.

Жодним нормативним документом не передбаченого обовязкової досудової процедури врегулювання даного спору, зокрема, подання особою клопотання (скарги) і прийняття органом соціального захисту населення рішення за результатами її розгляду. Крім того, із поданого УСЗН письмового заперечення на позов вбачається, що відповідач не заперечує факту існування спору з позивачем із зазначеного вище питання і заперечує вимоги ОСОБА_1 по суті, а не з підстав відсутності його письмового звернення і відповідного рішення (відповіді), прийнятого за результатами розгляду цього звернення. Також колегія суддів вважає безпідставним посилання суду першої інстанції на ту обставину, що УСЗН не заперечується той факт, що ОСОБА_6, є членом сім'ї позивача, оскільки останній просить не встановити сам по собі факт родинного звязку, який встановлено в силу закону, а саме зобов'язати відповідача включити його сина ОСОБА_3 до членів його сім`ї, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а саме право на пільги, встановлені цим Законом.

Разом з тим, колегія суддів вважає правильним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про правомірність оскаржених дій відповідача, виходячи з наступного.

Відповідно до п. п. 4-6 ч. 1 ст. Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» особам з інвалідністю внаслідок війни та прирівняним до них особам (стаття 7) надаються такі пільги: 100-процентна знижка плати за користування житлом (квартирна плата) в межах норм, передбачених чинним законодавством (21 кв. метр загальної площі житла на кожну особу, яка постійно проживає у житловому приміщенні (будинку) і має право на знижку плати, та додатково 10,5 кв. метра на сім'ю); 100-процентна знижка плати за користування комунальними послугами (газом, електроенергією та іншими послугами) та скрапленим балонним газом для побутових потреб в межах середніх норм споживання. Площа житла, на яку надається знижка, при розрахунках плати за опалення становить 21 кв. метр опалювальної площі на кожну особу, яка постійно проживає у житловому приміщенні (будинку) і має право на знижку плати, та додатково 10,5 кв. метра на сім'ю. Для сімей, що складаються лише з непрацездатних осіб, надається 100-процентна знижка за користування газом для опалювання житла на подвійний розмір нормативної опалювальної площі (42 кв. метри на кожну особу, яка має право на знижку плати, та 21 кв. метр на сім'ю); 100-процентна знижка вартості палива, в тому числі рідкого, в межах норм, встановлених для продажу населенню, для осіб, які проживають у будинках, що не мають центрального опалення.

Згідно з нормами ст. 10 цього Закону його чинність поширюється на сім'ї військовослужбовців.

Відповідно до ст. 17 цього Закону фінансування витрат, пов'язаних з введенням в дію цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного та місцевого бюджетів.

Частиною 3 ст. 102 Бюджетного кодексу України встановлено, що за рахунок субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), вивезення побутового сміття та рідких нечистот надаються житлові субсидії населенню та пільги ветеранам війни; особам, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

А відповідно до ч. 5 статті 51 Бюджетного кодексу України при наданні пільг та здійсненні видатків з бюджету щодо їх виплати до членів сім'ї пільговика належать: дружина (чоловік), їхні неповнолітні діти (до 18 років); неодружені повнолітні діти, визнані інвалідами з дитинства I та II групи або інвалідами I групи; особа, яка проживає разом з інвалідом війни I групи та доглядає за ним, за умови що інвалід війни не перебуває у шлюбі; непрацездатні батьки; особа, яка знаходиться під опікою або піклуванням громадянина, який має право на пільги, та проживає разом з ним.

Проаналізувавши зміст наведених норм в їх сукупності та системному звязку, колегія суддів зазначає, що Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» визначає види пільг та категорії осіб, на яких вони поширюються, а Бюджетний кодекс України конкретизує певні процедури та критерії надання таких пільг. При цьому, норми зазначених актів законодавства, на думку колегії суддів, повинні застосовуватись в їх сукупності, оскільки не суперечать, а доповнюють одна одну.

Зокрема, нормами ст. 51 Бюджетного кодексу України, зміст якої наведено вище, конкретизовано вимоги до членів сім'ї пільговика, які враховуються при наданні пільг.

Так, наведеною нормою встановлено, що при наданні пільг та здійсненні видатків з бюджету щодо їх виплати до членів сім'ї пільговика належать не всі його діти, а лише неповнолітні діти (до 18 років), неодружені повнолітні діти, визнані інвалідами з дитинства I та II групи або інвалідами I групи, дитина, яка проживає разом з інвалідом війни I групи та доглядає за ним, за умови що інвалід війни не перебуває у шлюбі, особа, яка знаходиться під опікою або піклуванням громадянина, який має право на пільги, та проживає разом з ним.

Однак до жодної із зазначених категорій син позивача ОСОБА_3 не належить, відповідно, не може враховуватись як член його сім'ї при наданні пільг із сплати житлово-комунальних послуг. А сам по собі факт родинних відносин в розумінні сімейного чи цивільного законодавства, а також спільне проживання з позивачем, ведення спільного господарства і несення спільних фінансових витрат, в тому числі на утримання житла, не є достатньою підставою для цього.

Посилання позивача на ту обставину, що він перебуває на обліку в органах соціального захисту з 1992 року колегія суддів вважає безпідставним, оскільки порядок і підстави надання та фінансування пільг, передбачених зазначеним Законом, передбачає певні умови та процедури, які встановлюються залежно від конкретних обставин (у спірному випадку переглядається з звязку з досягненням повноліття одним з членів сім'ї пільговика).

Враховуючи наведені вище обставини та норми законодавства, колегія суддів вважає правильним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що вимоги ОСОБА_1 щодо зобов'язання відповідача враховувати його сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, до членів його сім`ї, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 243, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 грудня 2017 року у справі № 161/17647/17 без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення; у випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя ОСОБА_7
судді ОСОБА_8
ОСОБА_9
Повне судове рішення складено 24.09.2018 року