Справа № 0240/2226/18-а
Суддя: Поліщук Ірина Миколаївна
Дата ухвалення: 2018-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

14 вересня 2018 р. Справа № 0240/2226/18-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Поліщук І.М.,

за участю:

секретаря судового засідання: Дмитрука М.В.

представника позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11

до: Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області

про: визнання протиправними та скасування рішень, зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулись ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 з адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов'язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивачі зазначили, що вони, як члени СФГ "Явір", звернулись до відповідача із заявами про надання дозволів на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок в розмірі земельної частки (паю) 2,1540 га, на кожного із позивачів, сільськогосподарського призначення, державної форми власності, з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення фермерського господарства за межами населеного пункту Сьомаківської сільської ради Хмільницького району Вінницької області. Разом із тим, листами від 23 січня 2018 року за №Т-224485/0-236/0/95-18, №Т-24509/0-237/0/95-18, №Т-24510/0-240/0/95-18, №Т-24483/0-241/0/95-18, №Т-24483/0-239/0/95-18, №Т-24511/0-234/0/95-18, №Т-24488/0-233/0/95-18, №Ч-24513/0-238/0/95-18, №К-24494/0-235/0/95-18 відповідачем було відмовлено позивачам у наданні відповідних дозволів, посилаючись на відсутність документів, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти здобутої в аграрному навчальному закладі.

Вважаючи такі відмови протиправними позивачі звернулись до суду з даним адміністративним позовом.

Ухвалою від 13.07.2018 року відкрито провадження у даній адміністративній справі та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження. Підготовче судове засідання призначено на 01.08.2018 року.

У судовому засіданні 01.08.2018 року оголошено перерву до 07.09.2018 року з метою надання представнику позивачів часу на подання відповіді на відзив.

Ухвалою від 07.09.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 14.09.2018 року.

У судовому засіданні 14.09.2018 року представник позивачів підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити. Зокрема зазначив, що відповідач відмовив позивачам у наданні дозволів на розробку проектів землеустрою з підстав, не передбачених ч. 7 ст. 118 ЗК України. Натомість самі відмови викладенні у формі листів, а не наказів, як того вимагає нормативно-правовий акт, яким відповідач має керуватись при розгляді клопотань. Також зазначив, що посилання відповідача на відсутність доказів, які б підтверджували досвід роботи позивачів у сільському господарстві, є необґрунтованими, адже він і сам не заперечує факт їх членства в СФГ "Явір". Крім того вказав, що відповідачем не надано доказів на підтвердження тієї обставини, що земельна ділянка є уже сформованою.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала щодо задоволення даного адміністративного позову, посилаючись на обставини, що викладенні у відзиві на позовну заяву. Зокрема зазначила, що поділ земельної ділянки є можливим лише за технічною документацією із землеустрою та лише за наявності нотаріальної згоди землекористувача голови СФГ "Явір" - ОСОБА_12, а не згоди на розподіл наданої загальними зборами членів СФГ "Явір" згідно протоколу №2. Також зазначив, що позивачами не було надано документів, які б підтверджували наявність у них досвіду роботи у сільському господарстві або наявність у них освіти, здобутої в аграрному закладі. Крім того вказав, що положення ч. 7 ст. 118 ЗК України не встановлюють обов'язку приймати рішення (зокрема про відмову у наданні дозволу) саме у формі наказу.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив, що 22.12.2017 року ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 звернулись до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області із заявами про надання дозволів на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок в розмірі земельної частки (паю) 2,1540 га, на кожного із позивачів, сільськогосподарського призначення, державної форми власності, з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення фермерського господарства за межами населеного пункту Сьомаківської сільської ради Хмільницького району Вінницької області.

Разом із тим, листами від 23 січня 2018 року за №Т-224485/0-236/0/95-18, №Т-24509/0-237/0/95-18, №Т-24510/0-240/0/95-18, №Т-24483/0-241/0/95-18, №Т-24483/0-239/0/95-18, №Т-24511/0-234/0/95-18, №Т-24488/0-233/0/95-18, №Ч-24513/0-238/0/95-18, №К-24494/0-235/0/95-18 відповідачем було відмовлено позивачам у наданні відповідних дозволів. Зокрема зазначено, що відповідно до ст. 79-1 ЗК України формування земельних ділянок здійснюється шляхом поділу чи об'єднання раніше сформованих земельних ділянок. Поділ земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення, здійснюється за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельних ділянок. Відповідно до ст. 56 Закону України "Про землеустрій" такий вид документації для земель державної власності розробляється на підставі згоди органу, уповноваженого здійснювати розпорядження земельною ділянкою, на поділ чи об'єднання земельних ділянок користувачем.

Частиною 10 ст. 24 Закону України "Про Державний земельний кадастр" визначено, що державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі поділу чи об'єднання земельних ділянок.

Відповідно до ч. 6 ст. 118 ЗК України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства до клопотання додають документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі.

Враховуючи викладене, відповідачем було відмовлено у наданні дозволів на розробку документації із землеустрою.

Вважаючи такі відмови протиправними, позивачі звернулись до суду з даним адміністративним позовом.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходив із наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом "а" ч. 1 ст. 121 ЗК України визначено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах для ведення фермерського господарства - в розмірі земельної частки (паю), визначеної для членів сільськогосподарських підприємств, розташованих на території сільської, селищної, міської ради, де знаходиться фермерське господарство. Якщо на території сільської, селищної, міської ради розташовано декілька сільськогосподарських підприємств, розмір земельної частки (паю) визначається як середній по цих підприємствах. У разі відсутності сільськогосподарських підприємств на території відповідної ради розмір земельної частки (паю) визначається як середній по району.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до ч. 3 ст. 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

За правилами ст. 31 ЗК України землі фермерського господарства можуть складатися із: земельної ділянки, що належить на праві власності фермерському господарству як юридичній особі; земельних ділянок, що належать громадянам-членам фермерського господарства на праві приватної власності; земельної ділянки, що використовується фермерським господарством на умовах оренди.

Громадяни - члени фермерського господарства мають право на одержання безоплатно у власність із земель державної і комунальної власності земельних ділянок у розмірі земельної частки (паю).

Згідно з ст. 32 ЗК України громадянам України - членам фермерських господарств передаються безоплатно у приватну власність надані їм у користування земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради.

Дія частини першої цієї статті не поширюється на громадян, які раніше набули права на земельну частку (пай).

Відповідно до ч. 2 ст. 13 Закону України від 19 червня 2003 року № 973-IV "Про фермерське господарство" членам фермерських господарств передаються безоплатно у приватну власність із раніше наданих їм у користування земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради. Земельні ділянки, на яких розташовані житлові будинки, господарські будівлі та споруди фермерського господарства, передаються безоплатно у приватну власність у рахунок земельної частки (паю).

Частиною 6 ст. 118 ЗК України визначено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У такому клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до ОСОБА_13 міністрів Автономної Республіки Крим. ОСОБА_13 Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідно до ч. 7 ст. 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу, може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Із аналізу вищезазначених положень слідує, що законодавцем передбачено вичерпні підстави для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, а саме: невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Разом із тим, як слідує із матеріалів справи, відповідачем відмовлено позивачам у наданні дозволу на виготовлення проектів землеустрою з підстав, що не передбачені ч. 7 ст. 118 ЗК України.

При цьому, судом враховано, що положеннями частини 6 статті 118 ЗК України, передбачена необхідність надання документів, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі, у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства.

Проте, на думку суду, сам лише факт того, що позивачі є членами СФГ "Явір", в силу визначеної Законом України "Про фермерське господарство" мети створення такого господарства, підтверджує наявність у них досвіду роботи у сільському господарстві.

До того ж, факт того, що позивачі є членами фермерського господарства СФГ "Явір" відповідачем не заперечувався.

Також суд критично оцінює посилання представника відповідача на відсутність нотаріально посвідченої згоди користувача земельної ділянки, тобто голови СФГ "Явір" ОСОБА_14, з огляду на наступне.

Так, положеннями ст. 56 Закону України "Про землеустрій" визначено, що технічна документація із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельних ділянок включає: а) пояснювальну записку; б) технічне завдання на складання документації, затверджене замовником документації; в) кадастрові плани земельних ділянок, які об'єднуються в одну земельну ділянку, або частини земельної ділянки, яка виділяється в окрему земельну ділянку; г) матеріали польових геодезичних робіт; ґ) акт приймання-передачі межових знаків на зберігання при поділі земельної ділянки по межі поділу; д) перелік обтяжень прав на земельну ділянку, обмежень на її використання та наявні земельні сервітути; е) нотаріально посвідчена згода на поділ чи об'єднання земельної ділянки заставодержателів, користувачів земельної ділянки (у разі перебування земельної ділянки в заставі, користуванні); є) згоду власника земельної ділянки, для земель державної власності - органу, уповноваженого здійснювати розпорядження земельною ділянкою, на поділ чи об'єднання земельних ділянок користувачем (крім випадків поділу земельної ділянки у зв'язку з набуттям права власності на житловий будинок, розташований на ній).

Із наведеного слідує, що наявність згоди власника або органу, уповноваженого здійснювати розпорядження земельною ділянкою на поділ чи об'єднання земельних ділянок є вимогою до самої технічної документації із землеустрою.

При цьому, необхідність наявності у особи такої згоди ще при зверненні до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області із клопотанням про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою, ані положеннями ЗК України, ані Закону України "Про землеустрій" не передбачена.

Крім того, як слідує із протоколу №2 Загальних зборів членів СФГ "Явір" від 12.10.2017 року, вирішено надати позивачам дозвіл на відведення земельної ділянки розташованої на території Сьомаківської сільської ради, яка виділена засновнику СФГ "Явір" ОСОБА_14 на праві постійного користування у відповідності до Державного Акту на право постійного користування землею, для ведення селянського фермерського господарства, для передачі їм безоплатно у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення в розмірі земельної частки (паю), розмір якої у відповідності із довідкою Сьомаківської сільської ради становить 2,1540 га.

Враховуючи наведене, посилання представника відповідача на відсутність дозволу власника (користувача) на поділ земельної ділянки, як на підставу для відмови у наданні позивачам дозволів на розробку проектів землеустрою, на переконання суду, є необґрунтованими.

Що ж до посилань представника позивача на недотриманням відповідачем форми рішень, які б мали бути прийняті за наслідками розгляду поданих позивачами заяви, а також на неповну та необґрунтовану відповідь, то суд зазначає наступне.

Так, дійсно статтею 118 ЗК України не визначено прямого обов'язку уповноважених органів реалізувати ці повноваження у формі рішення, листа, тощо, так само, як і не визначено того, яка саме відповідь може вважатись повною та мотивованою.

Разом із тим, Положенням про Головне управління Держгеокадастру в області, затвердженим наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29.09.2016 року №333, чітко визначені для відповідача порядок, строки, відповідна процедура та підстави для відмови у наданні такого дозволу, зокрема і форма прийнятих відповідних рішень.

За правилами п. 8 цього ж Положення, Головне управління у межах своїх повноважень видає накази організаційно-розпорядчого характеру.

Так, відповідно до норм ст.118 ЗК України, за результатами розгляду відповідного клопотання громадянина, зацікавленого в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної власності для ведення особистого селянського господарства у межах норм безоплатної приватизації, відповідач у місячний строк повинен або надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення такої земельної ділянки або надати відмову у наданні такого дозволу.

Позивачі звернулись до відповідача з клопотаннями саме в порядку ст.118 ЗК України про надання дозволів на розробку проектів землеустрою.

Водночас, за результатами розгляду таких клопотання відповідачем були направлені лише листи "Щодо розгляду клопотання", без прийняття будь-яких рішень.

Враховуючи вищезазначене, суд зазначає, що відповідно до Порядку подання нормативно-правових актів на державну реєстрацію до Міністерства юстиції України та проведення їх державної реєстрації, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 12.04.2005 № 34/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 15.05.2013 № 883/5), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12.04.2005 за №381/10661, наказ, розпорядження, постанова, рішення (далі - розпорядчий документ) - акт організаційно-розпорядчого характеру чи нормативно-правового змісту, що видається суб'єктом нормотворення у процесі здійснення ним виконавчо-розпорядчої діяльності з метою виконання покладених на нього завдань та здійснення функцій відповідно до наданої компетенції з основної діяльності, адміністративно-господарських або кадрових питань, прийнятий (виданий) на основі Конституції та інших актів законодавства України, міжнародних договорів України, згода на обов'язковість яких надана Верховною ОСОБА_13 України, та спрямований на їх реалізацію, спрямування регулювання суспільних відносин у сферах державного управління, віднесених до його відання.

Таким чином, рішення про надання дозволу або про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки і оформляється розпорядчим індивідуальним правовим актом - наказом Головного управління Держгеокадастру в області. Відповідно, такі рішення не можуть оформлятися листами у відповідь на клопотання заявника.

Вказані висновки щодо застосування норм права, узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 24 квітня 2018 року по справі №802/1534/17-а, та повинні застосовуватись до спірних правовідносин на виконання ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" і ч. 5 ст. 242 КАС України.

Відсутність належним чином оформленого наказу Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про надання дозволу або про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки після спливу встановленого законом місячного строку розгляду клопотання особи, свідчить про те, що орган не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен ухвалити за законом.

Таким чином, листи відповідача від 23 січня 2018 року за №Т-224485/0-236/0/95-18, №Т-24509/0-237/0/95-18, №Т-24510/0-240/0/95-18, №Т-24483/0-241/0/95-18, №Т-24483/0-239/0/95-18, №Т-24511/0-234/0/95-18, №Т-24488/0-233/0/95-18, №Ч-24513/0-238/0/95-18, №К-24494/0-235/0/95-18 надані у відповідь на клопотання позивачів про надання дозволів на розробку проектів землеустрою за змістом та формою не можуть вважатись "відмовою" у розумінні частини 7 статті 118 ЗК України, та є протиправними.

На ряду із цим, суд зазначає, що в силу положень ст. 4 КАС України надано визначення поняттю нормативно-правового акту та індивідуального акту.

Так, у процесуальному законі законодавцем закріплено визначення нормативно-правового акту, який відповідно до п. 18 ст. 4 КАС України, є актом управління (рішення) суб'єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування. Натомість, у розумінні п. 19 ст. 4 КАС України, індивідуальний акт - акт (рішення) суб'єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Відтак, враховуючи, що за клопотаннями позивача не було прийнято рішення, а лише листи, якими позивачам відмовлено у задоволенні клопотань, тому ці листи не можуть бути скасованими як рішення суб'єкта владних повноважень. Позивачі самостійно вказують у позовній заяві, що відмова була прийнята у формі листа, а не наказом, як то вимагається нормативно-правовим актом, тому вимога позивачів у цій частині не може бути задоволеною.

Визначаючись щодо решти позовних вимог та обраного позивачами способу захисту, суд доходить наступного висновку.

З приводу вимоги позивачів про зобов'язання Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області надати дозволи на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, суд зазначає наступне.

Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог прав осіб, що звертаються до суб'єктів владних повноважень, без порушень принципу розподілу влади.

Надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, відповідно до ст.122 Земельного кодексу України, відноситься до виключних повноважень центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальних органів.

В силу положень Земельного кодексу України, Закону України "Про землеустрій" саме відповідач, відповідно до покладених на нього завдань, розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством.

Відтак, позовні вимоги, які стосуються зобов'язання суб'єкта владних повноваження прийняти певне рішення є втручанням у дискрецію (вільний розсуд) діяльності даного суб'єкта владних повноважень і задоволенню не підлягають.

Згідно з Рекомендацією №R(80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11 березня 1980 року, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Отже, дискреційним повноваженням є повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийняті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) обрати один з кількох варіантів рішення.

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 3 ст. 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності.

Іншими словами, під дискреційним повноваженням розуміють таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.

Таким чином, суд не може втручатись в дискреційні повноваження та виходити за межі завдань адміністративного судочинства.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

В справі "East/West Alliance Limited" проти України" (№ 19336/04) Суд вказує, що дія статті 13 вимагає надання національного засобу юридичного захисту у спосіб, який забезпечує вирішення по суті поданої за Конвенцією "небезпідставної скарги" та відповідне відшкодування, хоча договірним державам надається певна свобода дій щодо вибору способу, в який вони виконуватимуть свої конвенційні зобов'язання за цим положенням. Межі обов'язків за статтею 13 різняться залежно від характеру скарги заявника відповідно до Конвенції. Незважаючи на це, засоби юридичного захисту, які вимагаються за статтею 13 Конвенції, повинні бути ефективними як у теорії, так і на практиці (Kudla v. Polandа № 30210/96).

ОСОБА_13 Суд у подібних правовідносинах у справі №815/3799/17 від 08.05.2018 року дійшов аналогічного висновку.

ОСОБА_13 Суд зазначив, що відповідач має виключні повноваження на вирішення питання щодо надання або відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності.

Положеннями чинного законодавства чітко визначені, як підстави, порядок, строки, процедура надання відповідачем дозволу зацікавленим громадянам на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, так і чітко визначені для відповідача порядок, строки, відповідна процедура та підстави для відмови у наданні такого дозволу, а так само і форма прийнятих відповідних рішень.

Відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов'язати відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов'язує суб'єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

З урахуванням викладеного, з метою захисту порушеного права позивача суд вважає за потрібне зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області повторно розглянути клопотання позивачів щодо надання дозволів на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок в розмірі земельної частки (паю) 2,1540 га, на кожного із позивачів, сільськогосподарського призначення, державної форми власності, з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення фермерського господарства за межами населеного пункту Сьомаківської сільської ради Хмільницького району Вінницької області.

В силу ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні (стаття 90 КАС України).

Враховуючи вище викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення адміністративного позову.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає, що відповідно до частини третьої статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними відмови Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, викладені у вигляді листів від 23 січня 2018 року за №Т-224485/0-236/0/95-18, №Т-24509/0-237/0/95-18, №Т-24510/0-240/0/95-18, №Т-24483/0-241/0/95-18, №Т-24483/0-239/0/95-18, №Т-24511/0-234/0/95-18, №Т-24488/0-233/0/95-18, №Ч-24513/0-238/0/95-18, №К-24494/0-235/0/95-18 у не наданні ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок в розмірі земельної частки (паю) 2,1540 га, на кожного iз позивачів окремо, сільськогосподарського призначення, державної форми власності, з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення фермерського господарства за межами населеного пункту Сьомаківської сільської ради Хмільницького району Вінницької області, як членам СФГ "Явір";

Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області повторно розглянути заяви ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 про надання дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок в розмірі земельної частки (паю) 2,1540 га, на кожного iз позивачів окремо, сільськогосподарського призначення, державної форми власності, з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення фермерського господарства за межами населеного пункту Сьомаківської сільської ради Хмільницького району Вінницької області, як членам СФГ "Явір", з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

В задоволенні решти позовних вимог, - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_3 сплачений при зверненні до суду судовий збір в сумі 352 (триста п'ятдесят дві) гривні 40 копійок, за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області.

Стягнути на користь ОСОБА_4 сплачений при зверненні до суду судовий збір в сумі 352 (триста п'ятдесят дві) гривні 40 копійок, за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області.

Стягнути на користь ОСОБА_5 сплачений при зверненні до суду судовий збір в сумі 352 (триста п'ятдесят дві) гривні 40 копійок, за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області.

Стягнути на користь ОСОБА_6 сплачений при зверненні до суду судовий збір в сумі 352 (триста п'ятдесят дві) гривні 40 копійок, за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області.

Стягнути на користь ОСОБА_7 сплачений при зверненні до суду судовий збір в сумі 352 (триста п'ятдесят дві) гривні 40 копійок, за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області.

Стягнути на користь ОСОБА_8 сплачений при зверненні до суду судовий збір в сумі 352 (триста п'ятдесят дві) гривні 40 копійок, за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області.

Стягнути на користь ОСОБА_9 сплачений при зверненні до суду судовий збір в сумі 352 (триста п'ятдесят дві) гривні 40 копійок, за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області.

Стягнути на користь ОСОБА_10 сплачений при зверненні до суду судовий збір в сумі 352 (триста п'ятдесят дві) гривні 40 копійок, за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області.

Стягнути на користь ОСОБА_11 сплачений при зверненні до суду судовий збір в сумі 352 (триста п'ятдесят дві) гривні 40 копійок, за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

ОСОБА_3 (вул. П. Тичини, 21/143, м. Вінниця, ідентифікаційний код НОМЕР_1);

ОСОБА_4 (вул. Брацлавська, 20/76, м. Вінниця, ідентифікаційний код НОМЕР_2);

ОСОБА_5 (вул. Хмельницька, 9, с. Сербанівка, Хмільницький район, Вінницька област, ідентифікаційний код НОМЕР_3);

ОСОБА_6 (вул. Молодіжна, 6, с. Сьомаки, Хмільницький район, Вінницька область, ідентифікаційний код НОМЕР_4);

ОСОБА_7 (вул. Молодіжна, 6, с. Сьомаки, Хмільницький район, Вінницька область, ідентифікаційний код НОМЕР_5);

ОСОБА_8 (вул. А. Ющенка, 5/80, м. Вінниця, ідентифікаційний код НОМЕР_6);

ОСОБА_9 (вул. Шабовти, 16, с. Сьомаки, Хмільницький район, Вінницька область, ідентифікаційний код НОМЕР_7);

ОСОБА_10 (вул. Л. Українки, 28А, с. Майдан-Чапельський, Вінницький район, Вінницька область, ідентифікаційний код НОМЕР_8);

ОСОБА_11 (вул. П. Тичини, 21/143, м. Вінниця, ідентифікаційний код);

Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області (вул. Келецька, 63, м. Вінниця, ).

Повний текст рішення складено 24.09.2018 року.

Суддя Поліщук Ірина Миколаївна