Справа № 826/6219/18
Суддя: Скочок Т.О.
Дата ухвалення: 2018-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

25 вересня 2018 року № 826/6219/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Скочок Т.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу
за позовомОСОБА_1
до Головного управління Національної поліції в Київській області
про визнання незаконними та скасування наказів, зобов'язання вчинити дії, -
В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1.) з позовом до Головного управління Національної поліції в Київській області (надалі - відповідач, ГУ НП в Київській області), в якому просив: визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Київській області №493 від 16.03.2018 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності старшого інспектора архівного відділу УРТЗІ ГУПН в Київській області капітана поліції ОСОБА_1.»; визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Київській області №161 о/с від 22.03.2018 про звільнення капітана поліції ОСОБА_1 зі служби в поліції відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» за п. 6 ч. 1 ст. 77 (у зв'язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту), поновивши ОСОБА_1 на посаді; зобов'язати керівництво ГУ НП в Київській області звільнити капітана поліції ОСОБА_1 з служби в поліції відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» за п. 2 ч. 1 ст. 77 (через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції).

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає про протиправність та безпідставність наказів відповідача про притягнення працівника національної поліції ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та про звільнення його з посади в період тимчасової непрацездатності у зв'язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.04.2018 відкрито провадження у справі №826/6219/18 за вказаним позовом ОСОБА_1 та дану справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

У встановлений судом строк відповідачем до канцелярії суду поданий відзив на позовну заяву. Свої заперечення відповідач мотивував тим, що за результатами проведеного службового розслідування були встановлені обставини порушення позивачем службової дисципліни (ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України), а саме: пп. 1 п. 1, п. 2 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», п. 4 розд. 2 Інструкції про порядок ведення єдиного обліку в органах поліції заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події, затверджених наказом МВС України від 06.11.2015 №1377, що виразилось у неповідомленні найближчий орган поліції про виявленні вибухонебезпечні предмети, невжитті заходів щодо охорони місця події та нехтуванні особистою та публічною безпекою під час носіння вибухових предметів і зберіганні предметів, схожих на боєприпаси, за місцем свого проживання. У зв'язку з цим на позивача відповідно до Дисциплінарного статуту та на підставі наказу Головного управління від 16.03.2018 №493 було накладене дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби, що реалізоване згідно наказу Головного управління від 22.03.2018 №161 о/с. Такі дії та рішення ГУ НП в Київській області відповідач вважає законними та обґрунтованими. На підтвердження наведених доводів відповідач подав до суду копії документів особової справи позивача та матеріалів службового розслідування.

Позивач подав до суду відповідь на відзив, у тексті якої стверджував, що сам по собі факт його затримання працівниками поліції не може бути підставою для звільнення зі служби. Поряд з цим, наведені відповідачем обставини порушення позивачем службової дисципліни не відповідають фактичній дійсності, оскільки виявлені у позивача при собі предмети (корпуси ручних осколкових наступальних гранат РГД-5, корпус оборонної гранати Ф-1) за висновком експерта Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру №14-61 від 28.02.2018 не відносяться до вибухових пристроїв та відповідно не являються вибухонебезпечними предметами. Також до таких, предметів, на думку позивача, не відносяться віднайдені в його помешканні патрони до вогнепальної зброї. З урахуванням вищенаведеного та тієї обставини, що наразі кримінальне провадження №00001531 від 16.02.2018, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань відносно ОСОБА_1 за фактом скоєння правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 Кримінального кодексу України, триває та відповідно до змісту обвинувального акта позивач вважає, що вчинені ним дії по зберіганню предметів не могли бути кваліфіковані відповідачем як порушення службової дисципліни. На підтвердження своїх доводів позивачем до матеріалів справи були подані копії обвинувального акта від 12.04.2018 у вказаному кримінальному провадженні та висновку експерта від 28.02.2018 №14-61.

Оскільки у строк, визначений ч. 7 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, заперечень проти розгляду вказаної справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) від представників сторін до суду не надійшло, суд дійшов висновку про можливість розгляду даної справи за наявними у ній матеріалами у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Як свідчать наявні у справі матеріали, капітан поліції ОСОБА_1 проходив службу в Національній поліції України на посаді старшого інспектора архівного відділу управління режиму та технічного захисту інформації Головного управління Національної поліції в Київській області.

Наказом начальника ГУ Національної поліції в Київській області від 02.03.2018 №394 «Про призначення службового розслідування», на підставі отриманої 16.02.2018 з Деснянського УП ГУНП в м. Києві інформації про затримання старшого інспектора архівного відділу УРТЗІ ГУНП в Київській області, капітана поліції ОСОБА_1 було призначене службове розслідування за фактом такого затримання позивача. Проведення цього службового розслідування доручено інспектору ВІОС УКЗ ГУНП в Київській області Бойку С.М.

За результатами проведеного службового розслідування 13.03.2018 складено висновок службового розслідування. У даному висновку службового розслідування зазначено, що 16.02.2018 до Головного управління з ГУНП в м. Києві надійшла інформація про затримання старшого інспектора архівного відділу управління режиму та технічного захисту інформації ГУНП в Київській області ОСОБА_1 Вказана подія була зареєстрована до ЖЄО Деснянського УП ГУНП в м. Києві №10794 від 16.02.2018. У ході проведення службового розслідування встановлено, що 16.02.2018 працівниками Деснянського УП, під час відпрацювання території обслуговування по вул. Закревського в м. Києві, затримано ОСОБА_1 Під час огляду речей ОСОБА_1 було виявлено чотири предмети ззовні схожих на ручні гранати «РГД-5» та предмет схожий на ручну гранату «Ф-1». Вказані предмети виявлено без запалів. 17.02.2018 працівниками СВ Деснянського УГІ ГУНП в м. Києві вказану подію внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №000153, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України («Незаконне поводження зі зброєю, бойовими припасами або вибуховими речовинами»). Того ж дня ОСОБА_1 було затримано в порядку ст. 208 Кримінального процесуального кодексу України. В момент затримання ОСОБА_1 перебував поза службою, у цивільному одязі та без вогнепальної зброї. Крім того, 19.02.2018 до Головного управління з ГУНП в м. Києві надійшла інформація про те, що у ході проведеного за місцем проживання ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) працівниками Деснянського УП ГУНП в м. Києві обшуку були виявлені та вилучені: 2 предмети схожі на ножі, предмет схожий на пістолет «Шмайсер» № НОМЕР_2 та 1 набій з маркуванням «Терен-3» калібру 9 мм, 1 предмет схожий на магазин до «АК- 74», 30 набоїв з маркуванням « 17 67» калібру 7,62 мм та 16 набоїв з маркуванням « 27 94» калібру 9 мм. Від надання будь-яких письмових пояснень ОСОБА_1 відповідно до ст. 63 Конституції України відмовився, однак у ході усної розмови в присутності заступника начальника ВІОС УКЗ ГУНП в Київській області майора поліції ОСОБА_3, старшого інспектора ВІОС УКЗ ГУНП в Київській області капітана поліції ОСОБА_4 ОСОБА_1 повідомив, що боєприпаси (предмети схожі на ручні гранати «РГД-5» у кількості 4 шт. та ручну гранату «Ф-1» у кількості 1шт.) він знайшов на вулиці та ніс здавати до відділу поліції. Вказане підтверджується актом про відмову від надання письмового пояснення від 12.03.2018. Також, у ході службового розслідування, встановлено, що зазначене кримінальне провадження №000153 працівниками СВ Деснянського УП ГУНП відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства України за підслідністю передано до Прокуратури м. Києва. Досудове розслідування триває.

В тексті висновку службового розслідування від 13.03.2018 інспектор ВІОС УКЗ ГУНП в Київській області, капітан поліції ОСОБА_5 дійшов висновку про підтвердження інформації щодо затримання ОСОБА_1 та рекомендував за порушення службової дисципліни (ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України), а саме: пп. 1 п. 1, п. 2 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», п. 4 розд. 2 Інструкції про порядок ведення єдиного обліку в органах поліції заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події, затвердженої наказом МВС України від 06.11.2015 №1377, що виразилось у неповідомленні найближчий орган поліції про виявленні вибухонебезпечні предмети, невжитті заходів щодо охорони місця події та нехтуванні особистою та публічною безпекою під час носіння вибухових предметів і зберіганні предметів, схожих на боєприпаси, за місцем свого проживання, - старшого інспектора архівного відділу УРТЗІ ГУНП в Київській області, капітана поліції ОСОБА_1 звільнити зі служби в поліції.

Наказом начальника ГУНП в Київській області від 16.03.2018 №493 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності старшого інспектора архівного відділу УРТЗІ ГУНП в Київській області, капітана поліції ОСОБА_1.» вирішено звільнити зі служби в поліції позивача за порушення службової дисципліни, ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, а саме: пп. 1 п. 1, п. 2 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», п. 4 розд. 2 Інструкції про порядок ведення єдиного обліку в органах поліції заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події, затвердженої наказом МВС України від 06.11.2015 №1377, що виразилось у неповідомленні найближчий орган поліції про виявленні вибухонебезпечні предмети, невжитті заходів щодо охорони місця події та нехтуванні особистою та публічною безпекою під час носіння вибухових предметів і зберіганні предметів, схожих на боєприпаси, за місцем свого проживання.

Наказом начальника ГУНП в Київській області від 22.03.2018 №161 о/с «По особовому складу» відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» було звільнено зі служби в поліції за п. 6 ч. 1 ст. 77 (у зв'язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту) капітана поліції ОСОБА_1 (0054909), старшого інспектора архівного відділу управління режиму та технічного захисту інформації Головного управління Національної поліції в Київській області, з 22.03.2018.

В текстах своїх позовної заяви та відповіді на відзив позивач заперечував факт вчинення ним порушення службової дисципліни та зауважив, що на періоди накладення на нього дисциплінарного стягнення, звільнення зі служби та відповідно прийняття оскаржуваних наказів ГУ НП в Київській області він перебував на лікарняному, що підтверджується відповідною довідкою про тимчасову непрацездатність і листком непрацездатності.

Поряд з цим, позивач вказує на наявність у відповідача підстав для звільнення його зі служби в поліції відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» за п. 2 ч. 1 ст. 77 (через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції), що ним зроблено не було.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 ст. 59 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII (тут і надалі в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції (ч. 1 ст. 17 цього Закону).

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський зобов'язаний: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов'язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов'язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини; 4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров'я; 5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв'язку з виконанням службових обов'язків; 6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Аналогічно п. 1 розд. ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09.11.2016 №1179 (що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 06.12.2016 за №1576/29706), визначено, що поліцейський повинен неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського.

Так, згідно з ч.ч. 2 - 4 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський на всій території України незалежно від посади, яку він займає, місцезнаходження і часу доби в разі звернення до нього будь-якої особи із заявою чи повідомленням про події, що загрожують особистій чи публічній безпеці, або в разі безпосереднього виявлення таких подій зобов'язаний вжити необхідних заходів з метою рятування людей, надання допомоги особам, які її потребують, і повідомити про це найближчий орган поліції. Звертаючись до особи, або у разі звернення особи до поліцейського, поліцейський зобов'язаний назвати своє прізвище, посаду, спеціальне звання та пред'явити на її вимогу службове посвідчення, надавши можливість ознайомитися з викладеною в ньому інформацією, не випускаючи його з рук. Додаткові обов'язки, пов'язані з проходженням поліцейським служби в поліції, можуть бути покладені на нього виключно законом.

Аналогічні положення закріплені у п. 4 розд. ІІ Інструкції про порядок ведення єдиного обліку в органах поліції заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події, затвердженої наказом МВС України від 06.11.2015 №1377 (що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 01.12.2015 за №1498/27943). Також п. 5, 6 розд. ІІ, п. 1, 8 розд. ІІІ цієї Інструкції передбачено, що посадова особа органу поліції при виявленні чи отриманні інформації про вчинене кримінальне правопорушення та іншу подію негайно повідомляє про це чергову частину органу поліції. Заяви або повідомлення фізичних або юридичних осіб про вчинене кримінальне правопорушення та іншу подію можуть бути усними або письмовими. Заяви і повідомлення про вчинені кримінальні правопорушення та інші події реєструються цілодобово в чергових частинах органів поліції уповноваженими працівниками відразу після їх надходження, вносяться до журналу ЄО та інтегрованої інформаційно-пошукової системи з усіма відомостями з журналу ЄО. Датою подання заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події до органів поліції вважається дата реєстрації такої заяви чи повідомлення в журналі ЄО органу поліції.

Відповідно до ч.ч. 1 - 2 ст. 19 Закону України «Про Національну поліцію» у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Відповідно до п. 9 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Закону України «Про Національну поліцію» до набрання чинності Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції» встановлено поширити на поліцейських дію Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України».

Підстави для звільнення поліцейського зі служби в поліції визначені ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію». Зокрема, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 77 цього Закону, поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Згідно з ч.ч. 2 - 3 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення. День звільнення вважається останнім днем служби.

Сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень визначено Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, що затверджений Законом України від 22.02.2006 №3460-IV.

За змістом норм ст. 1 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України (далі - Дисциплінарний статут), службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України. Службова дисципліна в органах внутрішніх справ досягається: створенням належних умов проходження служби особами рядового і начальницького складу; набуттям високого рівня професіоналізму; забезпеченням гласності та об'єктивності під час проведення оцінки результатів службової діяльності; дотриманням законності і статутного порядку; повсякденною вимогливістю начальників до підлеглих, постійною турботою про них, виявленням поваги до їх особистої гідності; вихованням в осіб рядового і начальницького складу високих моральних і ділових якостей; забезпеченням соціальної справедливості та високого рівня соціально-правового захисту; умілим поєднанням і правильним застосуванням заходів переконання, примусу, дисциплінарного та громадського впливу; належним виконанням умов контракту про проходження служби.

Відповідно до ст. 2 Дисциплінарного статуту, дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Дисциплінарного статуту за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Відповідно до ст. 7 Дисциплінарного статуту, службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов'язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку. У разі виявлення порушень законодавства, зловживань чи інших правопорушень у службовій діяльності особа рядового або начальницького складу повинна вжити заходів щодо припинення цих порушень та доповісти про це безпосередньому або старшому прямому начальникові.

З контексту наведених правових норм можна дійти висновку, що службова дисципліна полягає у виконанні (дотриманні) законодавчих та підзаконних актів із питань службової діяльності та бездоганному і неухильному додержанні порядку і правил, передбаченими такими нормативними актами.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 12 Дисциплінарного статуту на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися дисциплінарних стягнень, крім інших, звільнення з органів внутрішніх справ.

Такий вид дисциплінарного стягнення, як звільнення з органів внутрішніх справ, накладається начальниками, яким надано право прийняття на службу до органів внутрішніх справ (ч. 7 ст. 13 Дисциплінарного статуту).

Відповідно до ч. ч. 1 - 6 ст. 14 Дисциплінарного статуту, з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць. Забороняється проводити службове розслідування особам, які є підлеглими порушника, а також особам - співучасникам проступку або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника порушника. Порядок проведення службового розслідування встановлюється міністром внутрішніх справ України. Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення. Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ.

Згідно з ч. 10 та ч. 15 ст. 14 Дисциплінарного статуту при визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо. Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Порядок проведення такого службового розслідування стосовно особи (осіб) рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ у разі надходження до органів та підрозділів внутрішніх справ України, навчальних закладів та науково-дослідних установ системи Міністерства внутрішніх справ України відомостей про вчинення нею (ними) дій, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, оформлення результатів службового розслідування та прийняття за ними рішення, а також компетенцію структурних підрозділів та посадових осіб органів внутрішніх справ України (далі - ОВС) при його проведенні визначений Інструкцією про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом МВС України від 12.03.2013 №230 (що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 02.04.2013 за №541/23073).

За змістом п.п. 2.1, 2.6, 3.2 цієї Інструкції підставами для проведення службового розслідування є порушення особами рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України (далі - особи РНС) службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами РНС діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, пов'язані із загибеллю (смертю) осіб РНС чи їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб РНС і можуть викликати суспільний резонанс.

Підставою для проведення службового розслідування є належним чином письмово оформлений наказ уповноваженого на те начальника.

Службове розслідування проводиться посадовою особою, якій воно доручено, чи декількома особами у складі комісії, одна з яких за необхідності призначається головою цієї комісії.

Права та обов'язки учасників службового розслідування визначені в розд. VI такої Інструкції. Зокрема, п. 6.3 зазначеного розділу Інструкції передбачено, що особа РНС, стосовно якої проводиться службове розслідування, має права: отримувати інформацію про підстави проведення такого розслідування; брати участь у службовому розслідуванні, у тому числі давати усні чи письмові пояснення, робити заяви, в установленому порядку подавати документи, які мають значення для проведення службового розслідування; висловлювати письмові зауваження щодо об'єктивності та повноти проведення службового розслідування, дій або бездіяльності службової особи (осіб), яка(і) його проводить(ять); відмовлятися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім'ї чи близьких родичів, коло яких визначено законодавством України; за письмовим рапортом ознайомлюватися з висновком службового розслідування, а також з матеріалами, зібраними в процесі його проведення, у частині, яка її стосується, крім випадків, визначених законодавством України; оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки і в порядку, що визначені законодавством України. При цьому, забороняється затверджувати висновок службового розслідування без отримання від особи РНС письмового пояснення або за відсутності акта про її відмову в наданні письмового пояснення. Небажання особи РНС, відносно якої проводиться службове розслідування, надавати пояснення не перешкоджає затвердженню висновку службового розслідування та накладенню дисциплінарного стягнення.

Відповідно до п. 5.4 Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, якщо вину особи РНС повністю доведено, начальник приймає рішення про її притягнення до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення. Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ. Оголошувати дисциплінарне стягнення особі начальницького складу в присутності його підлеглих заборонено. Зміст наказу доводиться до відома особи РНС, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу. Особа РНС, стосовно якої проводилось службове розслідування, має право оскаржити рішення щодо накладення на нього дисциплінарного стягнення у порядку, визначеному законодавством України.

Згідно з п.п. 8.1, 8.7 Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин. Такий висновок службового розслідування підписується виконавцем (головою та членами комісії) та затверджується начальником, який призначив службове розслідування, або вищим прямим начальником.

Як вбачається з наданих відповідачем матеріалів службового розслідування (зокрема: спецповідомлення №9 від 16.02.2018, доповнення до вказаного спецповідомлення від 19.02.2018, висновку службового розслідування від 13.03.2018) під час проведеного службового розслідування за фактом затримання позивача працівниками Деснянського УП ГУНП в м. Києві встановлено, що 16.02.2018 мало місце затримання працівника поліції ОСОБА_1, який на той час перебував поза службою, співробітниками Деснянського УП ГУНП в м. Києві. При собі ОСОБА_1 мав чотири ручних гранати «РГД-5» та одну ручну гранату «Ф-1», без запалів. Того ж дня в результаті проведення обшуку в помешканні ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2) були виявлені та вилучені наступні предмети: 2-а предмети схожі на ножі, предмет схожий на пістолет «Шмайсер» № НОМЕР_2 та один набій з маркуванням «Терен-3» калібру 9 мм, один предмет схожий на магазин до «АК- 74», 30-ть набоїв з маркуванням « 17 67» калібру 7,62 мм та 16-ть набоїв з маркуванням « 27 94» калібру 9 мм.

В ході проведення службового розслідування, ОСОБА_1 скористався своїм правом та відмовився від надання виконавцю службового розслідування письмових пояснень по суті предмету службового розслідування, що зафіксовано в тексті пояснень від 12.03.2018 та в акті про відмову в наданні пояснень від 12.03.2018. При цьому, в тексті вказаного акта від 12.03.2018, підписаного працівниками ВІОС УКЗ ГУНП в Київській області, також було зазначено, що в ході усної розмови в присутності певних визначених працівників ВІОС УКЗ ГУНП в Київській області ОСОБА_1 повідомив, що предмети схожі на ручні гранати він знайшов на вулиці та ніс здавати до відділу поліції.

Окрім того, як видно зі змісту матеріалів службового розслідування та тексту позову, позивач письмових зауважень щодо об'єктивності та повноти проведення службового розслідування, дій або бездіяльності службової особи, яка його проводила, не пред'являв, та додаткових документів, як таких, що мають значення для проведення службового розслідування, не подавав.

Між тим, як було встановлено виконавцем службового розслідування, за фактом встановлених обставин працівниками СВ Деснянського УП ГУНП в м. Києві до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості про кримінальне провадження за №0001531, відкрите відносно ОСОБА_1 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 Кримінального кодексу України - «Незаконне поводження зі зброєю, бойовими припасами або вибуховими речовинами» (зокрема, за змістом ч. 1 вказаної статті КК України носіння, зберігання, придбання, передача чи збут вогнепальної зброї (крім гладкоствольної мисливської), бойових припасів, вибухових речовин або вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу - караються позбавленням волі на строк від трьох до семи років).

Згідно тексту відзиву відповідача на позов, дане кримінальне провадження було передано до Прокуратури м. Києва за підслідністю на момент службового розслідування досудове розслідування тривало.

В ході судового розгляду справи, суд на підставі наданих позивачем документів (а саме: копії обвинувального акта від 12.04.2018 та висновку експерта від 28.02.2018 №14-61) встановив, що в ході проведення досудового розслідування в рамках кримінального провадження були призначені та здійснені експертизи віднайдених у позивача предметів, результати за якими оформлені висновками експертів Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 28.02.2018 №14-61 та від 12.03.2018 № 8-5/238. Так, відповідно до тексту висновку експерта від 28.02.2018 №14-61 (копія якого наявна у матеріалах справи), експерт дійшов наступних висновків: надані на дослідження корпуси ручних осколкових наступальних гранат РГД-5 (об'єкти №№ 1 - 4) та корпус ручної осколкової оборонної гранати Ф-1 (об'єкт №5) є конструктивно оформленими зарядами вибухової речовини та до вибухових пристроїв не відносяться. Поряд з цим, експерт відзначив те, що при поєднанні таких наданих на дослідження об'єктів з уніфікованим запалом дистанційної дії типу УЗРГМ (УЗРГМ-2) в єдину конструкцію, що передбачено їхніми конструктивними особливостями, вони будуть утворювати відповідні споряджені гранати, які є вибуховими пристроями промислового виготовлення основного військового призначення та відносяться до бойових припасів.

Згідно іншого висновку експерта від 12.03.2018 №8-5/238 (зміст якого стисло наведений в тексті обвинувального акта слідчого ГУ СБ України у м. Києві та Київській області, капітана юстиції ОСОБА_6 від 12.04.2018, затвердженого прокурором Прокуратури м. Києва ОСОБА_7 у кримінальному провадженні №0001531) надані на дослідження 46-ть патронів належать до боєприпасів до нарізної вогнепальної зброї. З числа наданих на дослідження 46-ти патронів, 30-ть патронів є проміжними патронами калібру 7,62х39 мм, що споряджені оболонковими кулями зі сталевим осердям «ПС» зразка 1943 року, виготовлені промисловим способом та придатні до стрільби, а 16-ть патронів є пістолетними патронами калібру 9х18 мм, що споряджені оболонковими кулями «ПСт» зі сталевим осердям зразка 1951 року, виготовлені промисловим способом та придатні до стрільби.

Крім того, в тексті обвинувального акта від 12.04.2018 у кримінальному провадженні №0001531 зазначено, що за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, ОСОБА_1 перемістив вказані патрони із зони проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей, де він попередньо неодноразово перебував у відрядженні, до місця свого фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_4 де зберігав без передбаченого законом дозволу.

Проаналізувавши матеріали службового розслідування та тексти вказаних вище документів суд приходить до висновку, що позивачем було допущено порушення службової дисципліни, що виразилось в частині недотримання ОСОБА_1, як працівником поліції положень пп. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», п. 4 розд. 2 Інструкції про порядок ведення єдиного обліку в органах поліції заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події, затвердженої наказом МВС України від 06.11.2015 №1377, що виразилось у неповідомленні найближчий орган поліції про виявлення боєприпаси до нарізної вогнепальної зброї та інші предмети (в тому числі заряди вибухової речовини, які в поєднані з уніфікованим запалом дистанційної дії можуть утворювати вибухові пристрої), нехтуванні особистою та публічною безпекою під час зберіганні тих чи інших предметів за місцем свого проживання.

При цьому, хоча зі змісту наданих відповідачем матеріалів службового розслідування вбачається, що описані вище висновки експертів не були предметом дослідження виконавцем службового розслідування, вони у сукупності з матеріалами службового розслідування підтверджують вищенаведені обставини. Також як видно зі змісту матеріалів службового розслідування, під час проведення такого службового розслідування ОСОБА_1 жодних пояснень за епізодом віднайдення та зберігання за місцем свого фактичного проживання боєприпасів (патронів) до вогнепальної зброї, а також знаходження інших предметів (в тому числі зарядів вибухової речовини, які в поєднані з уніфікованим запалом дистанційної дії можуть утворювати вибухові пристрої) без повідомлення у встановленому порядку відповідного органу поліції інспектору ВІОС УКЗ ГУНП в Київській області не надав.

Вказані дії позивача, на думку суду, суперечать інтересам законності та є несумісними з проходженням служби в поліції, оскільки компрометують звання поліцейського, підривають довіру громадян як до працівників поліції, так і до органів поліції в цілому, принижують їх авторитет.

Суд звертає увагу на те, що вчинення навіть одного проступку, який ганьбить звання працівника поліції, нівелює всі попередні заслуги поліцейського, оскільки дискредитує не лише особу поліцейського, а й поліцію в цілому, як орган, що служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку (аналогічна правова позиція викладена в рішеннях Верховного Суду від 03.05.2018 у справі №810/2073/16).

На підставі ст. 13 Дисциплінарного статуту такі дисциплінарні стягнення, як звільнення з органів внутрішніх справ, звільнення з посади, пониження в спеціальному званні на один ступінь, накладаються начальниками, яким надано право прийняття на службу до органів внутрішніх справ, призначення на посаду, присвоєння спеціального звання. Вирішення питання щодо виду застосованого дисциплінарного стягнення є переважним правом керівника, який наділений правом накладання дисциплінарних стягнень.

Дослідивши та проаналізувавши наявні у справі матеріали, суд приходить до висновку, що ними підтверджуються встановлені відповідачем обставини допущення позивачем порушення ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, щодо неухильного дотримання ним законодавства України, що свідчить про підрив авторитету органів Національної поліції.

При цьому, суд відхиляє посилання позивача на обставину відсутності наразі за матеріалами кримінального провадження №0001531 вироку суду, оскільки наявність такого має значення для доведення вини особи у скоєнні кримінального правопорушення, та не виключає факт допущення позивачем порушення службової дисципліни.

Таким чином, суд вважає, що на позивача правомірно було накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції, у зв'язку із наявністю факту вчиненого ним порушення службової дисципліни, а тому відсутні підстави для скасування оскаржуваних наказів від 16.03.2018 №493 та від 22.03.2018 №1612 о/с, у зв'язку з чим позовні вимоги є безпідставними та не підлягають до задоволення.

Посилання позивача на ту обставину, що в період з 06.03.2018 по 19.03.2018 він перебував на стаціонарному лікуванні в Державній установі «Територіальне медичне об'єднання МВС України по Київській області» (на підтвердження чого до матеріалів позову додана копія довідки про тимчасову непрацездатність поліцейського, військовослужбовця Національної гвардії України від 19.03.2018) є перешкодою для прийняття рішення про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення суд відхиляє як такі, що не відповідають змісту ст. 14, 15 Дисциплінарного статуту.

Таким чином, з урахуванням зазначеного, суд прийшов до висновку, що накази Головного управління Національної поліції в Київській області №493 від 16.03.2018 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності старшого інспектора архівного відділу УРТЗІ ГУПН в Київській області капітана поліції ОСОБА_1.» та №161 о/с від 22.03.2018 «По особовому складу» є обґрунтованими та законними, тобто прийняті відповідачем у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, в зв'язку з чим заявлені позовні вимоги не належать до задоволення.

Поряд з цим, суд зважає на положення ст. 18 Дисциплінарного статуту, за змістом якої дисциплінарне стягнення виконується негайно, але не пізніше місяця з дня його накладення, не враховуючи періоду перебування особи рядового або начальницького складу у відпустці, відрядженні або її тимчасової непрацездатності. Після закінчення цього строку дисциплінарне стягнення не виконується. Такі дисциплінарні стягнення, як звільнення з посади та звільнення з органів внутрішніх справ, накладені на осіб рядового і начальницького складу, які тимчасово непрацездатні або перебувають у відпустці, відрядженні, виконуються після їх прибуття до місця проходження служби. Такі дисциплінарні стягнення, як звільнення з посади, пониження в спеціальному званні та звільнення з органів внутрішніх справ, вважаються виконаними після видання наказу по особовому складу.

Тобто, виходячи з положень ч. 5 ст. 18 Дисциплінарного статуту, з прийняттям наказу від 22.03.2018 №161 о/с ГУ НП в Київській області реалізувало звільнення позивача з 26 22.03.2018, та накладене на нього згідно наказу від 16.03.2018 №493 дисциплінарне стягнення вважається таким, що виконане.

Однак, на переконання суду, приймаючи оскаржений наказ про звільнення позивача ГУ НП в Київській області не було дотримано положень ч. 2 ст. 18 Дисциплінарного статуту, із правового змісту якого вбачається, що вчинити правову реалізацію звільнення позивача шляхом видачі відповідного наказу, можливо було лише після його прибуття до місця проходження служби.

Відповідно до Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров'я України від 13.11.2001 № 455, тимчасова непрацездатність працівників засвідчується листком непрацездатності.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, листка непрацездатності серії АДІ №290464 (копія якого додана до матеріалів позову), позивач з 20.03.2018 по 29.03.2018 перебував на лікарняному та стати до роботи повинен був з 31.03.2018. Таким чином, звільнення ОСОБА_1, шляхом прийняття Наказу №161 о/с від 22.03.2018 «По особовому складу», відбулося в період непрацездатності такого працівника поліції, що є грубим порушенням вимог ч. 2 ст. 18 Дисциплінарного статуту.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Наведене в сукупності свідчить, що при прийнятті оскаржуваного Наказу №161 о/с від 22.03.2018 «По особовому складу», яким позивача було звільнено з посади старшого інспектора архівного відділу управління режиму та технічного захисту інформації Головного управління Національної поліції в Київській області в період непрацездатності останнього відповідач діяв не на підставі норм чинного законодавством України, а відтак оскаржуваний наказ підлягає скасуванню, як протиправний.

Відповідно до ч. 1 ст. 235 Кодексу законів про працю України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При цьому, у випадку незаконного звільнення працівника з роботи, його порушене право повинно бути відновлене шляхом поновлення його на посаді, з якої його було незаконно звільнено (постанова Верховного Суду України від 28.10.2014).

Нормами Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов'язати суб'єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду (ч. 3 ст. 245 зазначеного Кодексу).

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про необхідність поновлення капітана поліції ОСОБА_1 на посаді старшого інспектора архівного відділу управління режиму та технічного захисту інформації Головного управління Національної поліції в Київській області з 23.03.2018 (тобто, з наступного дня після звільнення).

Що стосується правомірності позовних вимог позивача про зобов'язання відповідача здійснити звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції на іншій підставі (а саме: за п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» - через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції;), то такі вимоги не підлягають задоволенню, оскільки в силу норм ст. 40 Кодексу законів про працю України вирішення питання про розірвання трудового договору у разі виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок стану здоров'я відносяться до компетенції роботодавця.

У силу ч.ч. 1 та 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та наданих учасниками справи доказів, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Відповідно до ч. 5 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки матеріали справи не містять доказів понесення сторонами судових витрат, підстави для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат та компенсації судових витрат за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, відсутні.

Керуючись ст.ст. 2, 5-11, 19, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, місце реєстрації: АДРЕСА_3) до Головного управління Національної поліції в Київській області (, місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Володимирська, 15) про визнання незаконними та скасування наказів, зобов'язання вчинити дії задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Київській області від 22.03.2018 №161 о/с «По особовому складу».

3. Поновити капітана поліції ОСОБА_1 на посаді старшого інспектора архівного відділу управління режиму та технічного захисту інформації Головного управління Національної поліції в Київській області з 23.03.2018.

4. В решті позовних вимог відмовити.

5. Допустити негайне виконання цього рішення Окружного адміністративного суду міста Києва в частині поновлення капітана поліції ОСОБА_1 на посаді старшого інспектора архівного відділу управління режиму та технічного захисту інформації Головного управління Національної поліції в Київській області.

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.О. Скочок