Справа № 363/3224/18
Суддя: Петрик І.Й.
Дата ухвалення: 2018-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 363/3224/18 Суддя (судді) першої інстанції: Чірков Г.Є.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

20 вересня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Петрика І.Й.

суддів Собківа Я.М., Ісаєнко Ю.А.

при секретарі Кузьміній Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_4

на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 10 серпня 2018 року

у справі № 363/3224/18

за позовом Вишгородського районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Київській області

до відповідача громадян Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_4 та ОСОБА_5

про затримання з метою ідентифікації та примусового видворення з території України,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до громадян Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в якому просив:

- затримати з метою ідентифікації громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_1 з поміщенням його в пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на строк, необхідний для ідентифікації вищезазначеної особи, але не більш як на шість місяців;

-примусово видворити з території України Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_1;

-допустити негайне виконання постанови суду.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 10 серпня 2018 року адміністративний позов задоволено частково.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду відповідач подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що оскаржуване рішення є безпідставним, необґрунтованим, у зв'язку із наведеним просить суд скасувати рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, учасника справи, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Приймаючи рішення про задоволення позову частково, суд першої інстанції виходив з того, що Громадянину Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та Громадянину Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 загрожує небезпека оскільки його переслідує двоюрідний брат, який намагається його вбити. Таким чином позов у частині видворення відповідачів не може бути задоволений з метою недопущення непоправного порушення прав людини й настання ризиків загрози життю відповідачів, застосування покарання.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з огляду на наступне.

Як встановлено судом та вбачається з наявних матеріалів справи, 08.08.2018 року у ході проведення цільових профілактичних заходів з нагляду та контролю за виконанням законодавства в міграційній сфері працівниками Вишгородського РВ УДМС України в Київській області в АДРЕСА_1 виявлено громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та Громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3, який знаходиться в Україні без наявних законних підстав та документів, які б надавали право законного перебування його на території України.

Громадянин Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та Громадянин Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3, пояснили, що на територію України вони прибули в липні 2018 року в пошуках притулку. Кордон України перетнули на ділянці з Російською Федерацією поза пунктом пропуску через державний кордон. Паспортного документа немає. В результаті проведеної перевірки встановлено, що Громадянин Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та Громадянин Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3, знаходиться на території України без будь яких документів та законних підстав, які б надавали право останньому знаходитись в Україні.

Заступником начальника Вишгородського РВ УДМС України в Київській області Кравчуком А.Ю. відносно громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та Громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3, складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МКМ №003821 та серії ПР СКМ №003829 від 08.08.2018 р. , передбачене ч. 1 ст. 203 КУпАП, та постановою про накладення адміністративного стягнення серії ПН МКМ №003821 та серії ПН МКМ №003829 від 10.08.2018 р. за вчинення вказаного правопорушення накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1700 грн. в дохід держави.

09.08.2018 року головним спеціалістом відділу адміністративної діяльності управління організації запобігання нелегальної міграції, реадмісії та видворення Меркур`євим Андрієм Ігоровичем прийнято рішення про зобов'язання громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та Громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3, покинути територію України у термін до 09.08.2018 р. Це рішення відповідачами не оскаржувалося та виконано не було.

Не погоджуючись з діями відповідача позивач звернувся з відповідними позовами до суду.

У зв'язку із тим, що громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3, затримали за однією і тією ж адресою, вони є громадянами однієї країни, дістались в Україну без документів, суд прийняв рішення про об`єднання позовів в одне провадження.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст.9 Закону України ``Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства``, іноземці та особи без громадянства в'їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України.

Відповідно п. 14 ст. 1 Закону України ``Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства`` нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Згідно з ч. 1 ст. 21 Закону України ``Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства``в'їзд в Україну, перебування на території України та транзитний проїзд через територію України іноземців та осіб без громадянства здійснюється за наявності достатнього фінансового забезпечення або наявності можливості отримати таке забезпечення законним способом на території України. Порядок підтвердження достатнього фінансового забезпечення та його розмір встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Як вбачається із матеріалів справи та з пояснень відповідачів, ОСОБА_4 втік з Народної Республіки Бангладеш, оскільки побоююється заподіяння смерті внаслідок політичного переслідування з боку діючої влади, коли на нього вчиняються замах і заподіяно травми. ОСОБА_5 стверджує, що в Бангладеші його переслідує двоюрідний брат, який намагається його вбити за спадщину, у зв'язку із тим, що він не має можливості звернутись за захистом в країні, а тому змушений покинути Бангладеш.

Також зазначають, що в Україні шукають притулок від насильницького переслідування та наполягають на тому, що реально побоюються за своє життя, в своїй країні можуть зазнати катування й заподіяння смерті, від чого не можуть захиститись, а тому мають намір подати документи на отримання статусу біженців, чого ще не зробили, оскільки не знають процедури таких дій.

Враховуючи вищевикладене та керуючись принципом верховенства права, що означає пріоритет загальнолюдських цінностей та свобод над державою і законодавством.

Відповідно до ст. 3 Конвенції проти катувань та інших жорстоких, нелюдських або таких, що прижують гідність, видів поводження і покарання, Жодна держава-сторона не повинна висилати, повертати чи видавати будь-яку особу іншій державі, якщо є серйозні підстави вважати, що їй там може загрожувати застосування катувань.

Відповідно до ст. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право кожного на життя охороняється законом, а ст. 3 цієї Конвенції передбачено, що нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність поводженню або покаранню.

Так, відповідно до роз'яснень даних у п.п. 26, 30,31 Постанови ВАС України ``Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов'язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні `` від 25.06.2009 року № 1, під час вирішення питання про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства судам варто враховувати, що особа в будь-якому разі не підлягає видворенню, якщо підпадає під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України ``Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства``, відповідно до якої Іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн:де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань;де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання;де їх життю або здоров'ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Разом з тим, під час розгляду вказаної категорії справ, судам необхідно звернути увагу на зобовязання України та міжнародним правом, зокрема, на положення Конвенції про статус біженців 1951 року та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до положень Конвенції про статус біженців 1951 року заборона вислання біженців або їх примусовомго повернення не є абсолютною.Відповідно до ч. 1 ст. 32 Конвенції , договірні Держави не будуть висилати біженців, які законно проживають на їхній території, окрім як з міркувань державної безпеки або громадського порядку. Договірні Держави не будуть жодним чином висилати або повертати біженців до кордонів країни, де їхньому життю чи свободі загрожуватиме небезпека через їхню расу, релігію, громадянство, належність до певної соціальної групи або політичні переконання. (ст. 33)

Відповідно до ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню.

Таким чином, держава не має права піддавати особу загрозі застосування катувань або нелюдськму поводженню в інших країнах, заборону видворення особи в країни, в яких є загроза застосування до них катувань або інших видів жорстокого поводження.

Таким чином, положення статті 3 Конвенції 1950 року мають пріоритет щодо положень ст. 33 Конвенції 1951 року оскільки надають особам більший обсяг прав.

Рішення про примусове видворення повинно прийматися після того, як органи влади розглянули всю належну інформацію, яка їм доступна, та переконалися, що виконання рішення про примусове видворення не буде означати для іноземця чи особи без громадянства реальної загрози бути страченим або підданим катуванню, нелюдському або принизливому поводженню чи покаранню, бути вбитим або підданим нелюдському чи принизливому поводженню з боку недержавних суб'єктів, якщо влада країни, куди вони видворяються, партії чи організації, які контролюють цю державу або значну територію цієї держави, включаючи міжнародні організації, не можуть чи не бажають забезпечувати належний та ефективний захист, або наражатиметься на небезпеку внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки, чи виникнення інших ситуацій, які б могли відповідно до міжнародного права або національного законодавства бути підставою для надання міжнародного захисту.

Таким чином, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що обставини в своїй сукупності дають підстави для висновку, що позов в частині примусового видворення відповідачів не може бути задоволений з метою недопущення непоправного порушення прав людини й настання ризиків життю відповідачів, застосування катування.

Згідно з положеннями ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, що на думку колегії апеляційного суду, дотримано судом першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції постановлене з дотриманням норм процесуального та матеріального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, у зв'язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст..ст. 241, 242, 272, 288, 310, 316, 321, 322, 325, 329 суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_4--залишити без задоволення, а рішення Вишгородського районного суду Київської області від 10 серпня 2018 року -залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у строк, визначений ст.329 КАС України.

Суддя - доповідач Петрик І.Й.

Судді Собків Я.М.

Ісаєнко Ю.А.