Справа № 826/6165/17
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2018-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

26 вересня 2018 року № 826/6165/17

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Келеберда В.І., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у місті Києві про визнання протиправним та скасування наказу,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного територіального управління юстиції у місті Києві, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог, просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 14.04.2017 року №91/05 «Про застосування заходу дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1»;

- стягнути з Головного територіального управління юстиції у місті Києві (, 01001, м. Київ, пров. Музейний, 2-д) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) премію у розмірі 6000 (шість тисяч) грн.;

- стягнути з Головного територіального управління юстиції у місті Києві (, 01001, м. Київ, пров. Музейний, 2-д) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) всі документально підтверджені судові витрати».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивача протиправно протягнуто до дисциплінарної відповідальності у зв'язку з порушенням робочого часу. Позивач акцентує увагу на вчасності свого прибуття на роботу, а саме - о 09 годині 00 хв. Окрім того, ОСОБА_1 зазначає, що відповідачем під час дисциплінарного провадження грубо порушено приписи ст. 75 Закону України «Про державну службу», вказуючи на те, що останнім не було відібрано від нього письмових пояснень, як від державного службовця, який притягається до дисциплінарної відповідальності. Крім того, ОСОБА_1 зазначає, що до моменту застосування до нього стягнення дисциплінарної справи, яка мала б зафіксувати необхідні факти не було заведено, дисциплінарна комісія не була створена, дисциплінарне розслідування не було проведено. Додатково позивач повідомляє, що його протиправно було позбавлено щомісячної премії, оскільки відповідно до положень частини 3 статті 74 Закону України «Про державну службу» за кожне порушення службової дисципліни накладається лише одне стягнення, в даному випадку - зауваження.

Ухвалою суду від 25 липня 2017 року відкрито провадження у справі №826/6165/17, призначено судовий розгляд справи на 28 вересня 2017 року.

У судовому засіданні 28 вересня 2017 року за клопотанням позивача у судовому засідання було оголошено перерву до 09.11.2017 року.

У судовому засіданні 09 листопада 2017 року за повторним клопотанням позивача у судовому засідання було оголошено перерву до 01 лютого 2018 року, яке в подальшому, у зв'язку з моїм перебуванням у відпустці, було відкладено до 15.03.2018 року.

У судовому засіданні 15 березня 2018 року представник відповідача заявив клопотання про допит свідків. Дане клопотання було задоволене судом, у зв'язку з чим, у судовому засідання оголошено перерву до 05.04.2018 року.

У судовому засіданні 05 квітня 2018 року за клопотанням представника позивача у судовому засідання було оголошено перерву до 17.05.2018 року.

У судовому засіданні 17.05.2018 року представник відповідача повідомив про неможливість прибуття свідків в судове засідання. Представник позивача заявив клопотання про оголошення перерви в судовому засіданні, задля повторного виклику свідків. Дане клопотання було задоволене судом, у зв'язку з чим, у судовому засідання оголошено перерву до 30.05.2018 року.

У судовому засіданні 30 травня 2018 року відбувся допит свідків, а саме - головного спеціаліста відділу по роботі з персоналом Управління кадрової роботи та державної служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві ОСОБА_2 та головного спеціаліста відділу з питань банкрутства Головного територіального управління юстиції у місті Києві ОСОБА_3.

Зокрема, ОСОБА_2 повідомила, що у березні 2017 року нею особисто було проведено перевірку відділу з питань банкрутства Головного територіального управління юстиції у місті Києві з питань дотримання трудової дисципліни. Свідок зазначила, що вона прибула на місце перевірки приблизно о 08 год. 40 хв. ( тобто за 20 хвилин до початку робочого дня), та оскільки в робочому кабінеті позивача, в якому знаходився журнал виходу працівників відділу з питань банкрутства на роботу, вже був присутній інший працівник даного відділу, а саме - ОСОБА_3, вона зайшла до кабінету трохи раніше, ніж о 09 год. 00 хв. До даного кабінету, зі слів свідка, приходили інші працівники зазначеного відділу і, відповідно, розписувались у журналі. ОСОБА_2 повідомила, що ОСОБА_1 прибув із запізненням, а саме - о 09 годині 04 хвилини, в той час як нею вже здійснювалось ксерокопіювання журналу. Додатково свідок зазначила, що кабінет ОСОБА_1 знаходиться на другому поверсі приміщення, що, на її думку, дає можливість від входу приміщення дійти до нього за одну хвилину. Після прибуття ОСОБА_1 до свого кабінету, ОСОБА_2 повідомила йому про те, що нею складається довідка про фіксування його прибуття на роботу о 09 год. 04 хв., на що позивач їй відповів, що прибув вчасно. Свідок акцентувала увагу на прибутті ОСОБА_1 о 09 год. 04 хв. саме на його робоче місце. Окрім того, свідок повідомила, що нею не було встановлено факту ймовірного перебування позивача на інших поверхах приміщення, де знаходяться кабінети підлеглих ОСОБА_1

ОСОБА_3 повідомив, що 28 березня 2017 року прибув на роботу о 08 годині 30 хвилин, при цьому вказав, що перевіряючий прибув приблизно о 08 годині 40 хвилин. На запитання щодо того чи мав позивач звичку запізнюватись на роботу, ОСОБА_3 відповів, що ОСОБА_1 ніколи не запізнювався.

У даному судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 заперечив з підстав, викладених в письмових запереченнях, що залучені до матеріалів справи.

Зокрема, заперечення відповідача обумовлені обґрунтованістю довідки, яка була складена за результатом перевірки щодо дотримання трудової дисципліни відділу з питань банкрутства Головного територіального управління юстиції у місті Києві, якою встановлено, що о 09 годині 00 хвилин були присутні на робочих місцях усі, окрім начальника відділу з питань банкрутства ОСОБА_1, який прийшов на роботу о 09 год. 04 хв. Крім того, відповідач акцентує увагу на тому, що до оголошення заходу дисциплінарного стягнення, ОСОБА_1 відповідно до ст.75 Закону України «Про державну службу» мав право надати пояснення, однак таким правом не скористався. Заперечуючи про позовної вимоги щодо стягнення премії, відповідач вказує, що відповідно до пункту 2.7 Положення про преміювання працівників Головного територіального управління юстиції у місті Києві та територіальних органів юстиції міста Києва, критеріями зменшення розміру премії або її позбавлення (протягом місяця застосування стягнення) є застосування до працівника заходів дисциплінарного впливу або накладення дисциплінарного стягнення. Тому, як зазначає відповідач, підстав для нарахування премії ОСОБА_1 не було.

Відповідно до пункту 10 частини першої Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства в редакції Закону України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" № 2147-VIII від 03.10.2017, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Розгляд адміністративної справи здійснено в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

28 березня 2017 року головним спеціалістом відділу по роботі з персоналом Управління кадрової роботи та державної служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві ОСОБА_2 було проведено перевірку щодо дотримання трудової дисципліни відділу з питань банкрутства Головного територіального управління юстиції у місті Києві.

За результатом перевірки ОСОБА_2 було складено Довідку від 28 березня 2017 року.

З наявної в матеріалах справи копії зазначеної довідки вбачається, що результатами перевірки встановлено, що працівники відділу з питань банкрутства о 9 год. 00 хв. були присутні на робочих місцях усі окрім начальника відділу з питань банкрутства ОСОБА_1, що прийшов на роботу о 9 год. 04 хв. та головного спеціаліста відділу ОСОБА_4

14 квітня 2017 року відповідачем видано наказ №91/05 «Про застосування заходу дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1».

Як вбачається з наявної в матеріалах справи копії оскаржуваного наказу, на підставі подання першого заступника начальника Головного територіального управління юстиції у місті Києві Равлюка А.Г. стосовно начальника дисципліни відділу з питань банкрутства Головного територіального управління юстиції у місті Києві ОСОБА_1 та відповідно до пункту 1 частини 1 статті 66 Закону України «Про державну службу», до ОСОБА_1 застосовано захід дисциплінарного стягнення у вигляді зауваження.

Підставами видання вищевказаного наказу є подання заступника начальника Головного територіального управління юстиції у місті Києві Равлюка А.Г., акт про результати перевірки від 28.03.2017, Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 року.

В матеріалах справи також міститься копія Подання першого заступника начальника Головного територіального управління юстиції у місті Києві Равлюка А.Г., з якого вбачається, що управлінням кадрової роботи та державної служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві на усне доручення керівника, з метою встановлення належної роботи відділу з питань банкрутства Головного територіального управління юстиції у місті Києві проведено перевірку щодо дотримання трудової дисципліни зазначеного відділу. Під час перевірки було виявлено порушення трудової дисципліни, а саме запізнення ОСОБА_1.

Вважаючи наказ Головного територіального управління юстиції у місті Києві №91/05 «Про застосування заходу дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1» протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначено Законом України "Про державну службу" №889-VIII.

Частина 1 ст. 1 Закону №889-VIII визначає, що державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави

Відповідно до положень частини 1 статті 8 Закону №889-VIII державний службовець зобов'язаний, зокрема, дотримуватися Конституції та законів України, діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, сумлінно і професійно виконувати свої посадові обов'язки.

Норми ст.61 Закону №889-VIII визначають, що службова дисципліна забезпечується шляхом: 1) дотримання у службовій діяльності вимог цього Закону та інших нормативно-правових актів у сфері державної служби та виконання правил внутрішнього службового розпорядку; 2) формування керівником державної служби у підпорядкованих державних службовців високих професійних якостей, сумлінного ставлення до виконання своїх посадових обов'язків, поваги до прав і свобод людини і громадянина, їхньої честі та гідності, а також до держави, державних символів України; 3) поєднання керівниками усіх рівнів методів переконання, виховання і заохочення із заходами дисциплінарної відповідальності щодо підпорядкованих державних службовців; 4) поєднання повсякденної вимогливості керівників до підпорядкованих державних службовців з постійною турботою про них, виявленням поваги до їхньої честі та гідності, забезпеченням гуманізму та справедливості.

Частиною 1 статті 64 Закону №889-VIII встановлено, що за невиконання або неналежне виконання посадових обов'язків, визначених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами у сфері державної служби, посадовою інструкцією, а також порушення правил етичної поведінки та інше порушення службової дисципліни державний службовець притягається до дисциплінарної відповідальності у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно до частини 1 статті 65 Закону №889-VIII підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов'язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення.

Відповідно до ч. 2статті 65 Закону №889-VIII дисциплінарними проступками є:

1) порушення Присяги державного службовця;

2) порушення правил етичної поведінки державних службовців;

3) вияв неповаги до держави, державних символів України, Українського народу;

4) дії, що шкодять авторитету державної служби;

5) невиконання або неналежне виконання посадових обов'язків, актів органів державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників, прийнятих у межах їхніх повноважень;

6) недотримання правил внутрішнього службового розпорядку;

7) перевищення службових повноважень, якщо воно не містить складу злочину або адміністративного правопорушення;

8) невиконання вимог щодо політичної неупередженості державного службовця;

9) використання повноважень в особистих (приватних) інтересах або в неправомірних особистих інтересах інших осіб;

10) подання під час вступу на державну службу недостовірної інформації про обставини, що перешкоджають реалізації права на державну службу, а також неподання необхідної інформації про такі обставини, що виникли під час проходження служби;

11) неповідомлення керівнику державної служби про виникнення відносин прямої підпорядкованості між державним службовцем та близькими особами у 15-денний строк з дня їх виникнення;

12) прогул державного службовця (у тому числі відсутність на службі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин;

13) поява державного службовця на службі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння;

14) прийняття державним службовцем необґрунтованого рішення, що спричинило порушення цілісності державного або комунального майна, незаконне їх використання або інше заподіяння шкоди державному чи комунальному майну, якщо такі дії не містять складу злочину або адміністративного правопорушення.

Згідно з частиною 1 статті 66 Закону №889-VIII до державних службовців застосовується один із таких видів дисциплінарного стягнення:

1) зауваження;

2) догана;

3) попередження про неповну службову відповідність;

4) звільнення з посади державної служби.

Предметом спору, який передано на вирішення суду є правомірність та обґрунтування рішення відповідача від 14.04.2017 року №91/05 про застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді зауваження.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Накладення дисциплінарного стягнення у вигляді зауваження можливо за умов, визначених п. 6 ч. 2 ст. 65 Закону N 889-VIII, з підстав недотримання правил внутрішнього розпорядку.

Ч. 1 ст. 67 Закону України "Про державну службу" встановлено, що дисциплінарне стягнення має відповідати характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку та ступеню вини державного службовця. Під час визначення виду дисциплінарного стягнення необхідно враховувати характер дисциплінарного проступку, обставини, за яких він був вчинений, настання тяжких наслідків, добровільне відшкодування заподіяної шкоди, попередню поведінку державного службовця та його ставлення до виконання посадових обов'язків.

Суд також звертає увагу на те, що порядок застосування дисциплінарних стягнень визначається статтею 149 Кодексу законів про працю, яким визначено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Відповідно до ч.1,2 ст.75 Закону України «Про державну службу» перед накладенням дисциплінарного стягнення суб'єкт призначення повинен отримати від державного службовця, який притягається до дисциплінарної відповідальності, письмове пояснення. Пояснення державного службовця має відображати час, місце, обставини та причини вчинення ним дисциплінарного проступку, його усвідомлення чи заперечення провини, а також інші питання, які мають значення у справі. Відсутність таких пояснень не перешкоджає застосуванню стягнення, якщо власник зможе довести те, що пояснення від працівника він зажадав, але працівник їх не дав. Як правило, таким доказом є акт, складений за підписом кількох осіб на підтвердження відмови працівника дати пояснення по суті порушення трудової дисципліни.

З матеріалів справи вбачається, що за результатом перевірки ОСОБА_1 було запропоновано надати пояснення щодо причини недотримання правил внутрішнього службового розпорядку. Разом з тим, як зазначає відповідач, позивач жодних пояснень стосовно даного факту не надав.

Суд акцентує увагу на тому, що відповідно ч.3 ст.75 Закону України «Про державну службу» відмова надати пояснення оформляється відповідним актом і підтверджується двома державними службовцями. Відмова надати пояснення не перешкоджає здійсненню дисциплінарного провадження та накладенню на державного службовця дисциплінарного стягнення.

Разом з тим, ані з письмових заперечень відповідача, що містяться у матеріалах справи, ані з усних пояснень представника відповідача, не встановлено наявності відповідного акту, який би зафіксував факт відмови ОСОБА_1 надати письмові пояснення стосовно недотримання ним правил внутрішнього службового розпорядку.

Відтак, суд приходить до висновку щодо порушення відповідачем процедури притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності.

Разом з тим, суд не приймає до уваги доводи позивача щодо порушення відповідачем процедури притягнення його до дисциплінарної відповідальності з точки зору тієї обставини, що відповідачем не було проведено дисциплінарне розслідування (без створення дисциплінарної комісії, без формування дисциплінарної справи).

Відповідно до ч.6 ст.65 Закону України «Про державну службу» дисциплінарні стягнення, передбачені пунктами 2-4 (порушення правил етичної поведінки державних службовців; вияв неповаги до держави, державних символів України, Українського народу дії, що шкодять авторитету державної служби) частини першої цієї статті, накладаються виключно за пропозицією Комісії, поданням дисциплінарної комісії.

Відтак, у разі вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку у вигляді недотримання правил внутрішнього службового розпорядку, суб'єкт призначення або керівник державної служби може прийняти рішення про застосування дисциплінарного стягнення у встановленому порядку без проведення дисциплінарного провадження дисциплінарною комісією.

З системного аналізу викладених положень законодавства слідує, що дисциплінарне стягнення - це передбачена законом міра примусу, що застосовується певним органом до працівника, який порушив службову дисципліну, тобто вчинив дисциплінарний проступок.

При цьому, для застосування дисциплінарного стягнення уповноваженому органу необхідно встановити наявність всіх елементів складу дисциплінарного проступку - об'єкту, об'єктивної сторони, суб'єкта, суб'єктивної сторони, а також врахувати інші обставини, що мають значення: ступінь тяжкості, наявність шкоди, особу працівника.

Об'єктивна сторона дисциплінарного проступку складається з протиправної поведінки суб'єкта, шкідливих наслідків та причинного зв'язку між ними і поведінкою особи, що притягається до відповідальності. Протиправність поведінки полягає у порушенні державним службовцем своїх посадових обов'язків та інших вимог, встановлених Законом № 889 та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення.

За приписами ст.61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Таким чином, при наданні оцінки правомірності порядку накладання на позивача дисциплінарного стягнення та законності обставин його накладення, слід виходити із встановлених Законом України "Про державну службу" правил притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності.

З викладеного слідує, що наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності повинен містити чітке формулювання суті та обставин допущеного працівником проступку, підстави прийняття рішення про притягнення до відповідальності, час вчинення і час виявлення самого проступку та обґрунтування обрання певного виду стягнення, з урахуванням передбачених законодавством обставин.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 Закону України "Про державну службу" у рішенні про накладення дисциплінарного стягнення, яке оформляється наказом (розпорядженням), зазначаються найменування державного органу, дата його прийняття, відомості про державного службовця, стислий виклад обставин справи та вид дисциплінарного проступку.

Разом з тим, суд зазначає, що в оскаржуваному наказі від 14.04.2017 №91/05 відсутній стислий виклад обставин справи, вид дисциплінарного проступку і його юридична кваліфікація, тобто наказ не відповідає вимогам статті 77 Закону України "Про державну службу", якою встановлено вимоги щодо змісту рішення про накладення дисциплінарного стягнення.

Не зазначення у наказі конкретної дати вчинення позивачем порушень службової дисципліни унеможливлює надання судом оцінки дотримання відповідачем строків притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.

Як вбачається з матеріалів справи, а також усних пояснень свідка ОСОБА_2, застосування заходу дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1 пов'язано з прибуттям останнього на робоче місце о 09 годині 04 хвилини.

Відповідно до пункту 20 ст. 1 Закону України «Про зайнятість населення», робоче місце - це місце (приміщення), на якому працівник постійно чи тимчасово перебуває в процесі трудової діяльності і яке визначене, зокрема на підставі трудового договору (контракту).

Втім, у розрізі спірних правовідносин, що є предметом розгляду даної справи, не варто ототожнювати поняття «робоче місце» та «місце роботи».

Суд акцентує увагу на тому, що Кодекс законів про працю не містить чіткого визначення поняття «місце роботи».

Разом з тим, наукою трудового права напрацьовано визначення вищевказаного поняття, передбачивши, що місце роботи - це місцезнаходження підприємства як сторони трудового договору.

З матеріалів справи вбачається, що місцезнаходженням відділу з питань банкрутства Головного територіального управління юстиції у місті Києва є: м. Київ, вул. Басейна,1/2.

Як вже було зазначено вище, Довідка про результати перевірки від 28.03.2017 року складена ОСОБА_2 в робочому кабінеті ОСОБА_1 (кабінет №4, як вбачається з позовної заяви).

З пояснень свідка ОСОБА_2 суду стало відомо, що даний кабінет знаходиться на другому поверсі вказаного приміщення.

Відтак, суд приходить до висновку, що в контексті даних правовідносин, відповідачем мало бути застосовано поняття прибуття позивача за «місцем роботи», а не його прибуття на робоче місце до кабінету №4.

Окрім того, відповідачем не взято до уваги той факт, що вхід до даного приміщення і робочий кабінет ОСОБА_1 знаходяться на різних поверхах, і як наслідок - потребує часу для прибуття до нього.

Більше того, на момент виникнення спірних правовідносин, позивач працював на посаді начальника відділу з питань банкрутства Головного територіального управління юстиції у м. Києві.

У ході розгляду даної справи, судом встановлено, що кабінети підлеглих ОСОБА_1 знаходяться на різних поверхах приміщення, зокрема, на другому, та на четвертому відповідно.

У судовому засіданні 30 травня 2018 року свідок ОСОБА_2 повідомила суду, що на момент складання Довідки нею не було встановлено факту перебування ОСОБА_1 в інших кабінетах його підлеглих, зафіксувавши факт запізнення позивача на робоче місце саме до кабінету №4.

Разом з тим, суд не погоджується з даною позицією, зважаючи на те, що в цей час позивач, відповідно до посадової інструкції, міг вирішувати організаційні питання зі своїми підлеглими на їх робочих місцях.

Відтак, суд вважає необґрунтованим застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді зауваження.

Щодо позовної вимоги про стягнення премії, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1-3 ст. 50 Закону України «Про державну службу» держава забезпечує достатній рівень оплати праці державних службовців для професійного виконання посадових обов'язків, заохочує їх до результативної, ефективної, доброчесної та ініціативної роботи.

Заробітна плата державного службовця складається з: 1) посадового окладу; 2) надбавки за вислугу років; 3) надбавки за ранг державного службовця; 4) виплати за додаткове навантаження у зв'язку з виконанням обов'язків тимчасово відсутнього державного службовця у розмірі 50 відсотків посадового окладу тимчасово відсутнього державного службовця; 5) виплати за додаткове навантаження у зв'язку з виконанням обов'язків за вакантною посадою державної служби за рахунок економії фонду посадового окладу за відповідною посадою; 6) премії (у разі встановлення).

За результатами роботи та щорічного оцінювання службової діяльності державним службовцям можуть встановлюватися премії. До премій державного службовця належать:

1) премія за результатами щорічного оцінювання службової діяльності;

2) місячна або квартальна премія відповідно до особистого внеску державного службовця в загальний результат роботи державного органу.

Статтею 15 Закону України «Про оплату праці» форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат установлюються підприємствами самостійно в колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.

Отже, законодавством надано право підприємствам самостійно визначати умови та розміри преміювання.

Враховуючи викладене, однією із складових частин чинної на підприємстві системи оплати праці має бути положення про преміювання.

Відтак, відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-19, Постанови Кабінету Міністрів України від 18 січня 2017 року №15 «Питання оплати праці працівників державних органів», постанови Кабінету Міністрів України від 11 вересня 2007 №1123 «Про умови оплати праці працівників державних нотаріальних контор та державних нотаріальних архівів», наказу Міністерства праці та соціальної політики України від 2 жовтня 1996 року №77 «Про умови оплати праці робітників, зайнятих обслуговуванням органів виконавчої влади, місцевого самоврядування та їх виконавчих органів, органів прокуратури, судів та інших органів», наказу Міністерства юстиції України від 02 листопада 2015 року №2151/5 «Про затвердження Порядку обліку та використання коштів, отриманих за надання відділами державної реєстрації актів цивільного стану платних послуг та за надання державними нотаріальними установами додаткових послуг правового та технічного характеру, які не пов'язані із вчинюваними нотаріальними діями», наказу Міністерства соціальної політики України від 13 червня 2016 №646 «Про затвердження Типового положення про преміювання державних службовців органів державної влади, інших державних органів, їхніх апаратів (секретаріатів)» і встановлює порядок визначення розмірів, нарахування та виплати премій працівникам Головного територіального управління юстиції та територіальних органів юстиції міста Києва розроблене Положення про преміювання працівників Головного територіального управління юстиції та територіальних органів юстиції міста Києва, затверджено наказом Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 20.01.2017 №56/6.

Відповідно до Положення преміювання працівників здійснюється відповідно до їх особистого вкладу в загальні результати роботи, які визначаються сумлінним виконанням покладених на них посадових обов'язків, дотримання Правил внутрішнього службового розпорядку та трудової дисципліни.

Пунктом 2.3 Положення передбачено, що премії виплачуються за підсумками роботи за місяць, квартал, за результатами щорічного оцінювання службової діяльності.

Обґрунтовуючи підстави не нарахування ОСОБА_1 щомісячної премії, відповідач посилається на пункт 2.7 Положення про преміювання, яким передбачено, що критеріями зменшення розміру премії або її позбавлення (протягом місяця застосування стягнення) є застосування до працівника заходів дисциплінарного впливу або накладення дисциплінарного стягнення.

Разом з тим, суд не погоджується з даною позицією відповідача, оскільки відповідно до ч. 3 ст.79 Закону України «Про державну службу» протягом строку дії дисциплінарного стягнення (крім зауваження) заходи заохочення до державного службовця не застосовуються.

Відтак, законодавець чітко виокремив вид дисциплінарного стягнення, а саме - зауваження, застосування якого не перешкоджає нарахуванню премії.

Окрім того, в обґрунтування своєї позиції, відповідач також посилається на пункт 2.4 Положення про преміювання, відповідно до якого працівникам, які звільняються з роботи протягом місяця, за який проводиться преміювання, премія не виплачуються.

Втім, суд не погоджується з даною позицією відповідача, зважаючи на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, 23 травня 2017 року Головним територіальним управлінням юстиції у місті Києві зареєстровано заяву ОСОБА_1 про звільнення з посади начальника відділу з питань банкрутства Головного територіального управління юстиції у місті Києві за згодою сторін з 01.06.2017 року.

Однак, Наказ Головного територіального управління юстиції у місті Києві №91/05 «Про застосування заходу дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1» видано 14 квітня 2017 року.

Відтак, місяцем, за яким мало бути проведено преміювання є квітень 2017 року, а не травень 2017 року, як зазначає відповідач, пов'язуючи факт не виплати премії ОСОБА_1 з його звільненням з посади начальника відділу з питань банкрутства Головного територіального управління юстиції у місті Києві.

Отже, позивача протиправно позбавлено щомісячної премії.

З врахуванням того, що застосоване дисциплінарне стягнення у вигляді зауваження відповідно до наказу від 14.04.2017 року визнано протиправним та скасовано, суд вважає за доцільне задовольнити вказану позовну вимогу у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи надані докази, а також норми чинного законодавства суд приходить до переконання про обґрунтованість позовних вимог, а тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 5 - 11, 19, 72 - 77, 90, 139, 241 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 14.04.2017 року №91/05 «Про застосування заходу дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1»;

3. Стягнути з Головного територіального управління юстиції у місті Києві (, 01001, м. Київ, пров. Музейний, 2-д) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) премію у розмірі 6000 (шість тисяч) грн.;

4. Стягнути з Головного територіального управління юстиції у місті Києві (, 01001, м. Київ, пров. Музейний, 2-д) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) всі документально підтверджені судові витрати.

5. Присудити на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1, АДРЕСА_1) судові витрати у розмірі 1280,00 грн. за рахунок бюджетних Головного територіального управління юстиції у місті Києві (, 01001, м. Київ, пров. Музейний, 2-д).

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими в ст. ст. 185 - 187 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно.

Суддя В.І. Келеберда