Справа № 826/10889/17
Суддя: Григорович П.О.
Дата ухвалення: 2018-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

18 вересня 2018 року № 826/10889/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Григоровича П.О., за участі секретаря судового засідання Морозової Я.В., розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомФермерського господарства «Лебідь»
до 1. Державної фіскальної служби України 2. Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області
провизнання протиправними дій, скасування рішення та податкових повідомлень-рішень,

За участі представників сторін:

від позивача: Лайтаренко О.В.;

від відповідача 1: Філімончук І.М.;

від відповідача 2: Коваль В.М., Киричук Н.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Фермерське господарство «Лебідь» (надалі - позивач або ФГ «Лебідь») з позовом до Державної фіскальної служби України (надалі - відповідач1 або ДФС України) та Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області (надалі - відповідач 2 або ГУ ДФС у Хмельницькій області), в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області щодо призначення та проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ФГ «ЛЕБІДЬ» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2014 по 31.12.2015;

- визнати протиправним та скасувати рішення Державної фіскальної служби України від 31.07.2017 № 16662/6/99-99-11-01-01-25;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Хмельницькій області від 14.03.2017 №;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Хмельницькій області від 14.03.2017 №.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач підтримує заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просить суд їх задовольнити, посилаючись при цьому на те, що незаконно проведений контрольний захід не спричиняє жодних правових наслідків для платника податків, внаслідок чого оскаржувані рішення є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Контролюючий орган проти позову заперечує, посилаючись на те, що під час проведення перевірки встановлено здійснення позивачем операцій з постачання сільськогосподарської продукції, яка не була вирощена на власних чи орендованих земельних ділянках, внаслідок чого застосування позивачем спеціального режиму оподаткування ПДВ є неправомірним.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Фермерське господарство «Лебідь» зареєстроване Полонським районним управлінням юстиції Полянського району Хмельницької області 09.02.2000 р. за №22787259, має , місцезнаходження: Хмельницька область, Полонський район, село Велика Березна, основний вид діяльності - змішане сільське господарство.

На адресу ГУ ДФС у Хмельницькій області надійшла ухвала слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15.12.2016 у справі №686/24793/16-к, якою надано дозвіл на проведення у кримінальному провадженні №0000065 від 21.12.2015 р. документальної позапланової невиїзної перевірки в діяльності ФГ «Лебідь» (, юридична адреса: Хмельницька область, Полонський район, село Велика Березна) з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2014 р. по 31.12.2015 р. Крім того, проведення перевірки доручено працівникам ГУ ДФС у Хмельницькій області.

На виконання вимог даної ухвали, ГУ ДФС у Хмельницькій області 28.12.2016 р. видано наказ № 851 «Про проведення документальної позапланової перевірки ФГ «Лебідь», яким, відповідно до п. 75.1 ст. 75, пп. 78.1.11 п. 78.1 ст. 78, п. 79.1 ст. 79 Податкового кодексу України, приписано провести документальну позапланову невиїзну перевірку ФГ «Лебідь» () з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2014 р. по 31.12.2015 р., терміном п'ять робочих днів, починаючи з 10.01.2017 р.

В період з 10.01.2017 по 18.01.2017 посадовими особами ГУ ДФС у Хмельницькій області, на підставі наказу від 28.12.2016 № 851 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ФГ «Лебідь», проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ФГ «Лебідь» код ЄДРІІОУ 30895143 з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2014 по 31.12.2015.

За результатами проведеної перевірки складено Акт від 25.01.2017 №0017/22-01-14- 04/30895143, згідно з висновками якого позивачем порушено:

- п.209.6, 209.11 статті 209 Податкового кодексу України, за рахунок не підтвердження документально здійснення виробництва та реалізації сільськогосподарських товарів/послуг протягом 12 послідовних звітних податкових періодів, що передують даті реєстрації ФГ «Лебідь» суб'єктом спеціального режиму оподаткування ПДВ, що призвело до неправомірного перебування з 01.03.2015 на спеціальному режимі оподаткування ПДВ;

- п.185.1 ст. 185, п.187.1 ст. 187, п.188.1 ст. 188. п.198.3 ст. 198. п.209.6, п.209.7, п.209.11, пп.209.15.2 п.209.15, пп.209.17.14 п.209.17 ст. 209 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено ПДВ, що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 22 539 422 грн. та завищено від'ємне значення ПДВ, що зараховується до складу податкового кредиту наступного податковою періоду (рядок 24 декларації з ПДВ за грудень 2015 року) на суму 3706 грн.;

- п.209.6, п.209.11 ст. 209 абзацу а) пп.209.15.1 п.209.15 ст.209, в результаті чого завищено податок на додану вартість, що залишається у розпорядженні сільгосппідприємства та/або спрямовується на спеціальний рахунок у періоді з 01.01.2014 по 31.12.2015 всього у сумі 22 543 128 грн.

14 березня 2017 ГУ ДФС у Хмельницькій області на підставі акту перевірки №0017/22-01-14-04/30885143 від 25.01.2017 прийнято наступні оскаржувані податкові повідомлення-рішення:

- , яким позивачу за порушення п.п. 185.1, п.187.1, п.188.1, п.198.3, ст. 198, п.209.6, п.209.7, п.209.11, пп.209.15.2 п.209.15, пп.209.17.14 п.209.17 Податкового кодексу України збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «податок на додану вартість» всього в сумі 28 174 278 грн., в т.ч. за основним платежем в сумі 22 539 422 грн, штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 5 634 856 грн.;

- , яким позивачу за порушення п.п. 185.1, п.187.1, п.188.1, п.198.3, ст. 198, п.209.6, п.209.7, п.209.11, пп.209.15.2 п.209.15, пп.209.17.14 п.209.17 Податкового кодексу України зменшено розмір від'ємного значення суми ПДВ за грудень 2015 в розмірі 3706,00 грн.

Не погоджуючись з правомірністю вказаних ППР, позивач в порядку апеляційного оскарження звернувся до ДФС України з відповідною скаргою.

Рішенням ДФС України від 31.07.2017 №16662/6/99-99-11-01-01-25 скарга позивача на податкові повідомлення-рішення залишена без розгляду.

За таких обставин позивач звернувся до суду з даним позовом та просить його задовольнити.

Оцінивши за правилами ст. 90 КАС України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Так, згідно з пунктом 75.1 статті 75 Податкового кодексу України (далі - ПК України) контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

В силу пункту 78.4 статті 78 ПК України про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом. Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.

Як зазначено у пункту 86.1 статті 86 ПК України результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

В акті перевірки зазначаються як факти заниження, так і факти завищення податкових зобов'язань платника (пункт 86.10 статті 86 ПК України).

У свою чергу, положеннями пункту 86.8 статті 86 ПК України передбачено, що податкове повідомлення-рішення приймається керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу протягом десяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків, його представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції, акта перевірки у порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень, а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки та/або додаткових документів, поданих у порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки та/або додаткових документів - протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень та/або додаткових документів і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків.

З аналізу наведених норм законодавства вбачається, що здійснення перевірки є необхідною передумовою для винесення податкових повідомлень-рішень у разі встановлення контролюючим органом порушень податкового та іншого законодавства, дотримання якого контролюється податковими органами, тому за відсутності проведеної перевірки як юридичного факту у контролюючого органу відсутня компетенція на винесення податкового повідомлення-рішення.

Така компетенція не виникає в силу самого лише факту вчинення платником податків податкового правопорушення. Для визначення контролюючим органом грошових зобов'язань платникові податків шляхом прийняття податкового повідомлення-рішення в зв'язку допущеними таким платником порушеннями необхідно дотриматися певних умов, а саме - спочатку провести податкову перевірку.

Отже, нормами ПК України, з дотриманням балансу публічних і приватних інтересів, встановлені умови та порядок прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок. Лише їх дотримання може бути належною підставою наказу про проведення перевірки. Невиконання цих вимог призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої.

Аналогічна правова позиція висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України, зокрема, у постановах від 16 лютого 2016 року (справа №826/12651/14), від 27 січня 2015 року (справа №21-425а14) та у постанові Верховного Суду від 17 березня 2018 року (справа N1570/7146/12).

Таким чином, у випадку незаконності перевірки, прийнятий за її результатами акт індивідуальної дії підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Вказана позиція також висловлена Верховним Судом в Постанові від 22.08.2018 №К/9901/46056/18.

Матеріалами справи підтверджується, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 03.07.2018 №826/9251/17 визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління ДФС у Хмельницькій області № 851 від 28.12.2016 року «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ФГ «Лебідь» () з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2014 року по 31.12.2015 року».

Оскільки підставою для проведення перевірки, наслідком якої стало прийняття ГУ ДФС у Хмельницькій області оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, був наказ контролюючого № 851 від 28.12.2016 року, а предметом розгляду справи №826/9251/17 - законність прийняття вказаного наказу та проведення перевірки на його підставі, Окружний адміністративний суд міста Києва приходить до висновку, що визнання незаконною документальної позапланової невиїзної перевірки, проведеної ГУ ДФС у Хмельницькій області, є безумовною підставою для визнання незаконним і прийнятих за результатами такої перевірки податкових повідомлень-рішень, внаслідок чого позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Стосовно позовних вимог про визнання протиправними дій Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області щодо призначення та проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ФГ «ЛЕБІДЬ», Окружний адміністративний суд міста Києва зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Тобто, на державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення Європейського суду з прав людини у справах «Лелас проти Хорватії», «Тошкуце та інші проти Румунії») і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення Європейського суду з прав людини у справах у справах «Онер'їлдіз проти Туреччини», «Беєлер проти Італії»).

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов'язків (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Лелас проти Хорватії»).

Потреба виправити колишню «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки»).

Іншими словами, ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Рисовський проти України» наголосив, що принцип «належного урядування», зокрема, передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовний спосіб. При цьому, на них покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливості уникати виконання своїх обов'язків.

Крім того, в рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (рішення у справі «Хасан і Чаус проти Болгарії»).

Таким чином, оскільки, на момент винесення наказу від 28.12.2016 № 851 була чинною ухвала слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15.12.2016 р. у справі №686/24793/16-к, яка стала підставою для прийняття наказу на проведення перевірки, проте в установленому КПК України порядку була скасована як така, що прийнята з порушенням норм процесуального права, суд приходить до висновку, що податковим органом протиправно (як наслідок) вчинялись дії по призначенню перевірки, адже підстави, які були передумовою вчинення таких дій, визнані незаконними шляхом скасування ухвали від 15.12.2016 р. у справі №686/24793/16-к.

В той же час, винесення рішення суду (слідчого судді) про призначення перевірки не відповідно до закону унеможливлює виникнення у контролюючого органу права на її проведення на підставі пп. 78.1.11 п. 78.1 ст. 78 ПК України, внаслідок чого дії по проведенню перевірки також є протиправними.

Враховуючи зазначене, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Стосовно позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення Державної фіскальної служби України від 31.07.2017 № 16662/6/99-99-11-01-01-25, Окружний адміністративний суд міста Києва зазначає наступне.

Відповідно до п. п. 56.1 - 56.3 ст. 56 Податкового кодексу України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

У разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов'язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення.

Скарга подається до контролюючого органу вищого рівня у письмовій формі (за потреби - з належним чином засвідченими копіями документів, розрахунками та доказами, які платник податків вважає за потрібне надати з урахуванням вимог пункту 44.6 статті 44 цього Кодексу) протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу, що оскаржується.

Скарги на рішення державних податкових інспекцій подаються до контролюючих органів в Автономній Республіці Крим, містах Києві та Севастополі, областях, міжрегіональних територіальних органів.

Скарги на рішення контролюючих органів в Автономній Республіці Крим, містах Києві та Севастополі, областях, міжрегіональних територіальних органів та митниць подаються до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Приписи п. 56.10 ст. 56 Податкового кодексу України визначать, що рішення центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, прийняте за розглядом скарги платника податків, є остаточним і не підлягає подальшому адміністративному оскарженню, але може бути оскаржене в судовому порядку.

Порядок оформлення і подання скарг платниками податків та їх розгляду контролюючими органами затверджений наказом Міністерства фінансів України від 21.10.2015 № 916 (далі - Порядок №916).

Пунктом 1 розділу ІХ Порядку № 916, передбачено, що контролюючий орган у разі розгляду скарги перевіряє правомірність та обґрунтованість рішення, що оскаржується, та приймає рішення про результати розгляду скарги.

Згідно п. 2 розділу ІХ Порядку №916, за результатами розгляду скарги контролюючий орган приймає одне з таких рішень: 1) повністю задовольняє скаргу платника податків та скасовує рішення контролюючого органу, яке оскаржується; 2) частково задовольняє скаргу платника податків та в окремій частині скасовує рішення контролюючого органу, яке оскаржується; 3) залишає скаргу без задоволення, а рішення контролюючого органу, яке оскаржується, без змін; 4) зменшує (збільшує) суму грошового зобов'язання.

При цьому, за правилами п. 3 Порядку №916, рішення про результати розгляду скарги складається із вступної, описової, мотивувальної і резолютивної частин.

1) у вступній частині рішення зазначаються: найменування платника податків - юридичної особи або прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податків; дата отримання скарги (дата і номер визначаються за даними реєстраційної картки або журналу реєстрації вхідної кореспонденції);

2) описова частина рішення має містити: дату і номер рішення контролюючого органу, яке було оскаржено платником податків; вимоги, зазначені у скарзі платника податків, та стислий зміст його позиції; стислий виклад обставин, встановлених перевіркою, та докази, на яких ґрунтуються висновки контролюючого органу;

3) у мотивувальній частині рішення вказуються: результати дослідження матеріалів скарги та обставини, з урахуванням яких приймається рішення; пропозиції (у разі наявності) представника центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, представника центрального органу виконавчої влади, який реалізує державну регуляторну політику, представника Ради бізнес-омбудсмена; мотиви, з яких відхиляються вимоги чи заперечення платника податків, пропозиції центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, представника центрального органу виконавчої влади, який реалізує державну регуляторну політику, представника Ради бізнес-омбудсмена, за умови, що такі пропозиції були надані контролюючому органу за 5 робочих днів до граничної дати прийняття рішення за скаргою платника податків; або мотиви, з яких висновки контролюючого органу, викладені в оскаржуваному рішенні, скасовуються повністю чи частково; посилання на норми Податкового кодексу України та інші нормативно-правові акти, якими обґрунтовано рішення про результати розгляду скарги;

4) у резолютивній частині рішення зазначається висновок про повне чи часткове задоволення скарги або про залишення скарги без задоволення.

У рішенні про результати розгляду скарги також зазначається про право особи, яка подала скаргу, у разі її незгоди з прийнятим рішенням оскаржити таке рішення до контролюючого органу вищого рівня у строки, визначені законодавством, або в судовому порядку.

Отже, мотивувальна частина рішення Державної фіскальної служби України має містити, зокрема, результати дослідження матеріалів скарги та обставини, з урахуванням яких приймається рішення; мотиви, з яких відхиляються вимоги чи заперечення платника податків, або мотиви, з яких висновки контролюючого органу, викладені в оскаржуваному рішенні, скасовуються повністю чи частково; посилання на норми Податкового кодексу України та інші нормативно-правові акти, якими обґрунтовано рішення про результати розгляду скарги.

Водночас, аналіз змісту оскаржуваного рішення ДФС України від 31.07.2017 р. №16662/6/99-99-11-01-01-25 свідчить, що в останньому жодним чином не відображені обставини, на які посилалося ФГ «Лебідь», натомість оскаржуване рішення ДФС України містить в собі лише перелічені норми п.п.56.1, 56.2, 56.3, 56.7, 56.20, тощо Податкового кодексу України.

Посилання Контролюючого органу в рішенні від 31.07.2017 р. №16662/6/99-99-11-01-01-25 на те, що позивачем пропущено строк на подання скарги до контролюючого органу вищого рівня є недоречними, адже ДФС України було відомо, що Лист від 02.06.2017 №7340/10/22-01-14-06-10 із копіями оскаржуваних ППР було отримано позивачем засобами поштового зв'язку 06.06.2017, а скарга на ППР, яка надійшла до контролюючого органу 19.06.2017, направлена позивачем засобами поштового зв'язку 16.06.2017, тобто в межах визначеного 10-денного строку.

З урахуванням наведеного, оскільки рішення ДФС України не відповідає зазначеним вище вимогам, Окружний адміністративний суд міста Києва дійшов висновку про наявність підстав для визнання його протиправним та скасування.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва, з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, вважає, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, Окружний адміністративний суд міста Києва зазначає наступне.

Позивачем заявлено дві позовні вимоги немайнового характеру (3200 грн.) та дві позовні вимоги майнового характеру, де розмір судового збору становить 422 669,76 грн.

Судовий збір в сумі 3200 грн сплачено позивачем до спеціального фонду державного бюджету, що підтверджується квитанцією №18167098.

Ухвалою суду від 01.09.2017 відстрочено Фермерському господарству «ЛЕБІДЬ» сплату судового збору у розмірі 422 669,76 грн. до - 20.11.2017 року включно.

Ухвалою суду від 20.11.2017 відстрочено позивачу сплату судового збору до 29.01.2018.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.01.2018 відстрочено позивачу сплату судового збору до наступного засідання.

Ухвалою від 30.01.2018 провадження по даній справі було зупинено; ухвалою від 17.08.2018 поновлено провадження по справі та призначено справу до судового розгляду в судовому засіданні на 18.09.2018.

Під час розгляду справи в судовому засіданні 18.09.2018 в задоволенні клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору відмовлено, в той же час клопотання про відстрочення сплати судового збору до ухвалення судового рішення - задоволено.

Відповідно до положень ч.2 ст.133 КАС України якщо у строк, встановлений судом, судові витрати не будуть оплачені, позовна заява залишається без розгляду або витрати розподіляються між сторонами відповідно до судового рішення у справі, якщо сплату судових витрат розстрочено або відстрочено до ухвалення судового рішення у справі.

За змістом ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки в даному випадку оплаті підлягає судовий збір в сумі 422 669,76 грн, Окружний адміністративний суд міста Києва приходить до висновку про стягнення вказаної суми судового збору на користь спеціального фонду Державного бюджету за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень - Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області.

В той же час, судовий збір в сумі 3200 грн, що сплачений позивачем, підлягає розподілу шляхом стягнення 1600 грн на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області та стягнення 1600 грн на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Державної фіскальної служби України.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 2, 6, 72-77, 90, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області щодо призначення та проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ФГ «ЛЕБІДЬ» () з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2014 по 31.12.2015.

3. Визнати протиправним та скасувати рішення Державної фіскальної служби України від 31.07.2017 № 16662/6/99-99-11-01-01-25.

4. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Хмельницькій області від 14.03.2017 №, №.

5. Стягнути на користь ФЕРМЕРСЬКОГО ГОСПОДАРСТВА "ЛЕБІДЬ" (ідентифікаційний , адреса: 01015, м. Київ, ВУЛИЦЯ ЛЕЙПЦИЗЬКА, будинок 3-А, секція "Г") понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 1600 (одна тисяча шістсот грн 00 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань ГОЛОВНОГО УПРАВЛІННЯ ДФС У ХМЕЛЬНИЦЬКІЙ ОБЛАСТІ (ідентифікаційний , адреса: 29000, Хмельницька обл., місто Хмельницький, ВУЛИЦЯ ПИЛИПЧУКА, будинок 17).

6. Стягнути на користь ФЕРМЕРСЬКОГО ГОСПОДАРСТВА "ЛЕБІДЬ" (ідентифікаційний , адреса: 01015, м. Київ, ВУЛИЦЯ ЛЕЙПЦИЗЬКА, будинок 3-А, секція "Г") понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 1600 (одна тисяча шістсот грн. 00 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Державної фіскальної служби України (ідентифікаційний , адреса: 04053, м. Київ, ЛЬВІВСЬКА ПЛОЩА, будинок 8).

7. Стягнути на користь спеціального фонду Державного бюджету України (отримувач коштів - УК у Печер.р-ні/Печерс.р-н/22030101, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 38004897, банк отримувача - Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача (МФО) 899998, рахунок отримувача 4021, код класифікації доходів бюджету 22030101) судовий збір в сумі 422 669,76 грн. (чотириста двадцять дві тисячі шістсот шістдесят дев'ять грн. 76 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань ГОЛОВНОГО УПРАВЛІННЯ ДФС У ХМЕЛЬНИЦЬКІЙ ОБЛАСТІ (ідентифікаційний , адреса: 29000, Хмельницька обл., місто Хмельницький, ВУЛИЦЯ ПИЛИПЧУКА, будинок 17).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст складено 21.09.2018.

Суддя П.О. Григорович