Справа № 813/3411/18
Суддя: Карп'як Оксана Орестівна
Дата ухвалення: 2018-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№813/3411/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2018 року м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Карп'як О.О., розглянувши у м. Львові за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Балучинської сільської ради Буського району Львівської області, за участі третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору Службу у справах дітей Буської районної державної адміністрації, ОСОБА_2, про визнання протиправним та скасувати рішення, зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач) звернулася до Львівського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Балучинської сільської ради Буського району Львівської області (далі - Балучинська сільська рада, відповідач), за участі третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору Службу у справах дітей Буської районної державної адміністрації (далі - Служба у справах дітей Буської РДА, третя особа 1), ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2, третя особа 2) в якій позивач просить суд:

- визнати протиправною та скасувати відмову відповідача від 09.07.2018 року №231 у реєстрації місця проживання малолітнього ОСОБА_3 (далі - ОСОБА_3.) ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1;

- зобов'язати відповідача здійснити реєстрацію місця проживання малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач зверталася до відповідача із письмовою заявою про реєстрацію місця проживання її малолітньої дитини - сина ОСОБА_3 Однак, отримала відмову у такій реєстрації відповідно до п.18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року № 207, у зв'язку з відсутністю згоди батька. Позивач зазначила, що цього року її син - ОСОБА_3 має йти до першого класу, відтак відсутність реєстрації місця проживання створює формальні перешкоди для зарахування до школи. Враховуючи наведене, просила позовні вимоги задовольнити повністю.

Ухвалою судді від 17.08.2018 року відкрито спрощене провадження в адміністративній справі та призначено до розгляду в судове засідання з викликом сторін.

10.09.2018 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву за вх. № 28218, у якому зазначено, що Правила реєстрації місця проживання, які затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року № 207 є підзаконним актом і пунктом 18 цих Правил передбачено, що у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами, місце проживання дитини, яка не досягла 14 років реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). Оскільки згоди батька малолітнього ОСОБА_3 на реєстрацію місця проживання надано не було, позивачу було відмовлено у реєстрації місця проживання її сина. Водночас, представник відповідача зазначив, що оскільки Правилами реєстрації місця проживання не врегульовано питання дій органів реєстрації місця проживання чи перебування осіб у випадку ненадання на це згоди одного з батьків дитини, якщо вони проживають окремо, то вважає, що таке питання повинно розглядатися судом з врахуванням інтересів цієї дитини. Враховуючи наведене, відповідач визнає даний позов та просить суд позовні вимоги задовольнити. Крім того, представник відповідача просив проводити розгляд даної справи без участі представника.

06.09.2018 року представник третьої особи - Служби у справах дітей Буської РДА скерував на адресу суду заяву за вх. № 28026, в якій зазначено, що питання щодо визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, члени комісії не вирішували, адже між батьками дитини не існувало спору з окресленого питання. Водночас, члени комісії рекомендували позивачці у випадку ненадання батьком дитини згоди на здійснення реєстрації місця проживання сина, звертатися до суду з вимогою про здійснення реєстрації місця проживання дитини без згоди батька. Тому, з метою соціального захисту прав дитини, вважають за доцільне здійснити реєстрацію проживання ОСОБА_3 без згоди батька. Крім того, представник третьої особи просив проводити розгляд даної справи без участі представника.

Від третьої особи - ОСОБА_2 на адресу суду надійшли пояснення за вх. № 28219, у яких третя особа зазначив, що підтримує позовні вимоги та не заперечує, щоб зареєструвати ОСОБА_3, за адресою: АДРЕСА_1. Крім того, просив проводити розгляд справи без його участі.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що адміністративний позов слід задовольнити з таких підстав.

Суд встановив, що 08.06.2011 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 було укладено шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис за № 225 та видано свідоцтво про шлюб НОМЕР_1.

18.01.2012 року у подружжя народився син - ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва НОМЕР_2.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 28.04.2017 року у справі №463/1242/17 шлюб було розірвано.

Оскільки з дня народження син не був зареєстрований за місцем проживання, позивач звернулася до Балучинської сільської ради із заявою про реєстрацію малолітнього ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1.

На вказану заяву, відповідач надав відповідь, якою відмовив у проведенні реєстрації сина, покликаючись на п. 18 Правил реєстрації місця проживання, а саме у зв'язку з відсутністю згоди іншого з батьків.

Не погоджуючись з відмовою, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Досліджуючи спірні правовідносини, суд виходив з наступного.

Згідно статті 7 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина з моменту народження має право на ім'я та громадянство. Місце і порядок реєстрації народження дитини визначаються сімейним законодавством, реєстрацію актів цивільного стану, а підстави і порядок набуття та зміни громадянства визначаються Законом України "Про громадянство України", іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.

У відповідності до ч.1 ст.29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Згідно ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Реєстрація місця проживання особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників.

Відповідно до п.2.2. Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 22.11.2012 року № 1077, для реєстрації місця проживання особа або її законний представник подає до територіального підрозділу ДМС, а після утворення центрів надання адміністративних послуг, до відповідного центру, зокрема, документи, що підтверджують: право на проживання в житлі, ордер, свідоцтво про право власності, договір найму, або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація здійснюється за згодою власника/співвласника житла, наймача та членів його сім'ї на реєстрацію місця проживання.

Пунктом 2.3 Порядку № 1077 встановлено, що відомості про дітей віком до 14 років, місце проживання яких реєструється з батьками вносяться до заяви одного з них. Особа, яка досягла 14 - річного віку подає заяву про реєстрацію місця проживання особисто.

Відомості про реєстрацію дитини, яка не досягла 14 років, вносяться до картки реєстрації того з батьків, з ким реєструється місце проживання дитини, та до адресної картки.

Пунктом 18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року № 207 "Про затвердження правил реєстрації місця проживання та порядку передачі органами реєстрації інформації до єдиного державного демографічного реєстру", також передбачено, що у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування).

Як встановив суд, рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 28.04.2017 року у справі №463/1242/17 шлюб позивачки з ОСОБА_4 було розірвано.

Питання визначення місця проживання сина судом та іншими органами не вирішувалося, оскільки жодного спору щодо місця проживання дитини не було.

Будь-яких обставин, які б свідчили про наявність спору між батьком та матір'ю дитини, щодо визначення її місця проживання, судом не встановлено.

Позивачка проживає разом з своїм сином ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 у будинку своїх батьків, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Позивач наголосила, що її батьки не лише не заперечують щодо реєстрації місця проживання її сина за вказаною адресою, але й всіляко допомагають у його вихованні.

Вказане підтвердив у своїх письмових поясненнях батько позивачки - ОСОБА_2. Він залучений у даній справі в якості третьої особи, оскільки є власником будинку за адресою: АДРЕСА_1 (що підтверджується копією витягу про державну реєстрацію прав №32001355 від 10.11.2011 року).

За викладених обставин, суд вважає, що відмова у реєстрації місця проживання малолітнього сина позивачки за місцем її проживання суперечить інтересам дитини та суттєво обмежує реалізацію прав, гарантованих Конституцією України та законами України, зокрема, права на свободу пересування та вільний вибір місця проживання, права на освіту, охорону здоров'я та соціальний захист.

Слід також врахувати, що відповідно до ст.9 Конституції України чинні міжнародні договори, згоди на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Статтею 3 Конвенції "Про права дитини" (схваленої резолюцією 44 сесії Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1989 року №44/25, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року №789-ХІІ) передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Стаття 8 Конвенції "Про захист прав людини і основоположних свобод", згідно якої кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки та громадської безпеки тощо.

Згідно п.5 ст.7 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) якщо міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, встановлені інші правила, ніж ті, що встановлені законом, то застосовуються правила міжнародного договору України.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) тощо.

Таким чином, з огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, суд дійшов висновку, що відповідач по справі, відмовляючи у здійсненні реєстрації місця проживання малолітнього ОСОБА_3 за місцем проживання його матері - позивача, хоча й діяв на підставі чинного законодавства України, в межах своїх повноважень та у спосіб, що передбачений пунктом 18 Правил №207, однак, без урахування усіх обставин справи, які є об'єктивними, та інтересів малолітньої дитини, як це визначено вимогами Конвенції про права дітей та Закону України "Про охорону дитинства".

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Оскільки оскаржуване рішення відповідача у спірних відносинах прийняте без дотримання справедливого балансу між обмеженнями, встановленими підзаконними нормативними актами, якими в даному випадку є Правила №207, і необхідністю дотримання прав, свобод та інтересів малолітньої дитини, тому таке рішення не може визнаватись правомірним та достатньо вказує на наявність підстав для його скасування.

Згідно з вимогами ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд звертає увагу, що представник відповідача позовні вимоги визнав та не заперечує щодо реєстрації місця проживання малолітнього ОСОБА_3

Зважаючи на наведені вище обставини, та виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, а також враховуючи визнання відповідачем позовних вимог, суд дійшов висновку визнати протиправною та скасувати відмову Балучинської сільської ради Буського району Львівської області від 09.07.2018 року №231 у реєстрації місця проживання малолітнього ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1, та вирішив зобов'язати відповідача здійснити реєстрацію місця проживання малолітнього ОСОБА_3 за вказаною адресою.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.244 КАС України, під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

З приводу цього, суд зазначає, що оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, підстави для розподілу судових витрат згідно ст.139 КАС України відсутні.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 139, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд, - ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати відмову Балучинської сільської ради Буського району Львівської області від 09.07.2018 року №231 у реєстрації місця проживання малолітнього ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1.

Зобов'язати Балучинську сільську раду Буського району Львівської області (80565, Львівська обл., Буський район, с. Балучин, вул. Головна,56) здійснити реєстрацію місця проживання малолітнього ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1.

Судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Карп'як Оксана Орестівна