Справа № 810/3952/16
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2018-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

28 серпня 2018 року

м. Київ

справа №810/3952/16

адміністративне провадження №К/9901/41867/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Бившевої Л.І.,

суддів: Шипуліної Т.М., Хохуляка В.В.,

розглянув у порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні без виклику сторін касаційну скаргу Броварської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 14.06.2017 (головуючий суддя - Кобаль М.І., судді - Карпушова О.В., Кучма А.Ю.) у справі за позовом Фізичної особи ОСОБА_2 (далі - ФОП ОСОБА_2) до Броварської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області (далі - ОДПІ) про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення, вимоги та рішення,

УСТАНОВИВ

ФОП ОСОБА_2 звернулася до суду із адміністративним позовом до ОДПІ, у якому просила визнати протиправними та скасувати: податкове повідомлення-рішення ОДПІ від 15.05.2015 № , яким підприємцю збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на 138`917,84 грн; вимогу про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску від 24.04.2015 № Ф- у сумі 75`692,15 грн; рішення ОДПІ від 15.05.2015 № про застосування штрафних санкцій у розмірі 6`614,97 грн за донарахування територіальним органом доходів і зборів єдиного внеску.

На обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що норми податкового законодавства не ставлять у залежність право платника податків на формування витрати за наслідками господарських операцій від дотримання податкової/господарської дисципліни його контрагентами - постачальниками товарів (послуг), якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв'язку з придбанням товарів (послуг), призначених для використання в його господарській діяльності. На підтвердження реальності господарських операцій з придбання послуг позивач, аналізуючи умови договорів із контрагентами, зазначає, що такі операції вчинені у межах господарської діяльності, підтверджені первинними документами, які оформлені належним чином і містять обов'язкові реквізити, контрагенти мали податкову та господарську правосуб'єктність, відповідні дозвільні документи, що необхідні для ведення певного виду господарської діяльності.

Київський окружний адміністративний суд постановою від 21.02.2017 у задоволенні позову відмовив повністю.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції, з урахуванням встановлених контролюючим органом під час проведення перевірки обставин щодо удаваності операцій, відсутності відповідних доказів з боку позивача на спростування вказаних обставин, не прийняв до уваги первинні документи (акти здачі - прийняття робіт), складені між позивачем та ТОВ "СІБОЛ", ТОВ "ВЕРБЕНА-Н" як такі, що містять недоліки в заповненні, що унеможливлюють встановити реальність операцій.

Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 14.06.2017 постанову суду першої інстанції скасував, позов задовольнив: визнав протиправними та скасував податкове повідомлення-рішення від 15.05.2015 № , вимогу про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску від 24.04.2015 № Ф- та рішення ОДПІ від 15.05.2015 № .

Висновок суду апеляційної інстанції про задоволення позову обґрунтований посиланням на відсутність вироку у кримінальній справі, яким встановлені обставини протиправної діяльності позивача та/або його контрагентів, та принцип індивідуального застосування відповідальності за порушення правил оподаткування.

У касаційній скарзі ОДПІ, посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права, просить Вищий адміністративний суд України скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі постанову суду першої інстанції. На обґрунтування вимог касаційної скарги та висновку про фіктивність операцій між позивачем та його контрагентами скаржник посилається на обставини, встановлені у ході перевірки, щодо характеру діяльності та фізичних, технічних та технологічних можливостей контрагентів, та наявність кримінального провадження, порушеного за фактом незаконного формування податкового кредиту за операціями з суб'єктами господарювання, в тому числі ТОВ "СІБОЛ".

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 23.08.2017 № К/800/23823/17 відкрив касаційне провадження у цій справі.

Позивач не реалізував своє процесуальне право щодо подання заперечень на касаційну скаргу відповідача.

Законом України "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)" від 02.06.2016 № 1401-VIII, який набрав чинності з 30.09.2016, статтю 125 Конституції України викладено в редакції, згідно з якою Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України.

Згідно з пунктом 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 № 1402-VIII, який набрав чинності з 30.09.2016, з дня початку роботи Верховного Суду у складі, визначеному цим Законом, Верховний Суд України, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Вищий господарський суд України, Вищий адміністративний суд України припиняють свою діяльність та ліквідуються у встановленому законом порядку.

Відповідно до пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 № 1402-VIII, який набрав чинності з 30.09.2016, постановою Пленуму Верховного Суду від 30.11.2017 № 2 "Про визначення дня початку роботи Верховного Суду" днем початку роботи Верховного Суду визначено 15.12.2017.

Законом України від 03.10.2017 № 2147-VIII, який набрав чинності з 15.12.2017, Кодекс адміністративного судочинства викладено у новій редакції.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.03.2018 у справі визначено склад колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду: Бившева Л.І. (суддя-доповідач, головуючий суддя), Хохуляк В.В., Шипуліна Т.М.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII, який набрав чинності з 15.12.2017) касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду ухвалою від 23.08.2018 касаційну скаргу ОДПІ прийняв до провадження та призначив справу до розгляду у судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін на 28.08.2018.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду перевірив наведені у касаційній скарзі доводи та дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Суди попередніх інстанцій встановили, що фактичною підставою для прийняття податкового повідомлення-рішення, рішення про застосування штрафних санкцій та вимоги про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску, з приводу правомірності яких виник спір, слугував акт від 24.04.2015 № 153/1006-1701/ про результати документальної планової виїзної перевірки підприємця з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012 по 31.12.2014.

У ході перевірки встановлено порушення позивачем пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України (далі - ПК України), пункту 1 статті 1, пунктів 4 та 5 статті 4, пунктів 2 та 3 статті 7, пункту 11 статті 8, статті 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", що призвело до заниження загального оподатковуваного доходу на загальну суму 667`916,68 грн, в тому числі за 2013 рік - на суму 612`916,68 грн, за 2014 рік - на суму 55`000,00 грн, та відповідно до заниження податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на загальну суму 111`134,27 грн; до заниження грошових зобов'язань зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на загальну суму 75`692,15 грн, в тому числі за 2013 рік - на суму 56`607,15 грн, за 2014 рік - на суму 19`085,00 грн.

Такі висновки податкового органу вмотивовані посиланням на безтоварність операцій з придбання позивачем послуг (прибирання приміщень та території позивача, послуги з комплексного сантехнічного обслуговування, обслуговування мереж електропередач та електрообладнання, профілактичне обслуговування протипожежної системи будівель, наладка і обслуговування обладнання і при потребі проведення роботи з поточного ремонту об'єктів; послуги охорони) у ТОВ "СІБОЛ", ТОВ "ВЕРБЕНА-Н" на підставі укладених із вказаними господарюючими суб'єктами договорів від 27.03.2013 № 2703/13, від від 29.03.2013 №29-03/13, та відповідно безпідставність формування підприємцем витрат, оскільки під час здійснення заходів податкового контролю (використані висновки актів про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ "СІБОЛ" та ТОВ "ВЕРБЕНА-Н") встановлено, що: засновником та директором вказаних товариств є одна особа ОСОБА_5, товариства та посадові особи за фактичною/юридичною адресою не знаходяться, не мають матеріально-технічних, виробничих та трудових ресурсів (зареєстрована 1 особа - директор та засновник ОСОБА_5), необхідних для досягнення результатів економічної діяльності; за фактом незаконного нарахування податкового кредиту з ПДВ по взаємовідносинам в результаті з фіктивними підприємства, в тому числі ТОВ "СІБОЛ" та ТОВ "ВЕРБЕНА-Н", порушено кримінальне провадження № 0000051; відносно ТОВ "СІБОЛ" розпочато ліквідаційну процедуру, а ТОВ "ВЕРБЕНА-Н" станом на 24.04.2015 припинено, свідоцтво платника ПДВ анульовано 04.04.2014.

Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, врегульований статтею 177 ПК України у редакції, чинній на відповідні звітні періоди.

Відповідно до пункту 177.2 статті 177 ПК України об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг) (пункт 177.3 статті 177 ПК України).

Згідно з пунктом 177.4 статті 177 ПК України до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу ("Податок на прибуток підприємств").

Згідно з пунктом 138.2 статті 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 цього Кодексу не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Аналіз наведених норм свідчить, що у податковому обліку господарські операції та витрати за ними мають бути підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, які містять відомості про господарську операцію, підтверджують її фактичне здійснення та понесення витрат. Податковий кредит має бути обов'язково підтверджений податковою накладною (пункт 198.6 статті 198 ПК України).

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обов'язкові реквізити, перелік яких визначено у цій нормі.

Водночас, наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів.

Якщо господарська операція фактично не відбулася, первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності та не можуть бути підставою для збільшення в податковому обліку сум валових витрат та (чи) податкового кредиту.

Висновок суду про реальність господарських операцій для цілей податкового обліку, тобто про відповідність даних, зазначених у первинних документах, об'єктивним обставинам вчинення господарської операції, повинен бути результатом належного аналізу зібраних у справі доказів.

При цьому така обставина як наявність кримінального провадження, зареєстрованого за фактом злочину стосовно фіктивності підприємництва, що призвело до несплати податків в особливо великих розмірах, не може бути не врахована судом, оскільки статус фіктивного підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю, навіть за формального підтвердження її первинними документами. Первинні документи, які виписані фіктивним підприємством, не можуть вважатися належно оформленими документами, що підтверджують факт придбання товарів, робіт чи послуг.

Згідно з частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції Закону, чинного на час розгляду і вирішення справи) в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У разі надання податковим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував суми валових витрат та/або податкового кредиту, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відсутність відповідних доказів може бути підставою для відмови в задоволенні позову про скасування податкового повідомлення-рішення як протиправного.

У ході судового розгляду позивач не надав належних та допустимих доказів проти наданих податковим органом доказів, що спростовують достовірність даних податкового обліку платника податків, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Надані позивачем на підтвердження реальності господарських операцій із ТОВ "СІБОЛ" та ТОВ "ВЕРБЕНА-Н" первинні документи (акти здачі - прийняття робіт) суд першої інстанції правильно не прийняв до уваги як такі, що містять недоліки в заповненні. Так, усі долучені позивачем до матеріалів справи акти здачі - прийняття робіт є абсолютно тотожними, з абстрактно викладеними відомостями про зміст наданих послуг, одиницею виміру є «послуга», зі змісту цих актів неможливо встановити обсяги наданих послуг, кількість використаних робочих годин, персонал, який був залучений до виконання робіт тощо.

Згідно зі статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції Закону, чинного на час розгляду і вирішення справи) суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суд першої інстанції інстанцій на підставі оцінки доказів у справі, яка відповідає правилам оцінки доказів, встановленим нормами статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції Закону, чинного на час розгляду і вирішення справи), дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність формування підприємцем своїх даних податкового обліку на підставі первинних документів, складеними за участі ТОВ "СІБОЛ" та ТОВ "ВЕРБЕНА-Н", та законність податкового повідомлення-рішення, рішення про застосування штрафних санкцій та вимоги про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску, з приводу правомірності яких виник спір.

Враховуючи наведене та відповідно до статті 352 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції як таке, яке відповідає закону.

Керуючись пунктом 4 частини першої статті 349, статтею 352, частинами 1, 5 статті 355, статтями 356, 359, підпунктом 4 пункту 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Броварської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області задовольнити.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 14.06.2017 скасувати.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 21.02.2017 залишити в силі.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

Л.І. Бившева

Т.М. Шипуліна

В.В. Хохуляк ,

Судді Верховного Суду