Справа № 159/2514/17
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2018-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

25 вересня 2018 року

Київ

справа №159/2514/17

адміністративне провадження №К/9901/29661/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: головуючого судді - Гімона М.М. (суддя-доповідач),

суддів: Мороз Л.Л., Бучик А.Ю.,

розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за касаційною скаргою Ковельського об'єднаного управління Пенсійного фонду України на постанову Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 24 липня 2017 року (головуючий суддя - Миронюк М.Г.) та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 18 вересня 2017 року (головуючий суддя - Шинкар Т.І., судді: Пліша М.А., Ільчишин Н.В.) у справі № 159/2514/17 за позовом ОСОБА_1 до Ковельського об'єднаного управління Пенсійного фонду України (далі - Управління ПФУ) про визнання неправомірними дій суб'єкта владних повноважень при призначенні пенсії за вислугу років та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови в призначені пенсії за вислугу років, відповідно до статті 86 Закону України від 14 жовтня 2014 року №1697-VII «Про прокуратуру» та зобов'язати призначити пенсію згідно діючого законодавства на підставі заяви про призначення пенсії від 6 червня 2017 року, рішення суду в частині припинення неправомірних дій відповідача та усунення допущених ним порушень закону звернути до негайного виконання.

В обґрунтування своїх вимог посилалася на те, що на час звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії, вона мала достатній стаж роботи, який дає право на призначення пенсії відповідно до статті 86 Закону України від 14 жовтня 2014 року №1697-VII «Про прокуратуру», а саме: 23 роки 00 місяців 23 дні, у тому числі на прокурорських посадах - 20 років 00 місяців 00 днів. Проте, відповідач протиправно відмовив їй у призначенні спірної пенсії з посиланням на пункт 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року №213-VIII (далі - Закон №213-VIII).

Постановою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 24 липня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 18 вересня 2017 року, позов задоволено. Визнано протиправними дії Управління ПФУ щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії відповідно до статті 86 Закону України від 14 жовтня 2014 року №1697-VII «Про прокуратуру» з дня її звернення, тобто з 6 червня 2017 року.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить їх скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що згідно з пунктом 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону № 213 у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України. Проте, відповідний нормативно-правовий акт, а також закони щодо призначення всіх пенсій в тому числі спеціальних на загальних підставах - не прийнято. Оскільки норми законодавства, якими не встановлено право на призначення прокурорам пенсій є чинними і не визнані неконституційними, правові підстави стверджувати про неправомірність дій Управління ПФУ щодо відмови у призначенні пенсії відсутні.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Вирішуючи позов суди виходили з того, що 6 червня 2017 року ОСОБА_1 звернулась до Управління ПФУ із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до вимог Закону України «Про прокуратуру», стаж станом на час звернення становив 23 роки, 00 місяців і 23 днів, з яких 20 років 00 місяців і 00 днів - на посадах прокурорів в органах прокуратури Волинської області.

Листом Управління ПФУ від 10 липня 2017 року №1001/02-21-22 ОСОБА_1 повідомлено, що відповідно до наданих документів вислуга років, яка дає право на пенсію, обчислено згідно з частиною шостою статті 86 Закону України від 14 жовтня 2014 року №1697-VII «Про прокуратуру» становить 23 років 13 днів, в тому числі 20 років на посадах прокурорів, однак з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються відповідно до Закону України «Про прокуратуру», а тому, враховуючи дату звернення із заявою про призначення пенсії 6 червня 2017 року, підстав для призначення пенсії за вислугу років немає. Також повідомлено, що 5 липня 2017 року Управлінням ПФУ прийнято рішення про відмову у призначені пенсії за вислугу років у зв'язку з тим, що у відповідності до пункту 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» на час звернення норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються відповідно до Закону України «Про прокурату» скасовані.

Вважаючи дії Управління ПФУ щодо відмови в призначені пенсії неправомірними, позивач звернулась з вказаним позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що на момент звернення позивача до Управління ПФУ з заявою про призначення пенсії вона набула стаж роботи на посадах прокурорів не менше 13 років та загальний стаж не менше 23 років, то вона має право на призначення пенсії відповідно до статті 86 Закону України від 14 жовтня 2014 року №1697-VІІ «Про прокуратуру».

Колегія суддів погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначено Законом України від 14 жовтня 2014 року №1697-VII «Про прокуратуру», який набирав чинності з 15 липня 2015 року (далі - Закон №1697-VII).

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 16 Закону №1697-VII незалежність прокурора забезпечується належним матеріальним, соціальним та пенсійним забезпеченням прокурора.

Згідно з положенням частини першої статті 86 Закону №1697-VII прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше, зокрема, з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року - 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років.

Відповідно до змісту частини шостої статті 86 Закону №1697-VII до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується, зокрема, час роботи на прокурорських посадах, зазначених у статті 15 цього Закону, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів.

Як встановлено судами, згідно з записами в трудовій книжці ОСОБА_1 з 17 жовтня 1996 року працювала на наступних посадах: помічника прокурора - стажиста прокуратури Камінь-Каширського району, помічника прокурора Камінь-Каширського району, помічника Ковельського міжрайонного прокурора, старшого помічника Ковельського міжрайонного прокурора, старшого прокурора Ковельської міжрайонної прокуратури, прокурора Ковельської міжрайонної прокуратури, прокурора Старовижівського відділу Ковельської міжрайонної прокуратури.

Вислуга років, яка дає право на пенсію за вислугу років, обчислена згідно з частиною шостою статті 86 Закону №1697-VII та становить 23 років 13 днів, в тому числі на посадах прокурорів більше 13 років, що відповідачем не заперечується.

Відповідно до частини другої статті 86 Закону №1697-VII пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Оскільки на момент звернення в Управління з заявою про призначення пенсії за вислугою років на підставі частини першої статті 86 Закону №1697-VII позивач набув стаж роботи на посадах прокурорів не менше 13 років та загальний стаж не менше 23 років, вона має право на призначення пенсії відповідно до статті 86 Закону №1697-VII.

З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про наявність у позивача права на призначення пенсії відповідно до статті 86 Закону №1697-VII, а тому дії відповідача щодо відмови в її призначенні є неправомірними.

Посилання відповідача на пункт 5 Прикінцевих положень Закону України від 2 березня 2015 року №213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» та скасування з 1 червня 2015 року норм щодо пенсійного забезпечення осіб, пенсії/довічне грошове утримання яких призначалися відповідно до Закону України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», колегія суддів вважає безпідставними з огляду на наступне.

Згідно з пунктом 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону № 213 у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Вказаний у пункті 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону № 213 закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах до 1 червня 2015 року прийнятий не був, у зв'язку з чим з вказаної дати втратили чинність, зокрема, норми Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-ХІІ (далі - Закон №1789-ХІІ) щодо права прокурорів і слідчих на пенсійне забезпечення за вислугу років і відповідно пенсії за цим Законом не призначаються.

Отже, з аналізу пункту 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону № 213 колегія суддів дійшла висновку, що ним скасовані діючі станом на 1 червня 2015 року норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначались відповідно до конкретного переліку законів, зокрема, і відповідно до Закону України «Про прокуратуру» від 5 листопада 1991 року № 1789-ХІІ.

Проте 15 липня 2015 року, у зв'язку з набуттям чинності Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII (далі - Закон № 1697-VII), Закон № 1789-ХІІ частково втратив свою чинність.

Таким чином, питання пенсійного забезпечення працівників прокуратури України регулюється статтею 86 Закону № 1697-VІІ, який набрав чинності 15 липня 2015 року, та є діючою, а тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми Закону № 1697-VІІ.

Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій не допущено неправильного застосування норм матеріального права, у зв'язку з чим касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 345, 350, 356 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Ковельського об'єднаного управління Пенсійного фонду України залишити без задоволення, а постанову Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 24 липня 2017 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 18 вересня 2017 року - без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

М.М. Гімон

Л.Л. Мороз

А.Ю. Бучик,

Судді Верховного Суду