Справа № 489/4575/16-а
Суддя: Берназюк Я.О.
Дата ухвалення: 2018-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

20 вересня 2018 року

Київ

справа №489/4575/16-а

адміністративне провадження №К/9901/51186/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., судді Коваленко Н.В., судді Мороз Л.Л., розглянувши в письмовому провадженні у касаційному порядку справу за позовом ОСОБА_2 до Міністерства внутрішніх справ України, Управління міністерства внутрішніх справ України в Миколаївській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду в складі колегії суддів: Невара О.В. від 19 грудня 2017 року та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду в складі колегії суддів: Федусика А.Г., Зуєвої Л.Є., Шевчук О.А. від 18 квітня 2018 року,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Міністерства внутрішніх справ України, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Миколаївській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії, в якому просив: визнати протиправною бездіяльність Міністерства внутрішніх справ України та ліквідаційної комісії Управління міністерства внутрішніх справ України в Миколаївській області щодо не зарахування йому періоду навчання у Миколаївському суднобудівному технікуму з 1985 по 1988 роки до вислуги років для призначення пенсії із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби; зобов'язати Міністерство внутрішніх справ України та ліквідаційну комісію Управління Міністерства внутрішніх справ України в Миколаївській області зарахувати період навчання у Миколаївському суднобудівному технікуму з 1985 по 1988 роки до вислуги років для призначення пенсії із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби; зобов'язати Міністерство внутрішніх справ України та ліквідаційну комісію Управління Міністерства внутрішніх справ України в Миколаївській області здійснити перерахунок вислуги років та скласти новий грошовий атестат, надавши його до Головного управління Пенсійного фонду України у Миколаївській області для проведення перерахунку пенсії; зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області здійснити перерахунок його пенсії з дати призначення - 21 грудня 2007 року; стягнути з Міністерства внутрішніх справ України на його користь матеріальну шкоду в розмірі 50 000,00 грн. та моральну шкоду в розмірі 50 000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до частини другої статті 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» до вислуги років особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ додатково зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах, а також в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2017 року, яке залишено без змін постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 18 квітня 2018 року, у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що необхідною умовою врахування років навчання у вказаних навчальних закладах у вислугу років осіб начальницького складу органів внутрішніх справ, є те, що за наслідками такого навчання студентам (слухачам, курсантам та ін.) присвоюється офіцерське (спеціальне) звання. Тобто, особа повинна була отримати офіцерське (спеціальне) звання саме за результатами навчання, ще до вступу до органів внутрішніх справ.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на допущені судами порушення норм матеріального і процесуального права, ОСОБА_2 звернувся із касаційною скаргою до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, в якій просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та задовольнити позовні вимоги.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що відповідно до статі 34 Закону УРСР «Про освіту» в редакції від 23 травня 1991 року в УРСР до вищих навчальних закладів відносяться, зокрема, технікуми. Відтак позивач має право на зарахування періоду навчання у Миколаївському суднобудівному технікуму з 1985 по 1988 роки до вислуги років для призначення пенсії із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби, так як, відповідно до частини другої статті 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» до вислуги років особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ додатково зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах.

Від Міністерства внутрішніх справ України, Управління міністерства внутрішніх справ України в Миколаївській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області у встановлений касаційним судом термін надійшли відзиви на касаційну скаргу ОСОБА_2, у яких вказується на необґрунтованість доводів касаційної скарги та законність рішень судів першої та апеляційної інстанції.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з положенням частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зазначеним вимогам процесуального закону рішення суду першої та апеляційної інстанцій відповідають, а викладені в касаційній скарзі мотиви скаржника є неприйнятні з огляду на наступне.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що позивач в період з 1985 по 1988 роки навчався на вечірньому відділенні Миколаївського суднобудівного технікуму, по закінченню якого отримав диплом за спеціальністю обробка металів різанням та кваліфікацію техніка-технолога.

30 липня 1993 року позивача було прийнято на службу в міліцію на посаду оперуповноваженого карного розшуку Управління міністерства внутрішніх справ України в Миколаївській області та присвоєно спеціальне звання - молодший лейтенант міліції.

В період з 1993 по 2007 роки позивач проходив службу в органах внутрішніх справ на різних посадах.

17 грудня 2007 року позивача було звільнено у запас Збройних Сил України відповідно до пункту «а» статті 65 (за віком) "Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ України".

28 січня 2008 року позивачу був виданий грошовий атестат з розрахунком вислуги років та видів грошового забезпечення, з якого обраховується пенсія.

З січня 2008 року ОСОБА_2 було призначено пенсію. При обрахунку вислуги років йому не було зараховано період навчання у Миколаївському суднобудівному технікумі з 1985 по 1988 роки із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби.

12 травня 2016 року позивач звернувся до Міністерства внутрішніх справ України з приводу перерахунку пенсії та врахування у вислугу років строку навчання у Миколаївському суднобудівному технікумі.

30 червня 2016 року відповідачу було повідомлено про відсутність підстав для врахування років навчання у технікумі у вислугу років осіб середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби, що і стало підставою для звернення з даним позовом.

Відповідно до частини другої статті 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», до вислуги років особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України при призначенні пенсії на умовах цього Закону додатково зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах, а також в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України або призначення на відповідну посаду в межах до п'яти років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби.

Відповідно до пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 393 від 17 липня 1992 року «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей», до вислуги років особам офіцерського складу Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Цивільної оборони України та інших військових формувань, створених Верховною Радою України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки, Державної спеціальної служби транспорту, а також особам середнього, старшого і вищого начальницького складу органів внутрішніх справ та Державної кримінально-виконавчої служби України при призначенні пенсій згідно з пунктом "а" статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ» додатково зараховується час їхнього навчання (у тому числі заочно) у цивільних вищих навчальних закладах, а також у інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське звання, до вступу на військову службу або призначення на відповідну посаду в межах до п'яти років із розрахунку - один рік за шість місяців.

Тобто, навчання обов'язково має передувати вступу на військову службу або призначенню на відповідну посаду; особі після закінчення навчального закладу повинно бути присвоєне офіцерське звання.

Суди у цій справі правильно зазначили, що вимога позивача про зарахування часу навчання в Миколаївському суднобудівному технікумі не підлягає задоволенню, оскільки у позивача друга умова відсутня - офіцерське звання присвоєне йому не після закінчення вказаного навчального закладу, а лише через п'ять років.

Крім того, як було встановлено судами попередніх інстанцій, на час закінчення позивачем навчання у Миколаївському суднобудівному технікумі цей навчальний заклад не мав статусу вищого навчального закладу. Тому його посилання на Закон України «Про вищу освіту» є необгрунтованим

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 50 рішення Європейського суду з прав людини «Щокін проти України» (№ 23759/03 та № 37943/06) зазначено про те, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Говорячи про «закон», стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях цієї Конвенції (див. рішення у справі «Шпачек s.r.о.» проти Чеської Республіки» (SPACEK, s.r.o. v. THE CZECH REPUBLIC № 26449/95). Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні (див. рішення у справі «Бейелер проти Італії» (Beyeler v. Italy № 33202/96).

Суд також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення судів у цій справі є законними та обґрунтованими і не підлягають скасуванню, оскільки суди, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, в них повно і всебічно з'ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.

Оскільки колегія суддів залишає в силі рішення судів першої та апеляційної інстанцій, то відповідно до частини шостої статті 139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2017 та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 18 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Я.О. Берназюк

Судді: Н.В. Коваленко

Л.Л. Мороз