Справа № 354/426/14-а
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2018-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

18 вересня 2018 року

Київ

справа №354/426/14-а

адміністративне провадження №К/9901/13691/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Мороз Л.Л.,

суддів: Бучик А.Ю., Гімона М.М.,

розглянувши у порядку попереднього розгляду у касаційній інстанції адміністративну справу № 354/426/14-а

за позовом ОСОБА_2 до Поляницької сільської ради Яремчанської міської Ради Івано-Франківської області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії, провадження в якій відкрито

за касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Яремчанського міського суду Івано-Франківської області, прийняту 09 вересня 2014 року у складі судді Марчака Ю.І. та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду, прийняту 05 серпня 2015 року у складі колегії суддів: головуючого - Мікули О.І., суддів Богаченка С.І., Курильця А.Р.,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Поляницької сільської ради, в якому просила визнати протиправними дії відповідача щодо порушення порядку розгляду клопотання про надання безоплатно у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,25 га в межах с. Поляниця Яремчанської міської ради Івано-Франківської області із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд; зобов'язати Поляницьку сільську раду винести на пленарне засідання сесії та розглянути клопотання ОСОБА_2 про передачу безоплатно у власність земельну ділянку 0,25 га в межах с. Поляниця Яремчанської міської ради Івано-Франківської області із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд у порядку і в строки, встановлені чинним законодавством України та згідно частини 7 статті 118 Земельного кодексу України надати мотивовану відповідь за результатами розгляду клопотання у формі рішення.

Постановою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 09 вересня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 05 серпня 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 10 грудня 2013 року ОСОБА_2 звернулась до Поляницької сільської ради з клопотанням (отримане відповідачем 03 січня 2014 року) в порядку статті 118 Земельного кодексу України про виділення та надання їй безоплатно у власність земельну ділянку для індивідуального дачного будівництва у межах норм безоплатної приватизації орієнтовною площею 0,25 га із земель комунальної власності в межах с. Поляниця та надати їй дозвіл на розробку проекту землеустрою по відведенню земельної ділянки. У додатку до вказаного клопотання в якості графічного матеріалу з бажаним місцем розташування земельної ділянки ОСОБА_2 надала роздруківку з графічних меж с. Поляниця із відмежованою нею частиною території.

З листа від 16 січня 2014 року № 15/02-20, підписаного головою Поляницької сільської ради, вбачається, що клопотання ОСОБА_2 в порядку статті 118 ЗК України буде розглянуто на черговій сесії Поляницької сільської ради.

Рішенням Поляницької сільської ради від 12 лютого 2014 року № 185-31-2014 у задоволенні клопотання позивача відмовлено з мотивів відсутності в Поляницькій сільській раді земель запасу, які можуть бути надані для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель.

Крім того, як вбачається з відповіді Поляницької сільської ради від 27 березня 2014 року № 87/02-20 ОСОБА_2 повідомлено, що її заява про надання земельної ділянки площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарськи розглянута на засіданні земельної комісії 11 лютого 2014 року та 31-й сесії сільської ради 12 лютого 2014 року; у наданні земельної ділянки відмовлено у зв'язку з відсутністю вільного земельного фонду в селі Поляниця.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, висновки якого підтримав апеляційний суд, виходив з того, що Поляницька сільська рада діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені ЗК України та Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні", оскільки клопотання ОСОБА_2 від 10 грудня 2013 року розглянуто відповідачем та 12 лютого 2014 року винесено рішення про відмову у наданні дозволу на виготовлення проекту відведення на земельну ділянку для будівництва житлового будинку та господарських будівель площею 0,25 га.

У поданій касаційній скарзі позивач просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій у даній справі та задовольнити позовні вимоги.

Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, враховуючи межі касаційного перегляду, визначені статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України, виходить з такого.

Позивач обґрунтовував свої вимоги тим, що Поляницька сільська рада, повідомивши її листом від 27 березня 2014 року № 87/02-20 про відмову у наданні земельної ділянки, порушила порядок розгляду вказаного питання, оскільки відповідна заява не розглянута на сесії ради у встановлений законом місячний строк. Крім того, у задоволенні клопотання відмовлено з підстав, що не передбачені законом.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пункт 3 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачає, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання вирішення регулювання земельних відносин.

Частинами 6, 7 статті 118 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Частина 5 статті 46 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлює, що сесія ради скликається в міру необхідності, але не менше одного разу на квартал, а з питань відведення земельних ділянок та надання документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності - не рідше ніж один раз на місяць.

Згідно з пунктом 8 частини 4 статті 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільський, селищний, міський голова скликає сесії ради, вносить пропозиції та формує порядок денний сесій ради і головує на пленарних засіданнях ради.

Зі змісту вказаних норм вбачається, що скликання сесії ради та винесення питань, зокрема щодо земельних відносин, на її розгляд належить до повноважень голови. Натомість, рада зобов'язана здійснити розгляд клопотання щодо надання земельної ділянки у місячний строк.

Встановленими у цій справі обставинами підтверджується, що відповідач розглянув клопотання ОСОБА_2 про надання земельної ділянки на сесії ради з прийняттям мотивованого рішення про відмову у її наданні, тобто відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Розгляд відбувся на черговій сесії ради, на яку згідно з пунктом 8 частини 4 статті 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільським головою винесено питання щодо клопотання ОСОБА_2, про що повідомлено заявника.

Оскільки скликання сесії ради та формування її порядку денного належить до повноважень голови ради, сільська рада, розглянувши клопотання ОСОБА_2 на черговій сесії, на розгляд якої винесено це клопотання, виконала свій обов'язок щодо належного розгляду цієї заяви.

У касаційній скарзі заявник зазначає, що підстава, з якої було відмовлено у задоволенні клопотання про виділення земельної ділянки - відсутність земельних ділянок, не узгоджується з законом. Крім того, відповідач не надав доказів, що вільні земельні ділянки відсутні.

З цього приводу суд зазначає таке.

Як встановлено, позивачем разом з клопотанням в якості графічного матеріалу з бажаним місцем розташування земельної ділянки надано роздруківку з межами с. Поляниця із відмежованою нею великою частиною території. Тобто, конкретну ділянку, яку бажає отримати заявник, не вказано.

Відповідно до частини першої статті 79 ЗК України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Як слідує із змісту частини шостої статті 118 ЗК України, даною нормою в імперативній формі встановлено, що для отримання у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності заінтересована особа повинна подати клопотання, в якому зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри, а також обов'язково додати графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки. Будь-яких винятків з цього правила чи альтернативних варіантів дана норма не містить. Необхідність подання таких матеріалів випливає із самого змісту наведених норм, оскільки, як передбачено частиною сьомою цієї статті, підставою відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації.

З цього випливає, що графічні матеріали, які додаються до клопотання повинні бути такими, обсяг даних яких дозволяє чітко ідентифікувати бажане місце розташування земельної ділянки відносно інших землевласників та землекористувачів, а бажана земельна ділянка має бути максимально конкретизованою, що б давало можливість відповідачу насамперед встановити зазначене місце розташування, перевірити відповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів та у передбачених земельним законодавством випадках надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо чітко визначеної земельної ділянки.

Однак, як встановлено, з доданих позивачем графічних матеріалів неможливо встановити конкретне місце розташування земельної ділянки, яку позивач хоче отримати у власність, оскільки бажане місце розташування конкретної земельної ділянки не позначено в межах території, що виділена єдиним масивом.

Отже, додане позивачем до клопотанням викопіювання не можна розцінювати як графічні матеріали в розумінні частини шостої статті 118 ЗК України.

Вказане свідчить, що позивачем при зверненні до відповідача з відповідним клопотанням не надано повного пакету документів, необхідних для вирішення питання щодо надання дозволу на розробку технічної документації, а саме: не вказано бажаного місяця розташування земельної ділянки, як того вимагає земельне законодавство. Вказані обставини унеможливлюють висновок про відповідність місця розташування об'єкта вимогам законів. Отже, відмова відповідача у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки узгоджується з вимогами закону.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову.

Доводи, які містяться в касаційній скарзі, висновків судів та обставин справи не спростовують.

Суди ухвалили судові рішення, правильно застосувавши норми матеріального права та не допустили порушень норм процесуального права, тому касаційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 343, 349, 350, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 09 вересня 2014 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 05 серпня 2015 року у справі № 354/426/14-а залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

...........................

...........................

...........................

Л.Л. Мороз

А.Ю. Бучик

М.М. Гімон

Судді Верховного Суду