Справа № 159/3368/18
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2018-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2018 рокуЛьвів№ 876/6125/18

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Кузьмича С. М.,

суддів Довгої О.І., Запотічного І.І.

за участю секретаря Мельничук Б.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за апеляційною скаргою Інспектора роти Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції лейтенант поліції Шимко Максима Петровича на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 23 липня 2018 року (ухвалене головуючим - суддею Лесик В.О., о 16 год. 08 хв. у м. Ковель, повний текст рішення складено 24 липня 2018 року) у справі № 159/3368/18 за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Інспектора роти Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції лейтенант поліції Шимко Максим Петрович про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення серії ЕАА № 469636 від 04.07.2018, а провадження у справі закрити за відсутності складу та події адміністративного правопорушення.

В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що в цей день він витягував з багажного відділення автомобіля свої особисті речі та бачив , що задній номерний знак освітлювався, а проте , що під час руху лампа вийшла з ладу йому не було відомо і про це він дізнався тільки після зупинки його працівниками поліції. Тоді ж ним було запропоновано виявлений недолік транспортного засобу усунути шляхом заміни лампи, однак поліцейський на це не реагував та виніс постанову про притягнення його до відповідальності. Зазначив також, що при розгляді справи йому в повній мірі не були роз'яснені його права в тому числі можливої участі при розгляді справи захисника. Також зазначив, що в постанові про адміністративне правопорушення не зафіксовано модель, номерний знак технічного пристрою яким здійснено фото та відеофіксацію.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 23 липня 2018 року адміністративний позов задоволено частково. Скасовано постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАА № 469536 від 04.07.2018, винесену інспектором поліції УПП у Волинській області ДПП лейтенантом поліції Шимко Максимом Петровичем, про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, передбаченого ч. 6 ст.121 КпАП України, у виді штрафу в розмірі 170 гривень. Звільнено ОСОБА_2 від адміністративної відповідальності, передбаченого ч. 6 ст.121 КпАП України, в зв'язку із малозначністю вчиненого, обмежившись щодо нього усним зауваженням. Провадження по справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, передбаченого ч. 6 ст.121 КпАП України - закрито.

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що адміністративне правопорушення, передбачене ч. 6 ст. 121 КпАП України, в даному випадку дійсно мало місце і це підтверджено матеріалами справи які були предметом дослідження в судовому засіданні. Однак при вирішенні питання про притягнення позивача до відповідальності, відповідачем, всупереч вимогам ст.ст. 22, 33, 252, 280 КпАП України, не прийнято до уваги ту обставину, що позивач вперше притягується до адміністративної відповідальності та будь-якої шкоди правопорушенням не заподіяно та будь-яких негативних наслідків не наступило. Зважаючи на встановлені обставини, суд першої інстанції прийшов до висновку, що зазначені обставини є підставою для звільнення особи від адміністративної відповідальності в зв'язку з малозначністю вчиненого адміністративного правопорушення, - відповідно до ст.22 КпАП України.

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Зокрема в апеляційні скарзі зазначає, що у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень про притягнення до адміністративної відповідальності адміністративним судом не вирішується питання щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності, а перевіряється законність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень у таких справах, за наслідками чого суд може визнати незаконним і скасувати рішення про накладення адміністративного стягнення або відмовити у цьому. Суди не вправі підміняти собою державні органи, компетенція яких чітко регламентована чинним законодавством.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, а тому колегія суддів, відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції - скасувати, з наступних підстав.

З матеріалів справи слідує, що постановою інспектора роти Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції лейтенант поліції Шимко Максимом Петровичем серії ЕАА № 469536 від 04.07.2018 року застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 170 грн. за те, що позивач 04.07.2018 на вул. Незалежності, 60 у м. Ковель, керував транспортним засобом Peugeot 206, номерний знак НОМЕР_1 в якого не освітлювався задній номерний знак в темну пору доби чим порушив вимоги п. 2.9 «в» ПДР України, за що передбачена відповідальність ч. 6 ст.121 КпАП України.

Вважаючи таку постанову протиправною позивач звернувся до суду з відповідними позовними вимогами.

Проаналізувавши матеріали справи та законодавчі положення, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про помилкове застосування норм матеріального права, неповного з'ясування обставин справи та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи з огляду на наступне.

Так судом першої інстанції до спірних правовідносин застосовано положення ст. 22 КпАП України, що на думку апелянта є помилковим і з чим суд апеляційної інстанції погоджується з огляду на таке.

Статтею 22 КпАП України встановлено, що при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

У законодавстві не закріплено визначення малозначного правопорушення та відсутні вказівки на його ознаки. У кожному конкретному випадку саме орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, розглядає питання про визнання діяння малозначним, виходячи, зокрема, з того, що його наслідки не становлять великої суспільної небезпеки, не завдали або не здатні завдати значної шкоди суспільним або державним інтересам, правам та свободам інших осіб.

Тобто, виходячи з приписів наведених норм, вирішення питання щодо звільнення порушника від адміністративної відповідальності, в даному випадку, належить безпосередньо до органів Національної поліції.

Необхідно зазначити, що у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень про притягнення до адміністративної відповідальності адміністративним судом не вирішується питання щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності, а перевіряється законність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень у таких справах, за наслідками чого суд може визнати незаконним і скасувати рішення про накладення адміністративного стягнення або відмовити у цьому. Суди не вправі підміняти собою державні органи, компетенція яких чітко регламентована чинним законодавством.

Суд, в цьому випадку, не розглядає справу про адміністративне правопорушення, не виносить рішення за результатами розгляду цієї справи, не вирішує питання про застосування стягнення за вчинене правопорушення, а, як було зазначено вище, лише перевіряє законність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень у таких справах.

Щодо суті самої прийнятої самої постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення ПДР України колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі та в межах повноважень у спосіб, що передбачений як Конституцією, так і Законами України.

Адміністративна відповідальність за 6. 2 ст. 121 КпАП України настає за керування водієм транспортним засобом, не зареєстрованим або не перереєстрованим в установленому порядку, його експлуатація без номерного знака або з номерним знаком, що не належить цьому засобу чи не відповідає вимогам стандартів, або з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, закритим іншими предметами, у тому числі з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, чи забрудненим, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знака з відстані двадцяти метрів, перевернутим чи неосвітленим, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до п. 2.9 «в» ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом з номерним знаком, що неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості).

Відповідно до ст. 280 КпАП України орган при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ст. 251 КпАП України, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» було внесено зміни до ст. 258 КпАП України, які були чинними на момент виникнення спірних правовідносин.

В результаті внесених змін ч.4 стала ч. 5 ст. 258 КпАП України, яка встановлює, якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185-3 цього Кодексу та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі.

З наведеного вище видно, що протокол про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху не складається.

Згідно п. 10 розділу ІІІ Інструкції поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Таким чином, нормами КпАП України передбачено спрощений порядок фіксування адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, за умов якого протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, при цьому посадова особа має право винести безпосередньо постанову у справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Колегія суддів зазначає, що відповідач, як на обставини вчинення правопорушення покликається на складену ним постанову у справі про адміністративне правопорушення та на відеоматеріали додані до відзиву на позовну заяву.

Однак в доданих відеоматеріалів не зафіксовано момент вчинення правопорушення, а саме керування транспортним засобом з номерним знаком, що неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості), оскільки в цих відеоматеріалів зафіксовано лише транспортний засіб позивача котрий зупинений, процес з`ясування обставин правопорушення та процес складення і ознайомлення позивача з оскаржуваною постановою.

Разом з цим з доданих відеоматеріалів видно, що в момент коли транспортний засіб стояв і після складення та вручення постанови позивачу під час його руху в нього неосвітлювався номерний знак. Але, як вже зазначалось вище, відсутні будь-які докази того, що до моменту зупинки транспортного засобу такий номерний знак також неосвітлювався під час руху транспортного засобу, тобто не зафіксовано момент вчинення правопорушення.

Відтак встановлено, що прийняттям спірної постанови відповідачем було порушено, гарантоване статтями 280, 251 КпАП України, право позивача на всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин при розгляді справи про адміністративне правопорушення, а також підтвердження або спростування таких обставин належними доказами, за захистом якого особа звернулася до адміністративного суду. А тому вказані обставини безумовно свідчать про порушення відповідачем норм чинного законодавства та ставить під сумнів правомірність оспорюваної постанови.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Таким чином, з урахуванням встановленого суд апеляційної інстанції дійшов висновку про протиправність оспорюваної постанови та наявності підстав для її скасування і закриття справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст. 317 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення та ухвалює нове, коли має місце неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для

справи, недоведеність таких обставин, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи чи питання.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було неправильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з порушенням норм матеріального права з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, а тому апеляційну скаргу слід задовольнити і рішення суду першої інстанції - скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Інспектора роти Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції лейтенант поліції Шимко Максима Петровича задовольнити частково.

Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 23 липня 2018 року у справі № 159/3368/18 - скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Скасувати постанову серії ЕАА № 469536 від 04 липня 2018 року винесену Інспектором роти Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції лейтенант поліції Шимко Максимом Петровичем за ч. 6 ст. 121 Кодексу про адміністративні правопорушення України, а справу про адміністративне правопорушення - закрити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя С. М. Кузьмич
судді О. І. Довга
І. І. Запотічний
Повне судове рішення складено 20 вересня 2018 року