Справа № 700/936/17
Суддя: Бесараб Н. В.
Дата ухвалення: 2018-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 700/936/17
Номер провадження 2-а/700/23/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2018 року Лисянський районний суд Черкаської області в складі:

головучого - судді Бесараб Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Мельніченко Н.І.,

представника позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання дій протиправними та зобов'язання перерахувати пенсію, суд,-

ВСТАНОВИВ:

12 грудня 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Звенигородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області, правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, та просить визнати протиправними дії відповідача щодо обчислення пенсії судді у відставці ОСОБА_4 на підставі Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона є вдовою померлого 9 серпня 2016 року судді у відставці ОСОБА_4. На час виходу судді Лисянського районного суду Черкаської області Золотоверхого О.І. у відставку у грудні 2014 року його заробітна плата складала 18 500 грн. Суддя Золотоверхий О.І. мав право вибору призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу», або щомісячне довічне грошове утримання, що він на той час і вибрав.

22 липня 2016 року суддя у відставці ОСОБА_4 звернувся до Звенигородського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України із письмовою заявою про перерахування пенсії за віком (графа «вид пенсії») із заробітної плати станом на 01.05.2016 року та надав довідку Територіального управління Державної судової адміністрації України в Черкаській області, про заробітну плату станом на 01.05.2016, розмір якої становив 26 100 грн. (двадцять шість тисяч сто гривень).

Розпорядженням Звенигородського ОУПФУ № 120542 від 26.07.2016 ОСОБА_4 було проведено не перерахунок пенсії, а щомісячного грошового утримання в розмірі 23 546, 94 грн. з 01.08.2016. Таким чином, саме пенсія ОСОБА_4, відповідно до його заяви, на день звернення, не була перерахована.

У зв'язку зі смертю чоловіка, вона, як непрацездатна особа, яка перебувала на утриманні померлого ОСОБА_4, звернулася із заявою до Звенигородського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України про переведення її з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника в розмірі 50 % пенсії померлого годувальника на час настання смерті згідно із Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Розпорядженням Звенигородського ОУПФУ їй було призначено пенсію по втраті годувальника в розмірі - 2 404,02 грн., виходячи з пенсії за віком ОСОБА_4 в розмірі 4 666 грн. 49 коп., який був обрахований станом на грудень 2014 року.

Внаслідок визначеного розміру пенсії її матеріальний стан після смерті годувальника (судді у відставці) погіршився в 10 разів.

Позивач вважає, що управлінням Пенсійного фонду України в Лисянському районі Черкаської області при призначенні пенсії ОСОБА_4 було неправильно застосовано норми матеріального права, оскільки при призначенні пенсії не було застосовано Закон України «Про державну службу», а помилково застосовано Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Внаслідок цього, розмір призначеної їй пенсії, у зв'язку з втратою годувальника було визначено неправильно, оскільки відповідачем станом на 22.07.2016 не було перераховано розмір пенсії за віком ОСОБА_4 на підставі його заяви відповідно до Закону України «Про державну службу» та довідки про заробітну плату № 1135-04/16 від 20.07.2016, розмір якої становив 26 100 грн.

У зв'язку з цим, 02.08.2017 вона звернулася до відповідача із заявою щодо проведення перерахунку пенсії за віком ОСОБА_4 на підставі його заяви від 22 липня 2016 року та проведення перерахунку її пенсії у зв'язку з втратою годувальника з нового розміру пенсії померлого годувальника ОСОБА_4 (судді у відставці) та виплатити заборгованість, що виникла внаслідок такого перерахунку про проведення перерахунку пенсії.

Листом від 10.08.2017 за № 31/3-10 начальником Лисянського відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій її було поінформовано, що підстав для перерахунку пенсій немає.

Вважає дії відповідача щодо відмови в перерахунку пенсії незаконними.

В судовому засіданні позивач та її представник наполягали на задоволенні позову з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав суду відзив на позов та заяву, в якій просив суд розглянути справу без участі представника відповідача.

У відзиві відповідач зазначив, що позовні вимоги ОСОБА_2 не визнає, вважає ці вимоги необґрунтованими та безпідставними з огляду на таке.

Так, відповідно до заяви ОСОБА_4 від 22.07.2010р. №275 йому було призначено пенсію за віком згідно зі ст.26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 22.07.2010 р. 04 лютого 2015 року ОСОБА_4 подав до УПФУ в Лисянському районі заяву від 04.02.2015р. №29 про переведення його з одного виду пенсії на інший: з пенсії по віку (яка була призначена згідно з Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування") на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці. Відповідно до поданої заяви з 04.02.2015р. ОСОБА_4 було призначено щомісячне довічне грошове утримання.

22 липня 2016 року ОСОБА_4 звернувся із заявою №339 про перерахунок пенсії із заробітної плати станом на 01.05.2016 року, в графі вид пенсії ним було помилково зазначено - за віком. Проте, до заяви було додано довідку про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці, видану Територіальним управлінням ДСА України в Черкаській області від 20.07.2016р. №1135-04/16. На дату проведення перерахунку ОСОБА_4 отримував не пенсію за віком, а щомісячне довічне грошове утримання, розмір якого було перераховано відповідно до поданих документів.

Враховуючи викладене відповідач вважає, що перерахунок пенсії ОСОБА_4 на підставі його заяви від 22.07.2016 року було перераховано відповідно до поданих документів та норм діючого законодавства.

Щодо призначення пенсії позивачу по втраті годувальника, то вона була призначена у розмірі 50% пенсії за віком померлого годувальника в розмір 2404,02 грн., оскільки Законом України «Про судоустрій та статус суддів» не передбачено, щоб органи ПФ України призначали довічне утримання по втраті годувальника, а призначають лише пенсію по втраті годувальника. Також відповідач вважає, що довічне грошове утримання не є за своєю природою пенсією, а є особливою формою соціального забезпечення суддів. З огляду на викладене відповідач просить відмовити в задоволенні позову.

Суд, розглянувши матеріали адміністративної справи, заслухавши в судовому засіданні позивача та його представника, дослідивши і оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Встановлено, що ОСОБА_2 перебуває на обліку в Управлінні ПФУ в Черкаській області та з 25.08.2016р. отримує пенсію по втраті годувальника в розмірі 2404,04 грн., а з 01.01.2018 р. - 4031,91 грн.

Згідно зі свідоцтвом про одруження НОМЕР_2 від 06.11.1971р., позивач перебувала у шлюбі з ОСОБА_4 (а.с.12 т.1).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 у віці 67-ми років помер, що засвідчується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 11.08.2016р. (а.с.13 т.1).

За час свого життя ОСОБА_4 працював народним суддею Лисянського районного народного суду Черкаської області у період з 15.06.1975 по 20.06.1982 та суддею Лисянського районного суду Черкаської області з 04.02.1993 по 31.12.2014. Стаж роботи ОСОБА_4 станом 31.12.2014 на посаді судді становив 33 роки 11 місяців 05 днів, а загальний трудовий стаж - 48 років 03 місяці 14 днів. Вказані обставини підтверджуються наявною в матеріалах адміністративної справи копією пенсійної справи ОСОБА_4 (т.2).

Постановою Верховної Ради України від 25.12.2014 «Про звільнення суддів» ОСОБА_4 звільнено з посади судді, у зв'язку з поданням письмової заяви у відставку.

04.02.2015 ОСОБА_4 звернувся до Управління ПФУ Лисянського району в Черкаській області із заявою про переведення його з одного виду пенсії на інший, обравши вид пенсії - довічне грошове утримання судді, та подавши при цьому необхідні документи, в тому числі дві довідки: про заробітну плату, яка подається для перерахунку пенсії (довічного грошового утримання) судді у відставці №254-04/15 від 22.01.2015 та довідку що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» №260-04/15 від 23.01.2015. Із змісту даних довідок слідує, що заробітна плата ОСОБА_4 за посадою судді Лисянського районного суду Черкаської області, з якої призначено пенсію (довічне грошове утримання) становила 18270 гривень (т.2).

25.08.2016 позивач ОСОБА_2, у зв'язку із смертю свого чоловіка - ОСОБА_4, на утриманні якого вона перебувала будучи непрацездатною, звернулася із заявою №218 до Лисянського відділу обслуговування громадян Звенигородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області щодо переведення її на пенсію у разі втрати годувальника.

Відповідно до поданої заяви позивачу було призначено пенсію в разі втрати годувальника з 25.08.2016р. Розмір пенсії після перерахунку склав 2404,02 грн. З 01.01.2018 розмір пенсії позивача становить 4031,91 грн. відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017р.

05.09.2016 року ОСОБА_2 звернулася до відповідача із заявою №229 про призначення їй пенсії у разі втрати годувальника згідно з Законом України «Про судоустрій та статус суддів». На що їй було відмовлено з формулюванням, що призначення пенсій у разі втрати годувальника Законом України «Про судоустрій та статус суддів» не передбачене.

11.10.2016 року ОСОБА_2 направила поштою відповідачу заяву датовану 03.10.2016р., в якій просила перерахувати їй пенсію на підставі Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в розмірі 50% щомісячного довічного грошового утримання годувальника судді у відставці ОСОБА_4, з урахуванням довідки Територіального управління ДСА України в Черкаській області від 20.07.2016р. На цю заяву 17.10.2016р. відповідачем було надано відповідь, що для перерахунку пенсії немає законних підстав.

03.08.2017 року ОСОБА_2 знову звернулася до відповідача з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій щодо перерахунку пенсії за віком ОСОБА_4 на підставі його заяви від 22.07.2016 року та перерахунку її пенсії у зв'язку з втратою годувальника з нового розміру пенсії померлого годувальника ОСОБА_4 (судді у відставці), починаючи з 25.08.2016 та виплати їй заборгованості, що виникне внаслідок такого перерахунку.

У відповідь на це звернення відповідач направив ОСОБА_2 лист, в якому знову вказав, що для перерахунку немає підстав, перерахунок пенсії ОСОБА_4 на підставі його заяви проведено правильно, а їй пенсія призначена відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Вважаючи таку відмову органу пенсійного фонду протиправною, ОСОБА_2 звернулася до суду за захистом своїх прав.

Суд, у відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин, зазначає, що при вирішенні даної справи керується нормами Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 за №1058-ІV (далі по тексту також - Закон №1058-ІV), Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 року №1402-VIII (далі по тексту також - Закон №1402-VIII), інших Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних відносин.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

09.07.2003 прийнято Закон України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", який набрав чинності з 01.01.2004.

Частиною 1 статті 1 вказаного Закону визначено поняття пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім'ї у випадках, визначених цим Законом.

Згідно з частиною 1 статті 10 даного Закону, особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Частиною 1 статті 36 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера - незалежно від тривалості страхового стажу.

Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 36 Закону №1058-IV непрацездатними членами сім'ї вважаються чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

Відповідно до вимог абзацу 2 частини 3 статті 36 Закону №1058-IV члени сім'ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв'язку з втратою годувальника.

Як передбачає частина 1 статті 37 вказаного Закону пенсія у зв'язку з втратою годувальника на одного непрацездатного члена сім'ї призначається в розмірі 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника.

За змістом абзацу 1 частини 3 статті 45 Закону №1058-IV, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Виходячи з послідовного аналізу наведених правових норм, слід зазначити, що призначення особі пенсії по втраті годувальника можливе за одночасної наявності двох таких умов у їх сукупності - непрацездатність цієї особи (наявність інвалідності або досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону) та перебування на утриманні померлого годувальника (перебування на повному утриманні померлого годувальника або одержання від нього допомоги, що була постійним і основним джерелом засобів до існування). При цьому, обидві ці умови мають існувати саме на момент смерті годувальника.

Отже, непрацездатний член сім'ї померлого годувальника, для якого його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, та який й сам одержує пенсію, має право, за бажанням, перейти на пенсію у зв'язку з втратою годувальника, подавши при цьому відповідну заяву, документи про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших додаткових документів.

Як уже зазначалось судом вище, 03.08.2017 року ОСОБА_2 звернулася до відповідача з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій щодо перерахунку пенсії за віком ОСОБА_4 на підставі його заяви від 22.07.2016 року та перерахунку її пенсії у зв'язку з втратою годувальника з нового розміру пенсії померлого годувальника ОСОБА_4 (судді у відставці), починаючи з 25.08.2016 та виплати їй заборгованості, що виникне внаслідок такого перерахунку.

Однією з підстав для відмови у перерахунку та призначенні позивачу пенсії з нового розміру пенсії померлого годувальника, слугувало те, що ОСОБА_4 помилково зазначив у своїй заяві від 22.07.2016р. в графі вид пенсії - за віком, в той час як до даної заяви було додано довідку про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, видану Територіальним управлінням ДСА України в Черкаській області від 20.07.2016р. №1135-04/16. На дату проведення перерахунку пенсії ОСОБА_4 отримував не пенсію за віком, а щомісячне довічне грошове утримання.

З даного приводу суд зазначає наступне.

На запит суду відповідач надав суду копію пенсійної справи ОСОБА_4 Під час вивчення документальних доказів в матеріалах пенсійної справи відсутня заява ОСОБА_4 від 22.07.2016 про перерахунок пенсії. Пронумеровані аркуші пенсійної справи завершуються порядковим номером «107». Водночас, в судовому засіданні представником позивача було надано суду копію заяви ОСОБА_4 від 22.07.2016 з відбитком печатки Пенсійного фонду України та завірену підписами спеціаліста ОСОБА_5 і начальника управління цього відомства ОСОБА_6 У верхньому правому куті на заяві проставлено номер аркуша справи «109».

На цю ж заяву, яка відсутня в матеріалах пенсійної справи ОСОБА_4, посилається і відповідач у своєму листі від 10.08.2017 за №31/3-10 на звернення ОСОБА_2 та у відзиві, поданому до суду (т.1а.с.17, т.2 а.с.13). Таким чином, існування такої заяви ОСОБА_4 від 22.07.2016 відповідачем не заперечується.

Суд вважає, що відповідач неправильно, на власний розсуд зробив висновок щодо помилкового зазначення ОСОБА_4 у графі «вид пенсії» - за віком, оскільки ним було долучено довідку про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Така вибірковість у сприйнятті одних фактів та заперечення інших нічим не обґрунтована.

Суд вважає за необхідне зазначити, що зміст заяви ОСОБА_4 від 22.07.2016 та наведених у ній обставин, свідчить про те, що він звернувся із заявою, по суті, про перехід/переведення з призначеного йому щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу».

Відповідно до ст. 98 Закону України «Про пенсійне забезпечення» - перерахунок пенсії провадиться на підставі документів про вік, стаж, заробіток та інших документів, наявних на час перерахунку в пенсійній справі, а також додаткових документів, поданих пенсіонером на час перерахунку. Якщо пенсіонер згодом подасть додаткові документи, які дають право на подальше підвищення пенсії у зв'язку з введенням у дію цього Закону (про стаж роботи, заробіток, сімейний стан та інші), то пенсія знову перераховується за нормами цього Закону. При цьому перерахунок провадиться за минулий час, але не більш як за 12 місяців перед поданням додаткових документів і не раніше ніж з дня введення в дію цього Закону.

Відповідно до ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.

Суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання.

При досягненні суддею пенсійного віку, за ним зберігається право на одержання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія.

З приводу посилання відповідача на те, що чинним законодавством не передбачено призначення пенсії по втраті годувальника з врахуванням щомісячного довічного грошового утримання, оскільки Закон України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (стаття 27) чітко визначає розмір по втраті годувальника, зокрема, на одного непрацездатного члена сім'ї - 50% пенсії за віком померлого годувальника, а не довічного грошового утримання судді, суд зазначає наступне.

Розділом Х Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 року за №1402-VIII (далі по тексту також - Закон №1402-VIII) визначено статус судді у відставці.

Так, згідно з частиною 1 статті 141 вказаного Закону, судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку:

1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року;

2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.

Відповідно до частини 3 статті 142 Закону №1402-VIII щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

У відповідності до частини 4 статті 142 Закону №1402-VIII у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

За змістом частини 5 статті 142 Закону №1402-VIII пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Судом попередньо зазначалось, що пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім'ї у випадках, визначених цим Законом.

В свою чергу, щомісячне довічне грошове утримання являє собою регулярну щомісячну грошову виплату, яка була призначена чоловікові позивача, у зв'язку із звільненням у відставку, та виплачувалась територіальними органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України, як захід матеріального забезпечення.

Системний аналіз чинного законодавства свідчить про те, що пенсія за віком та довічне грошове утримання судді мають однакову правову природу.

Так, пенсією є регулярна щомісячна грошова виплата, яка призначається у встановленому державою порядку як захід матеріального забезпечення у зв'язку з настанням певної обставини - досягнення пенсійного віку, інвалідності, смерті годувальника.

Щомісячне довічне грошове утримання також являє собою регулярну щомісячну грошову виплату, яка чоловіку позивача була призначена при звільненні у відставку та виплачувалась територіальним органом Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України як захід матеріального забезпечення.

У справах "Стек та інші проти Сполученого Королівства" (заяви №№65731/01 та 65900/01), "Пічкур проти України" (заява №10441/06) Європейський Суд з прав людини зазначив, якщо у державі є чинне законодавство, яким передбачено право на соціальні виплати, це законодавство має вважатися таким, що породжує майновий інтерес, який підпадає під дію статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Якщо держава вирішує створити механізм соціальних виплат, вона повинна зробити це у спосіб, що відповідає статті 14 Конвенції щодо заборони дискримінації. Дискримінація означає поводження з особами у різний спосіб, без об'єктивного та розумного обґрунтування, у відносно схожих ситуаціях. У практиці Європейський Суд з прав людини напрацьовані також три головні критерії, що їх слід оцінювати з тим, щоб зробити висновок чи відповідає певний захід втручання у право власності принципу правомірного і допустимого втручання, сумісного з гарантіями статтею 1 Першого протоколу Конвенції, а саме: чи є такий захід законним; чи переслідує втручання в право власності "суспільний інтерес"; чи є такий захід пропорційним переслідуваним цілям. За оцінкою Європейського Суду з прав людини не буде вважатись пропорційним втручання, яке становить "особистий та надмірний тягар" для особи.

Право позивача на отримання пенсії по втраті годувальника залежно від його доходу на час настання смерті стало залежним від місця роботи годувальника на посаді судді, що призвело до ситуації, в якій позивач, пропрацювавши до досягнення пенсійного віку та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення виявилась позбавленою права на пенсію по втраті годувальника лише на тій підставі, що годувальнику після досягнення пенсійного віку була призначена пенсійна виплата згідно з Законом "Про судоустрій і статус суддів, яку відмовився врахувати відповідач при розрахунку. Така відмінність у ставленні при призначенні пенсії даного виду не може бути визнана виправданою з точки зору об'єктивних та розумних обґрунтувань, оскільки отримувана годувальником сума щомісячного грошового утримання за правовою природою являлась призначеною на законних підставах регулярною пенсійною виплатою за рахунок державних коштів. Не врахування відповідачем розміру доходу годувальника на час настання смерті призвело до того, що сама суть права позивача на отримання пенсії по втраті годувальника була зведена нанівець, що безсумнівно становить "особистий та надмірний тягар" для позивача, яка перебуваючи в непрацездатному віці, втративши матеріальну підтримку в зв'язку зі смертю чоловіка, залишилась без можливості отримання матеріального забезпечення по втраті годувальника, гарантованого національним законом на загальних підставах.

Інших доводів та/або доказів на доведення обставин, на яких ґрунтуються заперечення, відповідачем суду не наведено та не надано.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позивач, як особа, яка досягнула пенсійного віку і яка перебувала на утриманні померлого ОСОБА_4 та одержувала від нього допомогу, як постійне і основне джерело засобів до існування, має право на передбачену Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" пенсію у зв'язку з втратою годувальника.

Керуючись ст.ст. 8, 9, 93, 94, 194, 243, 244, 246 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання дій протиправними та зобов'язання перерахувати пенсію - задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо обчислення пенсії судді у відставці ОСОБА_4 на підставі Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області перерахувати пенсію по втраті годувальника ОСОБА_2 з урахуванням пенсії, на яку мав право суддя у відставці ОСОБА_4 на момент його смерті відповідно до Закону України «Про державну службу», виходячи з розміру його заробітної плати відповідно до довідки Територіального управління державної судової адміністрації України у Черкаській області про заробітну плату від 20.07.2016 №1135-04/16 та виплатити недоотримані суми з 01 вересня 2016 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області на користь ОСОБА_2 сплачені нею судові збори в розмірі 640 (шістсот сорок) гривень за подання позовної заяви та 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) гривні за подання апеляційної скарги.

Копію рішення вручити позивачу та направити відповідачу.

Повний текст рішення буде виготовлено впродовж десяти днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Київського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя - Н. В. Бесараб