Справа № 296/9456/16-а
Суддя: Стародуб О.П.
Дата ухвалення: 2018-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

20 вересня 2018 року

Київ

справа №296/9456/16-а

адміністративне провадження №К/9901/34440/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Стародуба О.П.,

суддів - Анцупової Т.О., Кравчука В.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України на постанову Корольовського районного м. Житомира від 13.02.2017р. (суддя - Драч Ю.І.) та постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 26.06.2017р. (судді - Бучик А.Ю., Майор Г.І., Шевчук С.М.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, третя особа - Головне управління Національної поліції в Житомирській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2016 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправними дії відповідача щодо повернення без розгляду матеріалів про призначення йому одноразової грошової допомоги, зобов'язати відповідача розглянути матеріали про призначення йому одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затв. постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015р. №850, зобов'язати відповідача прийняти рішення (затвердити висновок) про призначення йому одноразової грошової допомоги відповідно до вказаного Порядку, надіслати його разом із зазначеними документами Голові ліквідаційної комісії управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області для видання наказу про виплату цієї допомоги та зобов'язати відповідача виплатити йому одноразову грошову допомогу в сумі 206700 грн.

В обгрунтування позовних вимог посилався на те, що він має право на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, у зв'язку із отриманням ІІІ групи інвалідності, відповідно до положень Закону України «Про міліцію» та Порядку від 21.10.2015р. №850, а продовження проходження служби в органах поліції після звільнення з органів внутрішніх справ не позбавляє його цього права.

Постановою Корольовського районного м. Житомира від 13.02.2017р. позов задоволено частково.

Визнано протиправною відмову відповідача у призначенні та виплаті позивачу одноразової грошової допомоги у відповідності до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затв. постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015р. №850.

Зобов'язано відповідача виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у розмірі 206700 грн, яка була нарахована УМВС України в Житомирській області.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 26.06.2017р. змінено постанову суду першої інстанції.

Зобов'язано відповідача прийняти рішення (затвердити висновок) про призначення та виплату одноразової грошової допомоги позивачу відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затв. постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015р. №850.

В решті постанову суду першої інстанції залишено без змін.

З такими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій не погодився відповідач, подав касаційну скаргу, в якій посилається на порушення судами норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та прийняти нове про відмову в задоволенні позову.

В обґрунтування касаційної скарги, відповідач посилається на те, що Порядком №850 передбачено нарахування та виплату одноразової грошової допомоги виключно працівникам міліції, а положення пункту 15 Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» поширюється на працівників міліції, які були звільнені зі служби в міліції до 07.11.2015р. і не продовжили подальшу службу в органах поліції.

Крім того, відповідач посилається на те, що порядок призначення та отримання поліцейськими одноразової грошової допомоги, розміри та підстави, за яких призначення та виплата допомоги не здійснюється, регулюються положеннями статей 97 - 101 Закону України «Про Національну поліцію» та реалізується в порядку та на умовах, визначених наказом МВС України від 11.01.2016р. №4.

Відповідач вважає, що позивач відповідає визначеним у вказаному Порядку від 11.01.2016р. №4 критеріям та має право на отримання спірної одноразової грошової допомоги за рахунок коштів, що виділяються на утримання Національної поліції України. При цьому МВС України не має повноважень щодо розгляду та прийняття рішень по призначенню поліцейському одноразової грошової допомоги.

Позивач своїм правом подати до суду заперечення на касаційну скаргу відповідача не скористався.

Заслухавши доповідача по справі та перевіривши матеріали справи колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних мотивів та передбачених законом підстав.

Так, в ході розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що позивач у період з 2013 року по 06.11.2015р. проходив службу в органах внутрішніх справ, а з 07.11.2015р. проходив службу в органах Національної поліції України.

Відповідно до свідоцтва про хворобу Військово-лікарської комісії ДУ «ТМО МВС України по Житомирській області» від 15.02.2016р. №23/20 позивача визнано непридатним до військової служби в мирний час, обмежено придатним у воєнний час, травма пов'язана з виконанням службових обов'язків.

Згідно довідки до Акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААА №514273 від 12.04.2016р. позивачу з 15.03.2016р. встановлена ІІІ група інвалідності у зв'язку із травмою, пов'язаною з виконанням службових обов'язків. Інвалідність встановлено до 01.05.2019р., дата чергового переогляду 12.04.2019р.

Згідно довідки Житомирського обласного центру медико-соціальної експертизи серії 12 ААА №015235 позивачу встановлено 35% ступінь втрати професійної працездатності, дата встановлення страхового випадку - 15.02.2016р.

Згідно довідки НАСК «Оранта» від 13.07.2016р. №0690-06-05/502 позивач протягом 1996 - 2016 років включно по 13.07.2016р. не отримував виплату страхового відшкодування з обов'язкового особистого страхування військовослужбовців МВС України.

Вважаючи, що він має право на отримання одноразової грошової допомоги у зв'язку із встановленням ІІІ групи інвалідності внаслідок травми, пов'язаної з виконанням службових обов'язків, у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, позивач звернувся до Головного управління Національної поліції в Житомирській області із відповідною заявою.

Листом від 04.08.2016р. №1380/29/05-2016 Головне управління Національної поліції України в Житомирській області відмовило позивачу у виплаті вказаної допомоги у зв'язку з тим, що виплата одноразової грошової допомоги особам, які звільнені зі служби в поліції, здійснюється на підставі 97 - 101 Закону України «Про Національну поліцію» і Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затв. наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11.01.2016р. №4.

Проте оскільки за висновком МСЕК позивача визнано інвалідом ІІІ групи внаслідок травми, пов'язаної з виконанням службових обов'язків в період проходження служби в органах внутрішніх справ, а не у зв'язку з проходженням служби в національній поліції, то дія Закону України «Про Національну поліцію» на такий випадок не поширюється, у зв'язку з чим правових підстав для виплати одноразової грошової допомоги немає.

06.09.2016р. позивач звернувся до Голови ліквідаційної комісії УМВС України в Житомирській області із заявою про проведення виплати йому одноразової грошової допомоги у зв'язку із встановленням йому ІІІ групи інвалідності внаслідок травми, пов'язаної з виконанням службових обов'язків відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.10.2015р. №850. До заяви додано відповідний пакет документів.

Згідно висновку УМВС в Житомирській області від 15.09.2016р. про призначення одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України «Про міліцію» від 20.12.1990р. №565-ХІІ позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги на підставі Порядку від 21.10.2015р. №850 у розмірі 206700 грн.

Проте листом від 13.10.2016р. УМВС України в Житомирській області повідомлено позивача про те, що направлені на затвердження до МВС України матеріали щодо призначення та виплати йому одноразової грошової допомоги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.10.2015р. №850 повернуто без розгляду у зв'язку з тим, що призначення вказаної допомоги повинно проводитись за останнім місцем служби поліцейського.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб, у зв'язку із встановленням інвалідності III групи відповідно до положень Порядку від 21.10.2015р. №850 в розмірі 206700 грн.

Змінюючи постанову суду першої інстанції апеляційний суд виходив з того, що за позивачем зберігається право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про міліцію», та відповідно до Порядку від 21.10.2015р. №850, який діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію», проте визначення конкретної суми одноразової грошової допомоги та зобов'язання відповідача виплатити позивачу одноразову грошову допомогу саме в розмірі 206700 грн є прямим втручанням в дискреційні повноваження суб'єкта владних повноважень.

Крім того, апеляційний суд дійшов висновку про те, що положення статей 97, 99 Закону України «Про Національну поліцію», а також положення Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського від 11.01.2016р. №4, зі змінами, внесеними наказом МВС України від 12.09.2016р. №916, до спірних правовідносин не застосовуються, оскільки на час звернення позивача за призначенням одноразової грошової допомоги зазначений Порядок не містив положень, які регулювали порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги особам, яким установлено групу інвалідності чи визначено втрату працездатності, що пов'язані з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

Такі висновки судів попередніх інстанцій колегія суддів вважає передчасними з наступних мотивів та передбачених законом підстав.

Так, відповідно до статті 23 Закону України «Про міліцію», так і статті 97 Закону «Про Національну поліцію» право на отримання одноразової грошової допомоги виникає з часу встановлення інвалідності.

Відповідно до пункту 15 Прикінцевих положень Закону України «Про Національну поліцію» право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію».

Таким чином, оскільки право на отримання одноразової грошової допомоги виникає з часу встановлення інвалідності, а тому правила пункту 15 Прикінцевих положень Закону України «Про Національну поліцію» поширюються виключно на тих працівників поліції, яким інвалідність встановлена до 07.11.2015р. - часу набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію».

Оскільки інвалідність позивачу встановлена згідно Акту огляду МСЕК від 12.04.2016р. з 15.03.2016р., а тому при визначенні права позивача на отримання одноразової грошової допомоги норми Закону України «Про міліцію» та прийнятого на його виконання Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції від 21.10.2015р. №850 застосуванню не підлягають.

В свою чергу, за наявності підстав, така допомога може бути призначена відповідно до статті 97 Закону України «Про Національну поліцію».

Так, за правилами пункту 4 частини 1 статті 97 Закону України «Про Національну поліцію» право на допомогу виникає в разі визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням ним служби в поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті.

В той же час судами попередніх інстанцій не надано оцінку тому факту, що виплата одноразової грошової допомоги застосовується виключно за наявності трьох обов'язкових умов - причина інвалідності, час її настання та підстава звільнення поліцейського зі служби в органах поліції.

В порушення вимог 159 КАС України (в редакції до 15.12.2017р.) щодо законності та обґрунтованості судового рішення судами не з'ясовано чи звільнено позивача з органів поліції, не з'ясовано підстави звільнення його з органів поліції, та чи відбулось таке звільнення внаслідок причин, зазначених в пункті 4 статті 97 Закону України «Про Національну поліцію», що є обов'язковою умовою призначення одноразової грошової допомоги, а також не з'ясовано наявність підстав для призначення такої допомоги з інших підстав, передбачених статтею 97 Закону України «Про Національну поліцію».

Відповідно до частини 2 статті 341 КАС України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Відповідно частини 2 статті 353 КАС України, підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

За таких обставин рішення судів підлягають скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 343, 349, 353, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

п о с т а н о в и в :

Касаційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України задовольнити частково.

Постанову Корольовського районного м. Житомира від 13.02.2017р. та постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 26.06.2017р. у даній справі скасувати, а справу направити до суду першої інстанції на новий розгляд.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

О.П. Стародуб

Т.О. Анцупова

В.М. Кравчук