Справа № 553/2868/17
Суддя: Гуцал М.І.
Дата ухвалення: 2018-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2018 р. м. ХарківСправа № 553/2868/17
Харківський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії:

головуючого судді: Гуцала М.І.

суддів: Бенедик А.П. , Спаскіна О.А.

за участю секретаря судового засідання Багмет А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 05.06.2018 (повний текст складено 11.06.18), суддя Сич С.С. по справі № 553/2868/17

за позовом ОСОБА_2

до Міністерства оборони України третя особа - Полтавський обласний військовий комісаріат

про визнання рішення протиправним та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі - позивач/ОСОБА_2.) звернувся до суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України (далі - відповідач), третя особа - Полтавський обласний військовий комісаріат, про визнання протиправним та недійсним пункту 437 Протоколу № 36 засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов'язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 20.05.2016 щодо відмови в розгляді документів про призначення йому одноразової грошової допомоги, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013 "Про затвердження порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві" (в подальшому - Порядок № 975) та повернення їх на доопрацювання. Просив зобов'язати Міністерство оборони України розглянути питання про призначення ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги, передбаченої Порядком № 975, як інваліду з 14.10.2014, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії), захворювання, що пов'язані із виконанням обов'язків військової службу при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, з врахуванням того, що відповідно до п. "б" ст. 16-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" ОСОБА_2 має право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що при зверненні із заявою про виплату одноразової грошової допомоги ним були подані усі необхідні документи, передбачені пунктом 11 Порядку № 975. Незважаючи на це, Міністерство оборони України безпідставно не призначило та не виплатило йому таку одноразову грошову допомогу, повернувши подані документи на доопрацювання.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 05.06.2018 по справі № 553/2868/17 позовні вимоги задоволено.

Відповідач, Міністерство оборони України, не погодившись з рішенням суду першої інстанції подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що необхідність повернення документів на доопрацювання зумовлена відсутністю документів, що свідчать про причину та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов'язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не пов'язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп'яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, як це передбачено пунктом 11 Порядку №975.

Позивач відзив на апеляційну скаргу не подав.

Позивачем та третьою особою надано заяви про проведення судового засідання за їх відсутності. Відповідач був належним чином та завчасно повідомлений про час та місце судового засідання.

Колегія суддів визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ч. 4 ст. 229 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що ОСОБА_2 брав участь у бойових діях на території республіки Афганістан з 21.12.1981 по 03.12.1982.

У витязі із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв'язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця (Протокол №1810 від 03.07.2014) зазначено, що осколкове поранення голови (контузія головного мозку 1982 р.) рядового у відставці ОСОБА_2, 1962 року народження, наслідком якого стали шкіряні рубці в зазначених анатомічних ділянках, що підтверджене актом судово-медичного дослідження обласного бюро судово-медичної експертизи ДОЗ Полтавської ОДА № 850 від 23.06.2014, що у подальшому призвело до розвитку: "Хронічна дисциркуляторна енцефалопатія ІІ ст. змішаного генезу на фоні перенесеної ЗЧМТ (контузії головного мозку 1982 р.), церебросклерозу, гіпертонічної хвороби зі стійким цефалгічним, вираженим вестибуло-атактичним, астено-невротичним синдромом, помірними когнітивними мнестичними розладами. ІХС. Кардіосклероз атеросклеротичний. СН ІІ Аст. ФК ІІІ. ГХ ІІ ст.", що підтверджене військово-медичними та військово-обліковими документами, - поранення (контузія), пов'язані з виконанням обов'язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії (а.с. 80).

Позивачу з 14.10.2014 вперше встановлено другу групу інвалідності у зв'язку з пораненням, контузією, пов'язаними з виконанням обов'язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії, про що видано довідку до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ №0186842 (а.с. 79).

07.12.2015 позивач звернувся до Полтавського ОВК із заявою, у якій просив виплатити йому одноразову грошову допомогу у зв'язку із отриманням 2 групи інвалідності, пораненням, контузією, пов'язаними з виконанням обов'язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії (а.с. 77).

До вказаної заяви позивачем додано: копію з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв'язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця (Протокол №1810 від 03.07.2014) (а.с. 80), копію довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ №0186842 (а.с. 79), копію акта судово-медичного дослідження (обстеження) № 850 (а.с. 81), копію військового квитка (а.с. 82-83), копію паспорта, копію довідки про присвоєння ідентифікаційного номера, рахунок в ощадбанку.

Відповідно до пункту 13 Порядку № 975, Полтавський ОВК направив до Департаменту фінансів Міністерства оборони України висновок від 10.12.2015 № 10/2636 щодо можливості виплатити одноразової грошової допомоги рядовому у відставці ОСОБА_2, який отримав поранення, контузію, захворювання, пов'язані з виконанням обов'язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії та визнаний інвалідом 2 групи з 14.10.2014. У висновку зазначено, що ОСОБА_2 має право на отримання зазначеної грошової допомоги в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, на дату встановлення інвалідності (а.с. 78).

До вказаного висновку Полтавського ОВК додано: копію заяви, копію довідки МСЕК серії АВ №0186842 від 20.10.2014 (а.с. 79), копія витягу ЦВЛК № 1810 від 03.07.2014 (а.с. 80), копію акта судово-медичного дослідження № 850 (а.с. 81), копію військового квитка НУ № 7673237 (а.с. 82-83), копію паспорту та ксерокопію картки платника податків.

Розглянувши подані документи комісія Міністерства оборони України з розгляду питань, пов'язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби дійшла висновку про необхідність повернення на доопрацювання документів, поданих на розгляд особами з числа колишніх військовослужбовців, оскільки відсутні документи, що свідчать про причину та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема, про те, що воно не пов'язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп'яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, як це передбачено пунктом 11 Порядку №975, що підтверджується витягом з протоколу засідання комісії від 20.05.2016 №36 (а.с. 84).

26.09.2017 позивач звернувся до Полтавського ОВК із заявою з проханням повідомити про прийняте рішення щодо призначення позивачу одноразової грошової допомоги в зв'язку з встановленням ІІ групи інвалідності (а.с. 86).

Листом Полтавського обласного військового комісаріату від 27.09.2017 №10/1939 позивача ОСОБА_2 повідомлено, що відповідно до рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов'язаних із призначення і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби (протокол № 36 від 20.05.2016) заява позивача та документи щодо виплати одноразової грошової допомоги, відповідно до Порядку № 975, повернуті Департаментом фінансів Міністерства оборони України на доопрацювання (а.с. 88).

Не погодившись з рішенням комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов'язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, оформлене протоколом від 20.05.2016 №36 в частині повернення на доопрацювання документів відносно ОСОБА_2, позивач звернувся до суду.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов до висновку, що відповідач за наслідками розгляду документів позивача щодо виплати одноразової грошової допомоги передбаченого законодавством рішення про виплату коштів або ж про відмову у виплаті коштів не приймав, протиправно повернувши документи без їх належного розгляду.

Колегія суддів, погоджуючись з таким висновком суду першої інстанції, звертає увагу, що предметом спору у даній справі є оцінка правомірності дій відповідача щодо повернення для доопрацювання документів позивача, для призначення та виплати одноразової грошової допомоги, у зв'язку із встановленою йому ІІ групи інвалідності, пов'язаної з виконанням обов'язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців визначені Законом України від 20.12.1991 №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон №2011-ХІІ).

Так, відповідно до ст. 1 Закону №2011-ХІІ, соціальним захистом військовослужбовців є діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 16 Закону №2011-ХІІ одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Пунктом 4 ч. 2 ст. 16 Закону №2011-ХІІ (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов'язків військової служби або внаслідок захворювання, пов'язаного з виконанням ним обов'язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Отже, право на одноразову грошову допомогу у військовослужбовця виникає і у тому разі коли інвалідність настала після перебігу тримісячного строку з дня його звільнення зі служби, але внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов'язків військової служби.

Аналогічний правовий висновок у спорі цієї ж категорії був висловлений Верховним Судом України у постановах від 18.11.2014 справа № 21-446а14 та від 21.04.2015 справа № 21-135а15.

Довідкою МСЕК серії АВ № 0186842 підтверджується, що позивачу встановлено ІІ групу інвалідності з 14.10.2014, яка настала внаслідок отримання ним поранення під час виконання обов'язків військової служби при перебуванні у країні, де велись бойові дії та саме з цієї дати позивач набув право на звернення за отриманням одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону № 2011-ХІІ.

Згідно з п. "б" ч. 1 ст. 16-2 Закону №2011-ХІІ одноразова грошова допомога призначається і виплачується, зокрема, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи.

Частиною 9 ст. 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" передбачено, що порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно діючого механізму призначення і виплати одноразової грошової допомоги, визначеного як на час встановлення позивачеві інвалідності, так і на час звернення із заявою для отримання одноразової грошової допомоги (Порядок № 975), законодавцем було встановлено два альтернативні варіанти рішень, які можуть прийматися розпорядником бюджетних коштів за результатами розгляду документів особи, яка претендує на отримання одноразової грошової допомоги по інвалідності - призначення допомоги або відмова у її призначенні. Зазначеними нормативно-правовими актами не було надано Міноборони як розпоряднику бюджетних коштів приймати рішення про направлення документів на доопрацювання.

Проте, всупереч приписів вказаного Порядку № 975 Міністерство оборони України не прийняло рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги. Натомість, прийняття рішення про направлення документів на доопрацювання Порядком № 975 не передбачено.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до пункту 70 рішення у справі «Рисовський проти України» (№ 29979/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що принцип «належного урядування», зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовний спосіб. При цьому, на них покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливості уникати виконання своїх обов'язків.

У такий спосіб, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо протиправності рішення Міністерства оборони України, оформленого відповідним протоколом, оскільки протокол сам по собі не є рішенням, а є документальною формою фіксації подій та прийнятих рішень. Скасування оскарженого акту суб'єкта владних повноважень як способу захисту порушеного права позивача вірно застосовано судом на підтвердження того, що спірний акт не породжує жодних правових наслідків від моменту його прийняття.

Доводи апеляційної скарги про неможливість розгляду заяви позивача через відсутність документів, які б свідчили про те, що воно не пов'язане з вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп'яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження не можуть спростувати правильність висновків суду першої інстанції щодо протиправності залишення поданих позивачем документів без розгляду.

Водночас, колегія суддів вважає за необхідне зауважити на наявність в матеріалах справи доказів направлення позивачем до Полтавського обласного військового комісаріату копії з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв'язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця (Протокол №1810 від 03.07.2014) (а.с. 80), копію довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ №0186842 (а.с. 79), копію акта судово-медичного дослідження (обстеження) № 850 (а.с. 81), копію військового квитка (а.с. 82-83), копію паспорта, копію довідки про присвоєння ідентифікаційного номера, рахунок в ощадбанку.

Ствердження скаржника про те, що позивачем не додано ще й документ, який свідчить про причини та обставини поранення, є необгрунтованим, оскільки єдиним нормативним актом, який визначає перелік документів, що додаються до заяви про причини та обставини поранення є Порядок № 975, який не визначає який саме документ (медична довідка, акт розслідування, архівна довідка, висновок експерта, протокол військово-лікарської комісії, довідка МСЕК, тощо) повинна подати особа, яка звертається за отриманням одноразової грошової допомоги.

Враховуючи наведене колегія суддів вважає, що рішення Центральної військово-лікарської комісії про встановлення причинного зв'язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв, викладене у формі протоколу № 1810 від 03.07.2014, в обставинах цієї справи засвідчує відсутність в діях позивача протиправного діяння на момент отримання поранення (контузії) і є належним документом, що вказує на причини та обставини поранення, травми, контузії та захворювання (а.с. 12).

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 30.01.2018 у справі № 806/986/16 та від 25.05.2018 у справі № 729/426/17.

Разом з тим, враховуючи, що питання наявності чи відсутності у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги як військовослужбовцю строкової військової служби відповідачем не було вирішено, оскільки документи повернуті на доопрацювання, в межах розгляду цієї справи, судом було безпідставно покладено на Міністерство оборони України обов'язок розглянути питання про призначення позивачу одноразової грошової допомоги у відповідності до п. «б» ст. 16-2 Закону № 2011-ХІІ.

Адже задовольняючи позов в цій частині, суд фактично встановив право позивача на отримання одноразової грошової після звільнення з військової служби.

Натомість, такі висновки є необґрунтованими, оскільки суд не звернув уваги, що питання виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцям було врегульовано статтею 16 Закону № 2011-ХІІ (в редакції, яка діяла станом на час спірних правовідносин), яка передбачала значний перелік підстав настання права на отримання одноразової допомоги, в тому числі в залежності від часу настання інвалідності.

Отже, визначення судом конкретного рішення, яке має бути прийнято суб'єктом владних повноважень за результатом розгляду заяви, за умови, що передбаченого законом рішення такий суб'єкт ще не приймав, є передчасним і не буде відповідати засадам і завданню адміністративного судочинства, яке полягає у здійснені судового контролю правомірності тих рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, які ним прийняті, вчинені чи допущені.

Відповідно є обгрунтованими доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права, з огляду на виключну компетенцію (дискрецію) саме Міноборони на вирішення питання про призначення та виплату допомоги при розгляді поданих позивачем документів, оцінку та вирішення яких на час судового розгляду не було здійснено.

За таких обставин належним способом захисту порушених прав позивача є покладення на Міністерство оборони України обов'язку повторно розглянути заяву ОСОБА_2 із прийняттям відповідного рішення згідно вимог законодавства.

Вказані обставини є підставою для зміни судового рішення в частині обрання способу захисту прав позивача.

За правилами ст. 315, ч. 4 ст. 317 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

За встановлених у справі обставин, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване судове рішення підлягає зміні з доповненням її мотивувальної та резолютивної частин висновками суду апеляційної інстанції про наявність підстав у задоволенні частини позовних вимог.

Виходячи із приписів ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України підстав для розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у суді апеляційної інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити частково.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 05.06.2018 по справі № 553/2868/17 змінити.

Викласти абзац третій резолютивної частини судового рішення в наступній редакції:

«Зобов'язати Міністерство оборони України розглянути заяву ОСОБА_2 щодо наявності підстав для призначення та виплати одноразової грошової допомоги, як інваліду ІІ групи, відповідно до ст.16 Закону України від 20.12.1991 № 2011-ХІІ "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975.

В іншій частині рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 05.06.2018 по справі № 553/2868/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя М.І. Гуцал
Судді А.П. Бенедик О.А. Спаскін
Повний текст постанови складено 25.09.2018.