Справа № 826/10018/16
Суддя: Сорочко Є.О.
Дата ухвалення: 2018-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

18 вересня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Сорочка Є.О.,

суддів Літвіної Н.М.,

Федотова І.В.,

за участю секретаря с/з Грисюк Г.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 травня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до поліцейського роти 3 батальйону 1 Управління патрульної поліції в місті Києві Департаменту патрульної поліції старшого сержанта Білоуса Анатолія Миколайовича, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, Національної поліції України про визнання протиправними дій та стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

- визнати дії поліцейського роти 3 батальйону 1 УПП в місті Києві ДПП старшого сержанта Білоуса А.М. протиправними і скасувати акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 08.03.2016;

- стягнути з поліцейського роти 3 батальйону 1 УПП в місті Києві ДПП старшого сержанта Білоуса А.М. кошти за зберігання автомобіля марки «Daewoo Nexia», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 на спеціальному майданчику в сумі 432 грн. та за перевезення транспортного засобу в розмірі 720 грн, а разом 1 152 грн;

- стягнути з поліцейського роти 3 батальйону 1 УПП в місті Києві ДПП старшого сержанта Білоуса А.М. кошти за завдання моральної шкоди в сумі 10 000 грн.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 травня 2018 року позов задоволено частково:

- визнано протиправними дії поліцейського роти 3 батальйону 1 Управління патрульної поліції в місті Києві Департаменту патрульної поліції старшого сержанта Білоуса Анатолія Миколайовича щодо складання акту від 08.03.2016 огляду та тимчасового затримання транспортного засобу «Daewoo Nexia», державний реєстраційний номер НОМЕР_1;

- скасовано акт від 08.03.2016 огляду та тимчасового затримання транспортного засобу «Daewoo Nexia», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, складений поліцейським роти 3 батальйону 1 Управління патрульної поліції в місті Києві Департаменту патрульної поліції старшим сержантом Білоусом Анатолієм Миколайовичем;

- стягнуто з Національної поліції України на користь ОСОБА_4 шкоду, завдану протиправними діями поліцейського роти 3 батальйону 1 Управління патрульної поліції в місті Києві Департаменту патрульної поліції старшого сержанта Білоуса Анатолія Миколайовича у розмірі 1 152 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Департамент патрульної поліції Національної поліції України в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини справи, недоведено обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що тимчасове затримання транспортного засобу позивача було правомірним.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 08.03.2016 відповідачем - Білоусом А.М. складено акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, а саме автомобіля марки «Daewoo Nexia», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить ОСОБА_4

Як зазначено у вказаному акті, відповідач здійснив огляд та тимчасове затримання транспортного засобу «Daewoo Nexia», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, шляхом доставлення автомобіля для зберігання на спеціальний майданчик за адресою: м. Київ, вул. Червоногвардійська, 20Б.

Підставами для складання акту слугували частина перша статті 121 та частина перша статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП).

Після здійснення позивачем, оплати в сумі 1 152 грн., що складається з витрат пов'язаних з транспортуванням в розмірі 720 грн та 432 грн за зберігання транспортного засобу «Daewoo Nexia», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, ОСОБА_4 10.03.2016 було повернуто тимчасово затриманий автомобіль, який зберігався на спеціальному майданчику.

У подальшому, постановою Деснянського районного суду м. Києва від 30.05.2016 у справі № 754/6695/16-п, судом закрито справу про адміністративне правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, відносно ОСОБА_4 за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

У вказаній постанові судом, серед іншого, зазначено, що згідно висновку лікаря Київської міської наркологічної клінічної лікарні «Соціотерапія», складеного 08.03.2016 щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, у ОСОБА_4 ознак сп'яніння не виявлено. Тому, з урахуванням викладеного, в діях ОСОБА_4 не вбачається порушення пункту 2.9 Правил дорожнього руху, ознак адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП.

У зв'язку із цим, вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про те, що дії відповідача зі складення акту вчинені ним всупереч частини першої статті 265-2 КУпАП та пунктів 2, 4 Порядку тимчасового затримання та зберігання транспортних засобів на спеціальних майданчиках і стоянках, затвердженого постановою від 17 грудня 2008 року № 1102 Кабінету Міністрів України (далі - Порядок), тобто є неправомірними.

Також суд першої інстанції зазначив про обґрунтованість позовних вимог про стягнення моральної шкоди, зазначивши, що вона підлягає стягненню з Національної поліції України, а також про недоведеність позивачем завдання йому моральної шкоди.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

Відповідно до частини першої стаття 265-2 КУпАП у разі наявності підстав вважати, що водієм вчинено порушення, передбачені частинами першою, другою, третьою, четвертою, шостою і сьомою статті 121, частинами третьою, четвертою і п'ятою статті 122 (в частині порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, порушення правил зупинки чи стоянки на місцях, що позначені відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою, на яких дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю), статтями 122-5, 124, 126, частинами першою, другою, третьою і четвертою статті 130, статтями 132-1, 206-1 цього Кодексу, працівник уповноваженого підрозділу, що забезпечує безпеку дорожнього руху, тимчасово затримує транспортний засіб шляхом блокування або доставляє його для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку, що дозволяється виключно у випадку, якщо розміщення затриманого транспортного засобу суттєво перешкоджає дорожньому руху або транспортний засіб розміщений на місцях, призначених для зупинки, стоянки, безоплатного паркування транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю, в тому числі за допомогою спеціального автомобіля - евакуатора.

Як зазначалося, підставою для тимчасового затримання транспортного засобу позивача відповідно до статті 265-2 КУпАП вказано частину першу статті 121 та частину першу статті 130 КУпАП.

Так, частина перша статті 121 КУпАП встановлює відповідальність за керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил.

Частина перша статті 130 КУпАП встановлює відповідальність за Керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Щодо підстави тимчасового затримання транспортного засобу у зв'язку із висновком відповідача про порушення позивачем частини першої статті 130 КУпАП внаслідок його перебування у стані алкогольного сп'яніння.

Згідно Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом від 09.11.2015 № 1452/735 Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров'я України, висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, видається на підставі акта медичного огляду (пункт 16). Зміст висновку щодо результатів медичного огляду особи на стан сп'яніння повідомляється оглянутій особі в присутності поліцейського, який її доставив, про що робиться запис у вищезазначеному висновку (пункт 17). Висновок щодо результатів медичного огляду особи на стан сп'яніння складається в усіх випадках безпосередньо після огляду особи у трьох примірниках: перший примірник видається під підпис поліцейському, який доставив дану особу на огляд, другий видається оглянутій особі, а третій залишається в закладі охорони здоров'я.

Як вбачається з висновку Київської міської наркологічної лікарні «Соціотерапія», що складений о 17 год. 30 хв. 08.03.2016, у позивача ознак сп'яніння не виявлено. Не зважаючи на це, відповідачем при складенні оскаржуваного акту о 19 год. 15 хв. 08.03.2016 вказано частину першу статті 130 КУпАП як підставу затримання транспортного засобу згідно статті 265-2 КУпАП.

Відповідно до частини шостої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

На відсутності у діях позивача ознак адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП наголошував також і Деснянський районний суд м. Києва у постанові від 30 травня 2016 року про закриття провадження у справі № 754/6695/16-п про адміністративне правопорушення з реабілітуючих підстав. Тому вказані обставини в силу частини шостої статті 78 КАС не підлягають доказуванню.

Таким чином, висновок відповідача про наявність підстав для тимчасового затримання транспортного засобу позивача за статтею 265-2 КУпАП у зв'язку з порушенням ним частини першої статті 130 КУпАП є необґрунтованим.

Щодо підстави тимчасового затримання транспортного засобу у зв'язку із висновком відповідача про порушення позивачем частини першої статті 121 КУпАП.

Відповідач у відзиві на позовну заяву та в апеляційній скарзі зазначив про те, що транспортний засіб позивача мав несправності зовнішніх світлових приладів (темної пори доби).

Як зазначалося, частина перша статті 121 КУпАП встановлює відповідальність за керування водієм транспортним засобом, що має несправності &lп;…&? ; зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) &?в;…&? ;.

Зазначена норма відповідає положенням підпункту «б» пункту 31.6 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі - ПДР), згідно якого забороняється подальший рух транспортних засобів, у яких у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості не горять лампи фар чи задніх габаритних ліхтарів.

Згідно визначення пункту 1.10 ПДР темна пора доби - частина доби від заходу до сходу сонця.

Сторонами не заперечується та підтверджується наявною в матеріалах справи копією постанови у справі про адміністративне правопорушення від 08.03.2016 серія ПСЗ № 112499, що порушення, передбачене частиною першою статті 121 КУпАП на думку відповідача було вчинене позивачем о 16 год. 50 хв. При цьому, як вірно зазначено судом першої інстанції, темна пора доби у місті Києві 08.03.2016 розпочалася із заходом сонця о 17 год. 52 хв. Тобто позивач 08.03.2016 о 16 год. 50 хв. об'єктивно не міг вчинити правопорушення, передбачене частиною першою статті 121 КУпАП, оскільки не міг у цей час керувати транспортним засобом із несправностями зовнішніх світлових приладів у темну пору доби, позаяк 16 год. 50 хв. 08.03.2016 було світлою порою доби.

Таким чином, висновок відповідача про наявність підстав для тимчасового затримання транспортного засобу позивача за статтею 265-2 КУпАП у зв'язку з порушенням ним частини першої статті 121 КУпАП є необґрунтованим.

Будь-яких інших, передбачених статтею 265-2 КУпАП обставин відповідачем зазначено не було. Тому, підстави для затримання транспортного засобу позивача були відсутні.

Додаткового щодо доставлення транспортного засобу для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку, колегія суддів звертає увагу на таке.

Згідно частини третьої статті 265-2 КУпАП у разі якщо розміщення затриманого транспортного засобу суттєво не перешкоджає дорожньому руху, крім розміщення транспортного засобу на місцях, призначених для зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю, такий транспортний засіб не може бути доставлений для зберігання на спеціальний майданчик.

Тобто, транспортний засіб не може бути доставлений для зберігання на спеціальний майданчик у випадку, якщо він суттєво не перешкоджає дорожньому руху та не розміщений на місцях, призначених для зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю.

Як зазначено позивачем та не було спростовано відповідачами, транспортний засіб перебував на пакувальному майданчику біля житлового будинку. Будь-яких відомостей про те, що автомобіль був розміщений на місцях, призначених для зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю матеріали справи не містять.

Таким чином, автомобіль позивача був розміщений у дозволеному місці, та не лише суттєво, а взагалі не перешкоджав дорожньому руху. Тому підстав для доставлення транспортного засобу для зберігання на спеціальний майданчик не було.

Посилання в апеляційній скарзі на не, що технічні несправності автомобіля несли загрозу та могли заважати учасникам дорожнього руху колегією суддів відхиляються, оскільки вони є лише суб'єктивним припущенням скаржника.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для затримання транспортного засобу позивача були відсутні.

Поряд із цим, на переконання колегії суддів, обраний позивачем та застосований судом першої інстанції спосіб захисту порушених прав не є належним. Зокрема, дії по складенню акту про тимчасове затримання, як і власне сам акт будь-яким чином не порушують прав позивача, не впливають на обсяг його прав та обов'язків. Вказаний акт не є розпорядчим документом, рішенням відповідача, у ньому виключно зафіксовані вчинені відповідачем дії щодо тимчасового затримання транспортного засобу позивача, які власне і вплинули на спірні правовідносини.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно частини другої статті 9 КАС суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

З огляду на це, колегія суддів дійшла висновку, що належним та ефективним способом захисту порушених прав у цій частині позовних вимог є визнання протиправними дій поліцейського роти 3 батальйону 1 Управління патрульної поліції в місті Києві Департаменту патрульної поліції старшого сержанта Білоуса Анатолія Миколайовича щодо тимчасового затримання транспортного засобу «Daewoo Nexia», (державний реєстраційний номер НОМЕР_1) 08 березня 2016 року.

Щодо стягнення матеріальної шкоди.

За змістом статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 1173 ЦК передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

З пункту 5 постанови пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1992 вбачається, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Таким чином для вирішення питання про відшкодування матеріальної шкоди необхідно встановити: наявність шкоди, протиправність дій відповідача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням відповідача. Кожна із цих складових є обов'язковою умовою для відшкодування завданої шкоди. При цьому, враховуючи специфіку адміністративних правовідносин, відповідно до 1173 ЦК вина органу місцевого самоврядування як обов'язкова підстава матеріальної відповідальності виключається.

Позивачем у даній справі були заявлені вимоги про стягнення матеріальної шкоди, пов'язаної з неправомірним доставленням транспортного засобу для зберігання на спеціальний майданчик.

Відповідно до пункту 13 Порядку за транспортування і зберігання транспортного засобу на спеціальному майданчику чи стоянці справляється плата у встановленому спільним наказом МВС, Мінфіну та Мінекономіки розмірі.

Згідно пункту 12 Порядку повернення тимчасово затриманого транспортного засобу, який зберігається на спеціальному майданчику чи стоянці, здійснюється за письмовим зверненням його водія, власника (співвласника) за умови оплати ним витрат, пов'язаних з транспортуванням та зберіганням такого транспортного засобу, та пред'явлення відповідної постанови у справі про адміністративне правопорушення або протоколу про адміністративне правопорушення у разі їх складення.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно квитанцій №№: 0.0.517534732.2 та 0.0.517535014.2 позивачем при поверненні тимчасово затриманого транспортного засобу сплачено витрати, пов'язаних з транспортуванням та зберіганням такого транспортного засобу, у загальному розмірі 1 152 грн.

Беручи до уваги встановлену судом протиправність дій щодо затримання транспортного засобу, безпосередній зв'язок між цими діями та витратами, понесеними позивачем, колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції про необхідність відшкодування позивачу 1 152 грн як матеріальної шкоди. Розмір вказаної суми скаржником в апеляційній скарзі заперечено не було.

Як зазначалося, статтею 56 Конституції України та статтею 1173 ЦК визначалося, що шкода, завдана фізичній особі незаконними діями органу державної влади, відшкодовується державою.

Відповідно до статті 6 Конституції України державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову.

Згідно частини першої статті 1 Закону України «Національну поліцію» Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Враховуючи викладене, колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції про стягнення матеріальної шкоди саме з Національної поліції України як центрального органу виконавчої влади, у сфері відповідальності якого позивачу було завдано шкоду.

Посилання в апеляційній скарзі на пункт 1 рішення Конституційного Суду України у рішенні від 03 жовтня 2001 року (справа № 1-36/2001 N 12-рп/2001) колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки суд у вказаному скаржником абзаці цього пункту виключно виклав мотивацію суб'єкта конституційного подання, а не власну позицію.

Таким чином, колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції про стягнення з Національної поліції України на користь позивача матеріальної шкоди у розмірі 1 152 грн.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 КАС.

Відповідно до пункту другого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За змістом частини першої статті 317 КАС підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права, то оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню в частині задоволених позовних вимог щодо акту про огляд та тимчасове затримання транспортного засобу, а позов в цій частині частковому задоволенню.

Керуючись статтями 34, 243, 317, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 травня 2018 року скасувати в частині задоволення позовних вимог про:

- визнання протиправними дій поліцейського роти 3 батальйону 1 Управління патрульної поліції в місті Києві Департаменту патрульної поліції старшого сержанта Білоуса Анатолія Миколайовича щодо складання акту від 08.03.2016 огляду та тимчасового затримання транспортного засобу «Daewoo Nexia», державний реєстраційний номер НОМЕР_1;

- скасування акту від 08.03.2016 огляду та тимчасового затримання транспортного засобу «Daewoo Nexia», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, складеного поліцейським роти 3 батальйону 1 Управління патрульної поліції в місті Києві Департаменту патрульної поліції старшим сержантом Білоусом Анатолієм Миколайовичем.

У скасованій частині прийняти нове рішення, яким позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії поліцейського роти 3 батальйону 1 Управління патрульної поліції в місті Києві Департаменту патрульної поліції старшого сержанта Білоуса Анатолія Миколайовича щодо тимчасового затримання транспортного засобу «Daewoo Nexia», (державний реєстраційний номер НОМЕР_1) 08 березня 2016 року.

В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Є.О. Сорочко

Суддя Н.М. Літвіна

Суддя І.В. Федотов

Повний текст постанови складений 19.09.2018.