Справа № 812/1521/18
Суддя: С.В. Борзаниця
Дата ухвалення: 2018-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

24 вересня 2018 рокуСєвєродонецькСправа № 812/1521/18

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Борзаниця С.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження (без виклику сторін) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання бездіяльності протиправною, зобовязання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі за текстом позивач, ОСОБА_1М.), в інтересах якого звернувся представник позивача адвокат ОСОБА_3, до ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області (далі відповідач, Марківське ОУПФУ), відповідно до якої просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність ОСОБА_2 ОУПФУ щодо невиплати пенсії з 01.03.2016;

- зобов'язати Марківське ОУПФУ поновити нарахування та виплату пенсії з дня зупинення, а саме: з 01.03.2016.

Також просить зобовязати відповідача подати до суду звіт щодо виконання судового рішення.

В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що позивач є пенсіонером за віком.

З липня 2015 року позивач перебуває на обліку в ОСОБА_2 ОУПФУ. З березня 2016 року відповідач зупинив виплату пенсії позивачу без повідомлення причин. Позивач зареєстрований за місцем проживання в районі, в якому органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, тому позивач отримав статус внутрішньо переміщеної особи, що підтверджується відповідною довідкою. Рішення щодо припинення виплати пенсії відповідачем не приймалося. Просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач позов не визнав, подав відзив, в якому у задоволенні позовних вимог просить відмовити повністю з таких підстав (арк. спр. 37-41).

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебуває на обліку в управлінні з 18.06.2015 року як внутрішньо переміщена особа. До цього позивач перебував на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в м. Стаханові Луганської області.

Первинна паперова пенсійна справа позивача з усіма документами про призначення та перерахунки пенсії в управлінні відсутня, так як залишилася на непідконтрольній українській владі території у м. Стаханові за попереднім місцем перебування на обліку позивача, а є лише макет створений з документів поданих позивачем при зверненні до управління у червні 2015 року.

На виконання постанови КМУ №637 від 05.11.2014 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» з 01.03.2016 року посилено контроль обліку внутрішньо переміщених осіб та перевірку наявності підстав виплати пенсій на території, підконтрольній українській владі пенсіонерам-переселенцям.

27.02.2016 від Головного управління Пенсійного фонду України Луганської області надійшов список, сформований Держприкордонслужбою та Службою безпеки України сортований по районах Луганської області щодо осіб, які виїхали на непідконтрольні території України та тривалий час не поверталися на територію України, в цьому списку знаходився ОСОБА_1

З березня 2016 року нарахування та виплату пенсії позивачу припинено та особовий рахунок закрито ознакою «9 до зясування». Рішення про припинення виплати пенсії позивачу управлінням не виносилося.

Оскільки позивач згідно довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 18.06.2015 №925021102 зареєстрований на території Марківського району за адресою: с. Первомайське, вул. Єременка, буд.55, то немає жодних перешкод для звернення до ОСОБА_2 відділу обслуговування громадян ОСОБА_2 ОУПФУ за поновленням виплати пенсії.

До теперішнього часу ОСОБА_1 особисто або через законного представника відповідно до п.2 ст. ст. 49 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та п.1.5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління ПФУ 25.11.2005 № 22-1 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846) із заявою до управління з питання поновлення виплати пенсії не звертався.

Отже, позивач передчасно звернувся до суду, не дотримавшись обовязкової процедури особистого звернення до пенсійного органу із заявою про поновлення пенсії.

Просить у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 06.06.2018 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Визнано вважати не пропущеним строк звернення ОСОБА_1 до адміністративного суду з позовом (арк. спр. 1-2).

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 06.06.2018 зупинене провадження у справі до набрання чинності рішенням Верховного Суду у зразковій справі № 805/402/18 (арк. спр. 28-29).

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2018 року провадження у справі поновлено.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 КАС України, суд встановив таке.

Позивач є пенсіонером та отримує пенсію за віком довічно, про що свідчить пенсійне посвідчення від 21.03.1984 (арк. спр. 11).

Відповідно до довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 18.06.2015 № 925021102, виданої управлінням соціального захисту населення ОСОБА_2 районної адміністрації Луганської області, фактичним місцем проживання/перебування позивача є - 92412, Луганська обл., Марківський район, с. Первомайське, вул. Єременко, буд. 55 (арк. спр. 12).

За інформацією Управління праці та соціального захисту населення ОСОБА_2 районної адміністрації Луганської області ОСОБА_1 знаходиться на обліку в Єдиній інформаційній базі даних про взятих на облік осіб, переміщених з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції з 18.06.2015 по теперішній час (арк. спр. 56).

Із змісту листа ОСОБА_2 ОУПФУ від 23.05.2018 № 1997/02.1-09 вбачається, що виплату пенсії позивачу призупинено з 01.03.2017 у звязку з необхідністю перевірки наявності підстав для подальшої виплати пенсії на території, підконтрольній українській владі. Для поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 необхідно особисто звернутися до управління. Поновлення виплати пенсії буде здійснене після отримання рішення Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам (арк. спр. 14).

Згідно наданих відповідачем документів судом встановлено таке.

18.06.2015 позивач звернувся до Маркіського ОУПФУ про взяття на облік пенсійної справи (арк. спр. 44).

Позивачем надані: паспорт (арк. спр. 45), довідка про присвоєння ідентифікаційного номера (арк. спр. 46), пенсійне посвідчення (арк. спр. 46 зворот), довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 18.06.2015 № 925021102 (арк. спр. 47), заява позивача про перерахування належних сум пенсії на поточний рахунок, відкритий у ТВБВ № 10012/0162 філії Луганського обласного управління АТ Ощадбанк (арк. спр. 48).

Згідно довідки від 14.06.2018 позивач отримав пенсію за віком по 29.02.2016 в розмірі 3388,43 грн. Рішення про припинення (зупинення) з 01 березня 2016 року управлінням не виносилося. Нарахування та виплату пенсії було припинено за списками Служби безпеки України (арк. спр. 50).

Вирішуючи адміністративний позов по суті заявлених позовних вимог та оцінюючи обґрунтованість заперечень відповідача, суд виходить з такого.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні, право на пенсію за віком має кожний громадянин похилого віку, який досяг пенсійного віку і має необхідний страховий стаж. Це право обумовлено трудовим внеском і не обмежується будь якими обставинами, включаючи наявність інших доходів. Порядок і умови пенсійного забезпечення громадян похилого віку встановлюється Законом України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

З 22.11.2014 набрав чинності Закон України від 20.10.2014 № 1706-VII Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб (далі Закон № 1706-VII), яким відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, закріплені гарантії для внутрішньо переміщених осіб.

Відповідно до статті 1 Закону № 1706-VII внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Статтею 2 Закону № 1706-VII визначено, що Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні.

Згідно з частиною першою статті 4 Закону № 1706-VII факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону № 1706-VII для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.

Статтею 12 Закону № 1706-VII визначені підстави для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб

Рішення про скасування дії довідки приймається керівником структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем проживання особи та надається внутрішньо переміщеній особі протягом трьох днів з дня прийняття такого рішення (абзац сьомий частини першої статті 12 цього Закону).

Структурний підрозділ з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад на підставі прийнятого рішення невідкладно вносить до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб відомості про скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (абзац частини першої статті 12 цього Закону).

Згідно статті 14 Закону № 1706-VII (Заборона дискримінації) внутрішньо переміщені особи користуються тими ж правами і свободами відповідно до Конституції, законів та міжнародних договорів України, як і інші громадяни України, що постійно проживають в Україні. Забороняється їх дискримінація при здійсненні ними будь-яких прав і свобод на підставі, що вони є внутрішньо переміщеними особами.

Відповідно до частин першої, другої статті 18 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні» право на пенсію за віком має кожний громадянин похилого віку, який досяг пенсійного віку і має необхідний страховий стаж. Це право обумовлено трудовим внеском і не обмежується будь якими обставинами, включаючи наявність інших доходів. Порядок і умови пенсійного забезпечення громадян похилого віку встановлюється Законом України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Стаття 4 Закону №1058 визначає складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, цього Закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов'язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.

Частиною третьою статті 4 Закону №1058 регламентовано, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема: види пенсійного забезпечення, умови участі в пенсійній системі чи їх рівнях, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 Закону №1058 передбачено, що цей Закон регулює відносини, які виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням, порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Згідно з частиною першою статті 47 Закону №1058 пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Питання щодо припинення та поновлення виплати пенсії врегульовані у статті 49 Закону №1058.

Частиною першою статті 49 Закону №1058 передбачено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Зазначений у частині першій статті 49 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування перелік підстав для припинення виплати пенсії підлягає розширеному тлумаченню лише у випадках, передбачених виключно законом.

Скасування довідки внутрішньо переміщеної особи, зміна місця проживання тощо не визначені законами як підстави для припинення виплати пенсії.

Згідно з частиною другою статті 2 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні реєстрація місця проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Таким чином, держава зобов'язана гарантувати громадянам право на соціальний захист, а обмеження цього права можливо лише на підставі законів, що приймаються Верховною Радою України.

Верховний Суд України у своєму рішенні від 06.10.2015 у справі № 608/1189/14-а прийшов до аналогічних висновків та зазначив, що держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати право на отримання пенсії незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія (реєстраційний № рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень 53026124).

Постанови Кабінету Міністрів України від 01.10. 2014 року № 509 Про облік внутрішньо переміщених осіб, від 05.11.2014 року № 637 Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та від 08.06.2016 року № 365 Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, не є законами, а тому ці підзаконні нормативно-правові акти не можуть змінювати в бік звуження права громадян, які встановлені нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

Суд зазначає, що положення загального Закону №1058 підлягають застосуванню з врахуванням спеціального законодавства, яке регулює здійснення соціальних виплат щодо осіб, які мешкали на території, яка тимчасово не контролюється українською владою.

Як наслідок, суд аналізує спірні правовідносини з урахуванням положень як Закону №1058, так і Закону України «Про боротьбу з тероризмом», Закону № 1706-VII та інших законів.

Відповідач в запереченнях пояснив, що пенсійні виплати позивачу були заблоковані з урахуванням положень Закону № 1706-VII та постанов КМУ з питань регулювання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Однак при цьому конкретної підстави не зазначив, жодного рішення щодо припинення виплат пенсії позивачу відповідачем не приймалося.

Така позиція відповідача є хибною з огляду на те, що відповідно до положень спеціального Закону № 1706-VІІ, а саме: статті 12, питання щодо позбавлення особи статусу внутрішньо переміщеної внаслідок зміни фактичного місця проживання віднесені до повноважень не органу Пенсійного фонду України, а до повноважень структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем проживання особи.

Як наслідок, відповідач не є тим органом, який відповідно до законодавства уповноважений надавати юридичну оцінку щодо місця проживання внутрішньо переміщеної особи.

В свою чергу, судом встановлено, що позивач перебуває на обліку у підрозділі з питань соціального захисту населення та не знятий з обліку як внутрішньо переміщена особа.

Судом не виявлені колізії між положеннями ст. 7 Закону № 1706-VІІ та ст. 49 Закону №1058, оскільки як ст. 7 Закону № 1706-VІІ, так й інші статті цього Закону не регламентують порядок припинення виплати пенсії внутрішньо переміщеній особі, що б суперечило положенням Закону №1058.

Відповідач посилався на ті обставини, що було отримано лист від 27.03.2017 № 3147/02 про відсутність за місцем проживання одержувачів пенсій з числа внутрішньо переміщених осіб та про призупинення з 01.04.2017 виплати пенсії вказаним особам, до яких віднесено позивача.

Однак при цьому відповідач не надав та не зазначив жодного доказу, який би свідчив про факт постійного проживання позивача за іншою адресою, аніж зазначеною у довідці внутрішньо переміщеної особи. Таких доказів також не виявлено і судом .

Натомість, судом встановлено, що відповідач в порушення ч. 1 ст. 49 Закону №1058 зовсім не виносив рішення про припинення виплати пенсії позивачу, фактично припинивши її виплату.

Відповідач в запереченнях посилався на те, що позивач не позбавлений права на отримання пенсії на підконтрольній органам державної влади України території у разі відновлення виплати пенсії на підставі рішення комісії.

Однак судом встановлено, що позивач ніколи не позбавлялася статусу внутрішньо переміщеної особи, що підтверджено матеріалами справи, а також стосовно нього не приймалося рішення про припинення виплати пенсії, що підтверджено самим відповідачем. У звязку з чим така позиція відповідача є хибною та документально не підтвердженою. Оскільки самого рішення про припинення виплати пенсії не приймалося, відсутні й підстави для звернення щодо відновлення таких виплат.

Як встановлено судом, відповідач діяв всупереч вимогам Законів, які регламентують пенсійне забезпечення позивача як внутрішньо переміщеної особи, та зовсім не мав підстав для припинення виплати пенсії.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що припинення з 01 березня 2016 року виплат позивачу раніше призначеної пенсії за віком є протиправним, що вказує на наявність підстав зобов'язати відповідача поновити виплату пенсії позивачу саме з 01 березня 2016 року.

Вирішуючи спір, судом враховуються правові висновки, викладені у рішенні Верховного Суду від 03 травня 2018 року за результатами розгляду зразкової справи №805/402/18 (провадження № Пз/9901/20/18), стосовно того, що непідтвердження фактичного місця проживання не є передбаченою законом підставою для припинення виплати пенсії, а Постанова КМУ № 365 є підзаконним нормативно-правовим актом, який обмежує встановлене законодавством право на отримання пенсії позивачем.

В силу приписів ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України зазначені висновки мають бути враховані судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

З урахуванням вище викладеного, суд враховує висновки, викладені у рішенні Верховного Суду від 03 травня 2018 року за результатами розгляду зразкової справи №805/402/18, як такі, що відповідають фактичним обставинам по даній адміністративній справі, та застосовує їх в якості підстав для задоволення заявлених позовних вимог.

Що стосується клопотання позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, суд зауважує на таке.

Відповідно до частини першої статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Положення статті 382 КАС України не є імперативними, тобто, передбачають право суду діяти на власний розсуд в залежності від обставин справи. Суд вважає, що за своїм змістом такі заходи контролю за виконанням судового рішення є додатковим засобом для спонукання субєкта владних повноважень до вчинення дій з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази, що відповідач буде ухилятися від виконання рішення суду у визначений чинним законодавством спосіб.

За таких обставин відсутня необхідність застосування положень статті 382 КАС України.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивач звільнений від сплати судового збору згідно з пунктом 9 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір".

Оскільки у даній справі позовні вимоги щодо зобовязання вчинити певні дії (вимоги немайнового характеру) задовольняються, а згідно ч. 1 ст. 139 КАС України судові витрати підлягали оплаті, судовий збір у розмірі 704,80 грн. належить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ОСОБА_2 ОУПФУ.

На підставі пункту 1 частини першої статті 371 КАС України, яким закріплено, що негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць, рішення суду слід звернути до негайного виконання у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 3388,43 грн.

Керуючись статтями 2, 8, 9, 19, 20, 32, 72, 77, 90, 94, 132, 133, 139, 241-246, 250, 255, 262, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання бездіяльності протиправною, зобовязання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області щодо невиплати ОСОБА_1 раніше призначеної пенсії за віком з 01 березня 2016 року.

Зобовязати Марківське обєднане управління Пенсійного фонду України Луганської області (ідентифікаційний код 41247405, місцезнаходження: 92400, Луганська область, Марківський район, селище міського типу Марківка, вул. Центральна, будинок 20) поновити ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1; зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3 (Стаханов), вул. Тверська, буд. 27, фактичне місце проживання: 92412, Луганська обл., Марківський район, с. Первомайське, вул. Єременко, буд. 55) з 01 березня 2016 року виплату раніше призначеної пенсії за віком.

Рішення суду звернути до негайного виконання у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 3388,43 грн. (три тисячі триста вісімдесят вісім гривень 43 коп.)

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області (ідентифікаційний код 41247405, місцезнаходження: 92400, Луганська область, Марківський район, селище міського типу Марківка, вул. Центральна, будинок 20) до Державного бюджету України (за банківськими реквізитами: отримувач коштів ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, код за , банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача 899998, рахунок отримувача 6001, код класифікації доходів бюджету 22030106) судовий збір в сумі 704,80 грн. (сімсот чотири гривні 80 коп.)

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або справа розглянута в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя ОСОБА_4