Справа № 2а-9790/12/2670
Суддя: Стародуб О.П.
Дата ухвалення: 2018-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

21 вересня 2018 року

м. Київ

справа №2а-9790/12/2670

адміністративне провадження №К/9901/1933/18

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову окружного адміністративного суду м. Києва від 17.01.2013р. (суддя - Клименчук Н.М.) та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 27.05.2014р. (судді: Шостак О.О., Мамчур Я.С., Желтобрюх І.Л.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, Головного управління земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

У липні 2012 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Київської міської ради, Головного управління земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог (а.с. 158, т. 1), просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення Печерської районної ради м. Києва № 38 від 08.04.1999р. «Про приватизацію окремих вбудованих нежитлових приміщень, нежитлової споруди та зняття з приватизації окремих нежитлових приміщень, що належать до комунальної власності Печерського району м. Києва» в тій частині, що стосується приміщень будинку АДРЕСА_1;

- зобов'язати Головне управління земельних ресурсів виконавчого органу Київради виключити з державного земельного кадастру, автоматизованої системи ПК «Кадастр» запис про Товариство з обмеженою відповідальністю «Вторбудвест» як співкористувача земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що нежитлові приміщення, які знаходяться у будинку АДРЕСА_1 не підлягають приватизації, а оскаржуване рішення прийняте з порушенням ч. 3 ст. 2 Закону України «Про приватизацію невеликих підприємств (малу приватизацію)».

Крім того, у ст. 4 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію) визначено державні органи яким надано право здійснювати продаж майна, районні ради до них не входять, а тому Печерська районна рада м. Києва не мала права приймати рішення про приватизацію окремих вбудованих нежитлових приміщень у будинку АДРЕСА_1 шляхом викупу орендарями.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 04.07.2012р. справу передано на розгляд Окружного адміністративного суду м. Києва.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 19.07.2012р. прийнято до провадження зазначену справу та призначено судовий розгляд.

Постановою окружного адміністративного суду м. Києва від 17.01.2013р., залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 27.05.2014р., в позові відмовлено.

З такими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій не погодилася позивач, подала касаційну скаргу, в якій посилається на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування касаційної скарги посилається на те, що рішення Печерської районної ради м. Києва № 38 від 08.04.1999р. прийнято за відсутності відповідних повноважень, оскільки нежитлове приміщення будинку АДРЕСА_1 не належало до комунальної власності. Крім того, нежитлове приміщення будинку АДРЕСА_1 є нерухомою пам'яткою історії та культури з 1986 року, а згідно положень ч. 4 ст. 2 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» (чинного на момент виникнення правовідносин) будівлі або їх окремі частини, які становлять національну, культурну і історичну цінність і перебувають під охороною держави, не можуть бути об'єктами малої приватизації.

В ході розгляду справи по суті судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що рішенням Київської міської ради народних депутатів від 13.01.1992р. № 26 «Про формування комунального майна міста та районів» (Додаток 11) приміщення по АДРЕСА_2, АДРЕСА_1, АДРЕСА_3, АДРЕСА_4, АДРЕСА_5 передано у власність територіальної громади Печерського району .

Рішенням шостої сесії Печерської районної ради м. Києва від 08.04.1999 №38 «Про приватизацію окремих вбудованих нежитлових приміщень, нежитлової споруди та зняття з приватизації окремих нежитлових приміщень, що належить до комунальної власності Печерського району міста Києва» знято заборону та затверджено на приватизацію шляхом викупу орендарями об'єкти комунальної власності району, зокрема, вбудовані нежитлові приміщення згідно з додатком 1, яким визначено перелік вбудованих нежитлових приміщень що належать до комунальної власності Печерського району і підлягають приватизації шляхом їх викупу орендарями, а саме: АДРЕСА_2, АДРЕСА_1, АДРЕСА_3, АДРЕСА_4, АДРЕСА_5 (а.с.17-18).

Згідно договору купівлі-продажу вбудованого нежитлового приміщення від 22.02.2000р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Вторбудвест» викупило нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1.

Вважаючи дії відповідача протиправними позивач звернувся до суду з даним позовом.

Розглядаючи справу та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з яким погодився і апеляційний суд, виходив з того, що Рішення Печерської районної ради м. Києва від 08.04.1999 № 38 прийнято в межах та на підставі передбачених Законом України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» чинного на момент прийняття оскаржуваного рішення.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що нежитлові приміщення другого поверху площею 268,4 кв.м. у будинку АДРЕСА_1 на час прийняття оскаржуваного рішення перебували у комунальній власності територіальної громади Печерського району в особі Печерської районної у м. Києві ради на підставі рішення Київської міської ради народних депутатів від 13.01.1992р. № 26 «Про формування комунального майна міста та районів».

Крім того, судами встановлено, що нежитлові приміщення другого поверху площею 268,4 кв.м. у будинку АДРЕСА_1 є історичною та культурною пам'яткою місцевого значення, а Управлінням охорони пам'яток історії, культури та історичного середовища 17.06.1999р. видано Товариству з обмеженою відповідальністю «Вторбудвест» охоронні зобов'язання № 271 по нерухомій пам'ятці історії та культури на нежитлове приміщення, загальною площею 268,4 кв.м. в будинку АДРЕСА_1.

Судами першої та апеляційної інстанцій також встановлено, що продавцем нежитлового приміщення, загальною площею 268,4 кв.м. в будинку АДРЕСА_1 виступав Фонд приватизації комунального майна Печерського району м. Києва, створений печерською районною у м. Києві радою, що свідчить про дотримання вимог, встановлених у ст. 4 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» щодо здійснення продажу об'єктів малої приватизації органами приватизації, створеними місцевими Радами.

Суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку про те, що під час прийняття рішення шостої сесії Печерської районної ради м. Києва від 08.04.1999 №38 дотримано вимоги Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» в редакції від 07.08.1996р., що діяла на час виникнення спірних правовідносин.

Такі висновки судів попередніх інстанцій колегія суддів вважає передчасними з наступних мотивів та передбачених законом підстав.

Так, доводи позовної заяви пов'язані з незаконністю оскаржуваного рішення відповідача, оскільки спірне майно не належить до комунальної власності і відповідач не був наділений повноваженнями по розпорядженню ним.

В той же час суди в порушення вимог статті 159 КАС України (в редакції, чинній на час вирішення справи) щодо законності та обґрунтованості судового рішення та вимог щодо безпосереднього дослідження доказів не з'ясували чи належить спірне майно до комунальної власності, рішення на яке посилався суд від 13.11.1992р. №26 в матеріалах справи відсутнє, а інших доказів на підтвердження таких обставин суду також надано.

Крім того, обставини справи щодо неналежності спірного майна до об'єктів національної культурної чи історичної цінності та наявність передбаченої законом заборони на його приватизацію встановлені судами без дослідження відповідних доказів.

Крім того, судами вирішено не всі позовні вимоги, хоча з матеріалів справи вбачається, що позивачем також заявлено вимогу про зобов'язання Управління управління земельних ресурсів виконавчого органу Київради виключити запис про ТОВ «Вторбудвест» з державного земельного кадастру, і на обґрунтування вимог в цій частині позивачем подавались уточнення та відповідні докази.

Також із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що спірне майно розташоване у житловому будинку, однак віднесено до нежитлових приміщень. В той же час судами належним чином не з'ясовано характер спірних правовідносин, які виникли між сторонами і відповідно чи поширюється на спірні правовідносини положення Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» чи такі врегульовані законодавством з питань приватизації державного (комунального) житлового фонду.

Крім того, в ході розгляду справи судами встановлено, що спірним рішенням дозволено приватизацію спірного майна, яке в подальшому придбало ТОВ «Вторбудвест».

Зміст позовних вимог і фактичні обставини, які підлягають встановленню в ході розгляду справи, свідчать про те, що рішення у даній справі може вплинути на права, свободи, інтереси або обов'язки ТОВ «Вторбудвест», однак останнє до участі у справі залучене не було.

Відповідно до ч. 4 ст. 343 КАС України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення за наявності підстав, які тягнуть за собою обов'язкове скасування судового рішення

Відповідно пункту 1 частини 2 статті 353 КАС України, підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

За правилами пункту 4 частини 3 статті 353 КАС України порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судових рішень з направленням справи на новий розгляд, якщо суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов'язки осіб, які не були залучені до участі у справі.

В свою чергу відповідно до ч. 2 ст. 341 КАС України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

За таких обставин постанова окружного адміністративного суду м. Києва від 17.01.2013р. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 27.05.2014р. підлягають скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції на новий розгляд.

Керуючись статтями 349, 343, 350, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

п о с т а н о в и в:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову постанову окружного адміністративного суду м. Києва від 17.01.2013р. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 27.05.2014р. скасувати, а справу направити до суду першої інстанції на новий розгляд.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

О.П. Стародуб

Т.О. Анцупова

В.М. Кравчук