Справа № 148/625/17
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2018-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

25 вересня 2018 року

м. Київ

справа №148/625/17

адміністративне провадження №К/9901/21919/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді - Гімона М.М. (суддя-доповідач),

суддів: Мороз Л.Л., Бучик А.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Тульчинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області на постанову Тульчинського районного суду Вінницької області від 31 травня 2017 року (головуючий суддя Саламаха О.В.) та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 13 липня 2017 року (головуючий суддя Біла Л.М., судді: Граб Л.С., Гонтарук В.М.) у справі №148/625/17 за позовом ОСОБА_1 до Тульчинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області про визнання дій протиправними та зобов'язання провести перерахунок і виплату пенсії, -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Тульчинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області, в якому просила:

- визнати протиправними дії відповідача щодо виплати пенсії нижче від мінімального прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного Законами України про Державний бюджет;

- зобов'язати відповідача перерахувати та виплатити починаючи з 17 вересня 2015 року з урахуванням проведених виплат пенсію врахувавши, що розмір виплаченої пенсії не може бути нижчим від мінімального прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного Законом України про Державний бюджет.

Постановою Тульчинського районного суду Вінницької області від 31 травня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 13 липня 2017 року, позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Тульчинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області щодо виплати ОСОБА_1 пенсії у розмірі нижчому від прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність. Зобов'язано Тульчинське об'єднане управління Пенсійного фонду України Вінницької області перерахувати ОСОБА_1 та виплатити пенсію за період з 06.10.2016 по 06.04.2017 з урахуванням раніше виплачених сум, з подальшою виплатою пенсії у відповідності до прожиткового мінімуму встановленого для осіб, що втратили працездатність. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвала Вінницького апеляційного адміністративного суду від 13 липня 2017 року підписана з Окремою думкою судді Білої Л.М.

Вирішуючи спір між сторонами, суди встановили, що ОСОБА_1 з 16 липня 2015 року перебуває на обліку в органах Пенсійного фонду України та отримує пенсію за віком в розмірі 949,00 грн.

Розмір пенсії позивача обчислений з урахуванням наявного страхового стажу тривалістю 15 років 27 днів та пропорційно наявному трудовому стажу.

14 березня 2017 року ОСОБА_1 звернулась до відповідача з заявою про перерахунок і підвищення її пенсії до розміру прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб.

Листом від 20 березня 2017 року №965/13-13/02/1 відповідач відмовив у здійсненні перерахунку розміру пенсії, оскільки для підвищення пенсійних виплат одержувачам пенсій при неповному стажі немає законних підстав (а.с. 8-9).

Суди дійшли висновку про протиправність відмови УПФ у перерахунку пенсії, мотивуючи свої рішення тим, що відповідно до ч. 3 ст. 46 Конституції України пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом. Положеннями ст. 2 Закону України "Про прожитковий мінімум" передбачено, що прожитковий мінімум застосовується для встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком, визначення розмірів соціальної допомоги, допомоги сім'ям з дітьми, допомоги по безробіттю, а також стипендій та інших соціальних виплат виходячи з вимог Конституції України та законів України.

Отже, суди дійшли висновку, що пенсія позивача, що є основним джерелом існування, має забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Не погодившись з рішеннями судів попередніх інстанцій, Тульчинське об'єднане УПФ подало касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що дії УПФ відповідають нормам чинного законодавства, оскільки розмір пенсії позивача обчислено у відповідності до ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пропорційно наявному трудовому стажу позивача - 15 років та здійснено доплату щомісячної адресної допомоги у розмірі 474,50грн. відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 26.03.2008 №265 "Деякі питання пенсійного забезпечення громадян". Крім того, відповідач вказує, що позивачем не надано жодних доказів стосовно того, чи зверталась вона до органів соціального захисту населення, чи не отримує вона виплат з інших джерел, тобто не доведено того факту, що пенсія є єдиним основним джерелом існування.

Верховний Суд розглядав справу з подібними правовідносинами, а саме №607/8511/17 (провадження № К/9901/46027/18) за позовом ОСОБА_2 до Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії.

Постановою від 8 травня 2018 року у вказаній справі Верховний Суд залишив без змін постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 23 січня 2018 року, якою відмовлено у задоволенні позову про визнання протиправними дії Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області та зобов'язання його здійснити з 1 вересня 2015 року перерахунок пенсії у розмірі не нижчому ніж розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, відповідно до частини 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням виплачених сум.

Постанова Верховного Суду вмотивована тим, що відповідно до статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення. Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу. Судом встановлено, що страховий стаж позивачки складає 24 роки 10 місяців 9 днів. Оскільки розмір страхового стажу позивачки є меншим ніж передбачено частиною першою статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку про те, що ОСОБА_2 не набула права на отримання пенсії у розмірі прожиткового мінімуму, а отже відсутні підстави для задоволення позову.

Таким чином, Верховний Суд у справі №607/8511/17 (провадження № К/9901/46027/18), фактично, встановив право особи на отримання пенсії не нижче прожиткового мінімуму виключно за наявності мінімального страхового стажу у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років.

Колегія суддів вважає за необхідне відступити від вказаного висновку Верховного Суду з огляду на таке.

Частинами першою і третьою статті 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Отже, зазначеними положеннями Конституції України, які є нормою прямої дії, імперативно визначене право громадян на пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, які є основним джерелом існування, у розмірі, який має забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

За приписами частини першої статті 26 Закону №1058-IV, в редакції чинній до 11 жовтня 2017 року, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Згідно з частиною першою статті 28 Закону №1058-IV, в редакції станом на час призначення позивачу пенсії, мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. При цьому частиною другою названої статті визначено, що за наявності страхового стажу меншої тривалості, ніж передбачено частиною першої цієї статті (тобто менше 35 років у чоловіків), пенсія за віком встановлюється в розмірі, пропорційному наявному страховому стажу, виходячи з мінімального розміру пенсії за віком.

Постановою Кабінету Міністрів України від 26.03.2008 року № 265 «Деякі питання пенсійного забезпечення громадян», в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2014 року №112, встановлено, що розмір пенсійної виплати не може бути нижчий за 949 грн., а також передбачена виплата щомісячної державної адресної допомоги у сумі, що не вистачає до зазначеного розміру (949грн).

Колегія суддів вважає, що до спірних правовідносин при визначенні розміру пенсійної виплати позивача, підлягають застосуванню норми Конституції України, а не постанови Кабінету Міністрів України від 26.03.2008 року №265, оскільки вона має вищу юридичну силу і її норми є нормами прямої дії, а постанова Кабінету Міністрів України №265 їм суперечить. При цьому, розмір пенсійної виплати, яка є основним джерелом існування, який імперативно закріплений Конституцією України, повинен забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до частини першої статті 346 КАС України суд який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, передає справу на розгляд палати, до якої входить така колегія, якщо ця колегія вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з цієї самої палати або у складі такої палати.

Згідно зі статтею 347 КАС України питання про передачу справи на розгляд палати, об'єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду вирішується судом за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи.

Про передачу справи на розгляд палати, об'єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду суд постановляє ухвалу із викладенням мотивів необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у рішенні, визначеному в частинах першій - четвертій статті 346 цього Кодексу, або із обґрунтуванням підстав, визначених у частинах п'ятій або шостій статті 346 цього Кодексу.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для передачі справи №148/625/17 (провадження К/9901/21919/18) на розгляд палати, до якої входить колегія, що розглядає цю справу.

Керуючись ст.ст. 346, 347 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Справу №148/625/17 за позовом ОСОБА_1 до Тульчинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області про визнання дій протиправними та зобов'язання провести перерахунок і виплату пенсії, за касаційною скаргою Тульчинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області на постанову Тульчинського районного суду Вінницької області від 31 травня 2017 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 13 липня 2017 року, передати на розгляд палати, до якої входить колегія, що розглядає цю справу.

Ухвала набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

М.М. Гімон

Л.Л. Мороз

А.Ю. Бучик ,

Судді Верховного Суду