Справа № 826/15589/17
Суддя: Пилипенко О.Є.
Дата ухвалення: 2018-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2018 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Пилипенко О.Є.

суддів - Глущенко Я.Б. та Кузьмишиної О.М.,

при секретарі - Грабовській Т.О.,

за участю:

позивача: - ОСОБА_1,

представників відповідача: - Кідіної Н.В.,

- Гунченко О.А.,

представника третьої особи: - Кочури А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 травня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, третя особа: Національне агентство України з питань державної служби про поновлення на роботі,

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2017 року позивач - ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, третя особа: Національне агентство України з питань державної служби про поновлення на роботі, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати Наказ від 10 листопада 2017 року № 324-к/тр «Про звільнення ОСОБА_1» із займаної посади головного спеціаліста відділу з питань проведення перевірок департаменту суддівської кар'єри секретаріату Комісії 14 листопада 2017 року за вчинення дисциплінарного проступку - порушення Присяги державного службовця, п.4 ч. 1 ст. 87 ЗУ «Про державну службу»;

- поновити ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста відділу з питань проведення перевірок департаменту суддівської кар'єри секретаріату Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;

- стягнути з Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (код СДРПОУ 37316378, місцезнаходження: вул. Механізаторів, 9, м. Київ, 03109) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_1) середньомісячну заробітну плату за час вимушеного прогулу, а також не нараховану заробітну плату на час відсторонення від роботи під час проведення службової перевірки;

- стягнути з Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (, місцезнаходження: вул. Механізаторів, 9, м. Київ, 03109) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_1) завдану моральну шкоду у розмірі 300 000 грн.".

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 травня 2018 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення було неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст.. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що скасувати Наказ від 10 листопада 2017 року № 324-к/тр «Про звільнення ОСОБА_1» із займаної посади головного спеціаліста відділу з питань проведення перевірок департаменту суддівської кар'єри секретаріату Комісії 14 листопада 2017 року за вчинення дисциплінарного проступку - порушення Присяги державного службовця, п.4 ч. 1 ст. 87 ЗУ «Про державну службу» прийнятий Вищою кваліфікаційною комісією суддів України в межах та на підставі норм чинного законодавства, матеріалів проведеного службового розслідування.

Колегія суддів вважає вказаний висновок суду першої інстанції обґрунтованим, з огляду на наступне.

Як встановлено судом та вбачається з наявних матеріалів справи, ОСОБА_1 Наказом Голови Вищої кваліфікаційної комісії суддів України №31- к/тр від 03.02.2017 року було призначено з 07.02.2017 р. на посаду головного спеціаліста відділу з питань проведення перевірок департаменту суддівської кар'єри секретаріату Комісії.

Згідно з копією особової справи позивача, зокрема, копії трудової книжки, позивачем прийнято присягу державного службовця 09.06.2011 р.

До відповідача надійшли анонімне звернення від 09.10.2017 р., в якому зазначено, що ОСОБА_1, яка обіймає посаду головного спеціаліста відділу з питань проведення перевірок департаменту суддівської кар'єри секретаріату Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, з використанням наданих їй повноважень та з метою одержання неправомірної вигоди в період з серпня по жовтень 2017 року, вимагає грошові кошти у працівників Апеляційного суду міста Києва, які беруть участь у доборі кандидатів на посаду судді місцевого суду, оголошеному Комісією 03.04.2017 р..

На підставі зазначеного звернення, на виконання наказів Голови Комісії від 10.10.2017 року № 296-к/тр «Про проведення службового розслідування» та від 20.10.2017 № 303-к/тр «Про продовження строку проведення службового розслідування», відповідно до частини п'ятої статті 53 Закону України «Про запобігання корупції», відповідачем було проведено службове розслідування стосовно позивача.

Наказом від 10.10.2017 року позивача було відсторонено від здійснення повноважень на період проведення службового розслідування, про що останню було повідомлено, про що свідчить Акт приймання - передавання справ і матеріалів №21.2-806/17 від 10.10.2017 р., який містить підпис позивача.

12 жовтня 2017 року позивачем було надано пояснення щодо обставин, які викладені в анонімному зверненні.

Також, 29.09.2017 р. до відповідача надійшло звернення ОСОБА_6 від 28.09.2017 р., в якому зазначено, що на неї як на учасника добору кандидатів на посаду судді місцевого суду, оголошеному Комісією 03.04.2017 р., чиниться тиск з використанням інформації, що містить персональні дані, особами, які на її думку, є працівниками Комісії.

Як вбачається з матеріалів справи, дане звернення не містило будь - яких посилань щодо позивача, а наказ «Про проведення службового розслідування» від 10.10.2017 р. не містить будь - яких посилань на звернення ОСОБА_6

Службовою запискою від 19.10.2017 р. №19-216/17 головою комісії з проведення службового розслідування у начальника управління інформаційних технологій ВККС ОСОБА_7 було витребувано інформацію щодо наявності на робочому комп'ютері позивача інформації щодо ОСОБА_8 та її близьких осіб.

Службовою запискою від 19.10.2017 р. №24-56с/17 начальник управління інформаційних технологій ВККС ОСОБА_7 повідомив, що на комп'ютері позивача містилися матеріали суддівського досьє ОСОБА_6

19 жовтня 2017 року у позивача було відібрано письмові пояснення щодо даної обставини, за змістом яких позивач зазначив про відсутність у нього пояснень відносно цього.

Матеріали справи містять зроблені 06.11.2017 р. об 17 год. 21 хв. скріншоти, з яких вбачається, що користувачем ОСОБА_1 було збережено 26.05.2017 р. об 12год.18 хв. файл Microsoft Office Word з назвою « 00789_ОСОБА_6» та 29.05.2017 р. о 15 год. 40 хв. файл ABBYY PDF з ідентичною назвою.

Відповідно до службової записки від 23.10.2017 р. № 21-54/17, наданої начальником відділу ведення суддівського досьє департаменту суддівської кар'єри секретаріату Комісії ОСОБА_10, формування і ведення суддівського досьє судді Київського апеляційного адміністративного суду ОСОБА_6. було розпочато 08.04.2016 р. головним спеціалістом відділу ведення суддівського досьє ОСОБА_11; за період з 01.01.2017 р. по 10.10.2017 р. зазначене досьє до інших структурних підрозділів департаменту суддівської кар'єри чи інших структурних підрозділів секретаріату Комісії не передавалося. Копії документів та інших матеріалів, що містяться с суддівському досьє ОСОБА_6, працівникам відділу або інших структурних підрозділів не надавалися. Крім того, зазначено, що дане досьє після опрацювання інспектором Комісії було повернуто до відділу ведення суддівського досьє 28.04.2016 р., про що зроблено запис в журналі реєстрації видачі суддівських досьє для ознайомлення, і станом на 23.10.2017 р. не видавалося.

Судом було запропоновано відповідачу надати інформацію про місце перебування комп'ютера, за яким працював позивач та стан збереження інформації на ньому, з метою можливого призначення досліджень, якими можна було б підтвердити чи спростувати зазначені обставини.

Відповідачем, в письмових поясненнях від 16.05.2018 р. №19-237/18 було повідомлено суду, що комп'ютер передано іншому працівнику, а інформацію, яка на ньому містилася - знищено. Також, в наданих поясненнях відповідач заперечив будь - яку можливість збереження файлу під обліковим записом позивача іншою особою.

Судом першої інстанції також було викликано та допитано в якості свідка начальника управління інформаційних технологій ВККС ОСОБА_7, який підтвердив обставини, викладені у службовій записці від 19.10.2017 р. №24-56с/17, та пояснив, що скріншоти зроблені за його участі та відповідали змісту комп'ютера позивача. Також свідок пояснив, що файли перебували у розділі «корзина» тобто були видалені користувачем, проте, не остаточно, з огляду на особливості операційної системи, та підтвердив, що користувачем, зазначеним у скріншотах, є позивач. 06.11.2017 року, членами комісії з проведення службового розслідування за його результатами було складено акт, з яким було ознайомлено позивача, а позивачем, в свою чергу - надано заперечення на акт від 07.11.2017 р., які містяться в матеріалах справи.

Згідно з протоколом засідання дисциплінарної комісії №2 від 07.11.2017 р., комісією було прийнято рішення внести подання про застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення.

07.11.2017 року за результатами розгляду матеріалів службового розслідування, проведеного в межах Закону України «Про запобігання корупції», та пояснень ОСОБА_1, дисциплінарна комісія з розгляду дисциплінарних справ стосовно державних службовців, які займають посади державної служби категорій «Б» і «В» секретаріату Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, дійшла висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 1 частини другої статті 65 Закону.

Керуючись пунктом 1 частини другої статті 65, статтями 68, 69, пунктом 4 частини першої та частиною шостою статті 66 Закону, дисциплінарна комісія внесла на розгляд Голови Комісії подання про застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у виді звільнення з посади державної служби за порушення Присяги державного службовця.

За результатами розгляду наданих матеріалів, Головою Комісії було видано наказ від 10.11.2017 року № 324-к/тр «Про звільнення ОСОБА_1.». Вважаючи дії відповідача щодо проведення службового розслідування а також видання наказу про звільнення - протиправним, позивачка звернулась із вказаним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про державну службу» від 16.12.93 року N 3723-XII, який був чинним на момент прийняття присяги державного службовця позивачем, державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави.

Як визначено частинами другою та третьою статті 3 цього ж Закону, відносини, що виникають у зв'язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.

Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 30 Закону України «Про державну службу» крім загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України, державна служба припиняється у разі відмови державного службовця від прийняття або порушення Присяги, передбаченої статтею 17 цього Закону.

Текст Присяги наведено у частині другій статті 17 Закону N 3723: "Повністю усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю, що буду вірно служити народові України, суворо дотримувати Конституції та законів України, сприяти втіленню їх у життя, зміцнювати їх авторитет, охороняти права, свободи і законні інтереси громадян, з гідністю нести високе звання державного службовця, сумлінно виконувати свої обов'язки".

Аналізуючи текст Присяги, можна дійти висновку, що в основі поведінки державного службовця закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, порушення яких утворює факт порушення Присяги. Тому, складаючи Присягу, державний службовець покладає на себе не тільки певні службові зобов'язання, але й моральну відповідальність за їх виконання. У зв'язку з цим як порушення Присяги слід розуміти скоєння державним службовцем проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов'язкам, підриває довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження авторитету державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов'язків.

Така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 21 травня 2013 року (справа № 21-403а12), від 4 червня 2013 року (справа №21-167а13) та від 9 липня 2013 року (справа №21-217а13).

Статтею 64 Закону України «Про державну службу» встановлено, що за невиконання або неналежне виконання посадових обов'язків, визначених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами у сфері державної служби, посадовою інструкцією, а також порушення правил етичної поведінки та інше порушення службової дисципліни державний службовець притягається до дисциплінарної відповідальності у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 67 Закону України «Про державну службу», дисциплінарне стягнення має відповідати характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку та ступеню вини державного службовця. Під час визначення виду дисциплінарного стягнення необхідно враховувати характер дисциплінарного проступку, обставини, за яких він був вчинений, настання тяжких наслідків, добровільне відшкодування заподіяної шкоди, попередню поведінку державного службовця та його ставлення до виконання посадових обов'язків. Частиною п'ятою статті 53 Закону України «Про запобігання корупції» передбачено, що повідомлення про порушення вимог цього Закону може бути здійснене працівником відповідного органу без зазначення авторства (анонімно).

Вимоги до анонімних повідомлень про порушення вимог цього Закону та порядок їх розгляду визначаються цим Законом.

Анонімне повідомлення про порушення вимог цього Закону підлягає розгляду, якщо наведена у ньому інформація стосується конкретної особи, містить фактичні дані, які можуть бути перевірені.

Анонімне повідомлення про порушення вимог цього Закону підлягає перевірці у термін не більше п'ятнадцяти днів від дня його отримання. Якщо у вказаний термін перевірити інформацію, що міститься в повідомленні, неможливо, керівник відповідного органу або його заступник продовжують термін розгляду повідомлення до тридцяти днів від дня його отримання.

У разі підтвердження викладеної у повідомленні інформації про порушення вимог цього Закону керівник відповідного органу вживає заходів щодо припинення виявленого порушення, усунення його наслідків та притягнення винних осіб до дисциплінарної відповідальності, а у випадках виявлення ознак кримінального або адміністративного правопорушення також інформує спеціально уповноважених суб'єктів у сфері протидії корупції.

Відповідно до вимог частин першої та четвертої статті 63 Закону України «Про запобігання корупції», керівник державної служби несе відповідальність за неналежний рівень службової дисципліни і здійснює повноваження щодо притягнення державних службовців до дисциплінарної відповідальності. Керівник державної служби, який в установленому цим законом порядку не вжив заходів для притягнення підпорядкованого йому державного службовця до дисциплінарної відповідальності за вчинений дисциплінарний проступок, а також не подав матеріалів про вчинення державним службовцем адміністративного проступку, корупційного або пов'язаного з корупцією правопорушення, злочину до органу, уповноваженого розглядати справи про такі правопорушення, несе відповідальність згідно із законом.

З метою виявлення причин та умов, що сприяли вчиненню корупційного або пов'язаного з корупцією правопорушення або невиконанню вимог зазначеного закону в інший спосіб, рішенням керівника органу, підприємства, установи, організації, в якому працює особа, яка вчинила таке правопорушення, проводиться службове розслідування в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (частина третя статті 65 Закону України «Про запобігання корупції»).

Згідно приписів Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та осіб, які для цілей Закону України «Про запобігання корупції» прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» від 13.06.2000 р. N 950, службове розслідування може бути проведено за ініціативою керівника органу державної влади. Також зазначеним Порядком передбачено, що за анонімними повідомленнями, заявами та скаргами службове розслідування не проводиться, крім випадків, коли анонімне повідомлення стосується порушення вимог Закону та наведена в ньому інформація стосується конкретної особи, містить фактичні дані, які можуть бути перевірені.

Приписами даного Порядку визначено, що відповідно до цього Порядку стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та осіб, які для цілей Закону України «Про запобігання корупції» (далі - Закон) прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, може бути проведено службове розслідування.

Нормою підпункту «ґ» частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» передбачено, що суб'єктами, на яких поширюються дія цього Закону, є, зокрема, особи, уповноважені на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, до яких, зокрема, належать Голова, заступник Голови, члени, інспектори Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, посадові особи секретаріату цієї Комісії.

З огляду на вищезазначені приписи Закону України «Про запобігання корупції», колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо правомірності призначення перевірки відповідачем та продовження терміну її проведення, у відповідності до наказів від 10.10.2017 року № 296-к/тр «Про проведення службового розслідування» та від 20.10.2017 року № 303-к/тр «Про продовження строку проведення службового розслідування».

Згідно з абзацом одинадцятим частини 1 Закону України «Про запобігання корупції», правопорушення, пов'язане з корупцією - діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Відповідно до статті 43 Розділу VI «Правила етичної поведінки» Закону України «Про запобігання корупції» особи, зазначені у пункті 1, підпункті "а" пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, не розголошують і не використовують в інший спосіб конфіденційну та іншу інформацію з обмеженим доступом, що стала їм відома у зв'язку з виконанням своїх службових повноважень та професійних обов'язків, крім випадків, встановлених законом. Так, як зазначалось вище, матеріалами службового розслідування, що на комп'ютері позивача містилися матеріали суддівського досьє ОСОБА_6, хоча за період з 01.01.2017 року по 10.10.2017 року зазначене досьє до інших структурних підрозділів департаменту суддівської кар'єри чи інших структурних підрозділів секретаріату Комісії не передавалося (наповненням суддівського досьє ОСОБА_6 займалася ОСОБА_11.). Наявність даного досьє на комп'ютері позивачки підтверджується зробленими 06.11.2017 р. об 17 год. 21 хв. скріншотами, з яких вбачається, що користувачем ОСОБА_1 було збережено 26.05.2017 р. об 12год.18хв. файл Microsoft Office Word з назвою « 00789_ОСОБА_6» та 29.05.2017 р. о 15 год. 40 хв. файл ABBYY PDF з ідентичною назвою.

У суді першої інстанції було допитано в якості свідка начальника управління інформаційних технологій ВККС ОСОБА_7, який підтвердив обставини, викладені у службовій записці від 19.10.2017 р. №24-56с/17, та пояснив, що скріншоти зроблені за його участі та відповідали змісту комп'ютера позивача. Також свідок пояснив, що файли перебували у розділі «корзина» тобто були видалені користувачем, проте, не остаточно, з огляду на особливості операційної системи, та підтвердив, що користувачем, зазначеним у скріншотах, є позивач.

Натомість, із численних скарг та заперечень ОСОБА_1, що містяться у матеріалах справи вбачається, що остання не змогла пояснити, як і за яких обставин на її комп'ютері з'явились дані файли.

Крім того, відповідно до Наказу Вищої кваліфікаційної комісії суддів №17 від 13.03.2017 року, позивач, при отриманні доступу до персональних даних, 22.03.2017 року взяла на себе зобов'язання щодо ознайомлення з Інструкцією про порядок ведення обліку, зберігання, використання і знищення документів та інших матеріальних носіїв інформації, що містять службову інформацію у Вищій кваліфікаційній комісії суддів України, а тому збереження на комп'ютері позивачем файлів, використання яких не обумовлено посадовими обов'язками та завданнями позивача, що є отриманням конфіденційної інформації є порушення Інструкції про порядок ведення обліку, зберігання, використання і знищення документів, що містять службову інформацію у Вищій кваліфікаційній комісії суддів України, затвердженої наказом Голови Комісії від 06.03.2017 р.№ 13, що вірно було встановлено дисциплінарною комісією.

Варто також зауважити, що хоч на позивачку і розповсюджуються норми Закону України «Про державну службу», проте дані норми є загальними по відношенню до спеціальних норм Закону України «Про запобігання корупції», якими передбачено порядок проведення службового розслідування відносно значно вужчого кола осіб та підстав проведення, з огляду на що, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи відповідача на те, що відносно позивача мали застосовуватися спеціальні норми Закону України «Про запобігання корупції» та Порядку проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та осіб, які для цілей Закону України «Про запобігання корупції» прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Колегія суддів вважає необгрнутованими доводи ОСОБА_1 щодо відсутності в акті службового розслідування та проведеною перевіркою відомостей та обставин, за яких були вчинені порушення та наслідки їх вчинення, з підстав, зазначених вище.

Щодо твердження позивачки про те, що рішення Комісії було прийнято без її участі, позивач не брала участь в засіданні дисциплінарної комісії, рішення прийнято без надання позивачу можливості ознайомитися з матеріалами справи то таке твердження спростовується матеріалами справи, в тому числі змістом скарги ОСОБА_1 до Голови Національного агентства з питань державної служби, відповідно до тексту якої позивачку, 06.11.2017 року було запрошено членами комісії з проведення службового розслідування для дачі своїх показань з приводу того, звідки на робочому комп'ютері позивачки файл суддівського досьє ОСОБА_12, під час засідання ОСОБА_1 було внесено повідомлення про те, що з актом про результати службового розслідування позивачку буде ознайомлено 07.11.2017 року, що й було зроблено. На вищевказаний Акт, ОСОБА_1 було написано заперечення, які містять в матеріалах справи.

З урахуванням викладеного та враховуючи особливий характер займаної посади позивача, колегія суддів вважає, що Наказ від 10 листопада 2017 року № 324-к/тр «Про звільнення ОСОБА_1» із займаної посади головного спеціаліста відділу з питань проведення перевірок департаменту суддівської кар'єри секретаріату Комісії 14 листопада 2017 року за вчинення дисциплінарного проступку - порушення Присяги державного службовця, п.4 ч. 1 ст. 87 ЗУ «Про державну службу» виданий відповідачем в межах та на підставі норм чинного законодавства.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки, викладені в рішенні суду першої інстанції, оскільки містять лише суб'єктивні припущення позивачки та посилання на той факт, що в даний час є неможливим встановлення порушення позивачем, адже після звільнення останньої персональний комп'ютер було відформатовано та передано в користування іншому співробітнику, проте такі доводи не можуть братися судом до уваги, адже обставини збереження на комп'ютері позивачем файлів, використання яких не обумовлено посадовими обов'язками та завданнями позивача, що є отриманням конфіденційної інформації, підтверджено належними засобами доказування в розумінні норм КАС України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було правильно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права. У зв'язку з цим суд вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 травня 2018 року - без змін.

Керуючись ст..ст. 241, 242, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 329, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 травня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: О.Є.Пилипенко

Суддя: Я.Б.Глущенко

О.М.Кузьмишина

Повний текст виготовлено 25 вересня 2018 року.