Справа № 640/6830/18
Суддя: Сенаторов В. М.
Дата ухвалення: 2018-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 640/6830/18
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2018 року Київський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді - Сенаторова В . М .,

при секретарі - Явнюк К. Р .,

за участі представника - Мельниченка Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Харкові адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора роти №2 батальйону №1 Управління патрульної поліції в Харківській області лейтенанта поліції Рибальченка Миколи Миколайовича про визнання протиправним дій та скасування постанови про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ :

18.04.2018 до Київського районного суду м. Харкова надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 про скасування постанови серії ВР №316098 від 08.04.2018 та визнання дій неправомірними.

В обґрунтовання своїх вимог ОСОБА_1 зазначив, що 08 квітня 2018 року інспектором патрульної поліції роти № 2 батальону № 1 УПП в Харківській області лейтенантом поліції Рибальченко М.М. було винесено постанову серія БР №316098 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ст. 122 ч. 1 КУпАП, та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн. Відповідно до постанови, останній нібито о 08 годині 04 хвилин рухаючись за кермом автомобіля «Інфініті» НОМЕР_1 у пгт. Високий на стаціонарному посту Поліції, порушив розмітку 1.2, чим порушив п 8.5.1 ПДР України

Зазначені дії інспектора позивач вважає протиправними, а постанову незаконною, винесену з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права, яка, на його думку, підлягає скасуванню за таких підстав: 08 квітня 2018 року, у пгт. Високий на стаціонарному посту Поліції автомобіль позивача був припаркований відповідно до вимог ПДР України, але до ОСОБА_2 підійшов співробітник поліції, та витребував у нього водійське посвідчення, після чого була винесена постанова стосовно того, що позивач, рухаючись за кермом автомобіля «Інфініті», д/н НОМЕР_1 у пгт. Високий на стаціонарному посту Поліції, порушив вимоги розмітки 1.2 , та здійснив розворот в неналежному місці. Оскільки зараз за таке правопорушення законом не передбачено складання протоколу, а виключно постанову, можливості вписати свідків у позивача не було. Позивач вказує, що згідно з ПДР України (Розмітка 1.2 (широка суцільна лінія) позначає край проїзної частини на автомагістралях або межі смуги для руху маршрутних транспортних засобів. У місцях, де на смугу маршрутних транспортних засобів дозволено заїзд іншим транспортним засобам, ця лінія може бути переривчастою. Лінію дозволяється перетинати в разі вимушеної зупинки, якщо цією лінією позначено край проїзної частини, суміжний з узбіччям.) розмітку 1.2 перетинати дозволено, і такою розміткою позначається край проїзної частини. Позивач вказує, що не розуміє, яке саме правопорушення мав на увазі співробітник поліції. Також ОСОБА_1 зазначив інспектору, що в ту мить, коли був здійснений разворот за кермом авто була інша особа, а саме ОСОБА_3 , яка повідомила це співробітнику Поліції.

Позивач вказує, що після зупинки його транспортного засобу, висловлення звинувачень у його бік, інспектор Рибальченко М.М. одразу виніс постанову, не розглянувши справу по суті. Будь-якої підготовки до розгляду справи не було, як і не було оголошення посадової особи, яка розглядає справу, особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не були вирішені клопотання, не були дослідженні докази, не були заслухані особи, які беруть участь у розгляді справи та свідки, та взагалі з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення а також інші обставини, що мають суттєве значення для правильного вирішення справи. Своїми діями, ОСОБА_4 грубо порушив вимоги ст.ст. 278, 279 та 280 КУпАП.

Враховуючи те, що в постанові ВР № 316098 вказано, рухаючись за кермом автомобіля на стаціонарному посту Поліції, у пгт. Високий, порушив розмітку 1.2, чим порушив п 8.5.1 ПДР України, позивачу взагалі не зрозуміло, в чому саме, та у якому правопорушенні його звинувачував інспектор поліції ОСОБА_4 , та які саме обставини були ним встановлені.

Позивач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, направив до суду про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача за довіреністю Мельниченко Є.О. просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, виклавши свої заперечення письмово у відзиві.

Свідок ОСОБА_5 підтвердив обставини, викладені у оскаржуваній постанові, стверджував, що за рулем автомобіля знаходився саме позивач.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників судового процесу, приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою інспектора роти №2 батальйону №1 Управління патрульної поліції в Харківській області лейтенанта поліції Рибальченка М.М. серії ВР №316098 від 08.04.2018 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у розмірі 255 грн., у зв`язку із тим, що 08.04.2018 останній, керуючи транспортним засобом «Infiniti» FX35, номерний знак НОМЕР_1 , о 10 год 35 хв у Харківській області, смт. Високий здійснив розворот, перетнувши дорожню (горизонтальну) розмітку 1.2. суцільна лінія, чим порушив п. 8.5.1. Правил дорожнього руху України. / а..с. 6 /
Згідно з ч. 1, 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд зазначає, що предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення. Таким чином, досліджуючи питання правомірності застосування адміністративної відповідальності до позивача у вказаних спірних правовідносинах, суд перевіряє, чи були у інспектора підстави для прийняття постанови про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 255 гривень.

Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється КУпАП, яким серед іншого визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності (частини перша, друга статті 7 КУпАП); завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (стаття 245 КУпАП).

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність (частина друга статті 33 КУпАП).

Згідно з частиною першою статті 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржувати постанову у справі. Крім того, у цій правовій нормі передбачено, що справа про адміністративне правопорушення повинна розглядатися в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; за відсутності такої особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Крім того, відповідно до принципу 6 Рекомендації № R (91) 1 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно адміністративних санкцій, ухваленої 13 лютого 1991 року, при застосуванні адміністративних санкцій, окрім сформульованих у Резолюції (77) 31 принципів справедливої адміністративної процедури, що звичайно застосовуються до адміністративних актів, слід керуватися такими особливими принципами:

1) особа, стосовно якої розглядається можливість застосування адміністративної санкції, попередньо інформується щодо фактів, які їй ставляться в вину;

2) вона має достатньо часу для підготовки свого захисту залежно від складності справи та суворості санкцій, що можуть бути застосовані;

3) вона або її представник інформується стосовно характеру доказів у справі, зібраних проти неї;

4) вона має можливість висловити свою думку перед оголошенням рішення про санкцію;

5) адміністративний акт про застосування санкцій містить мотиви, на яких вона ґрунтується.

Більше того, приписами ст. 129 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, задекларовано, що основними засадами судочинства, серед іншого, є змагальність та забезпечення доведеності вини.

Відповідно до ч.1 ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України є частиною національного законодавства України.

Враховуючи вищевказані вимоги та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17 липня 1997 року Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст. 32 Конвенції) неодноразово наголошував, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

Згідно п.2.1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України №5-рп/2015 від 26.05.2015р. по справі №1-11/2015, - органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України (ч. 2 ст. 6 Основного Закону України).

Досліджений у судовому засіданні відеозапис з нагрудного відео реєстратора інспектора Рибальченка М.М. та стаціонарного посту Поліції підтвердили факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КУпАП- а саме порушення п. 8.5.1. ПДР України. / а.с. 18/

Крім того, при дослідженні відеозаписів, судом встановлено, що спірна постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідачем була винесена правомірно, тобто, з дотриманням порядку розгляду справ про адміністративні правопорушення, права позивача, передбачені ст. 268 КУпАП, не порушені, а тому така постанова скасуванню не підлягає.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справ про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За приписами ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення має бути зроблені на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Представником відповідача на підтвердження правомірності оскаржуваної постанови та вчинення позивачем адміністративного правопорушення надано диск із відеозаписом моменту порушення позивачем ПДР України та із відеозаписом з нагрудного відео реєстратора інспектора Рибальченка М.М. / а.с. 18/

Тобто на підтвердження встановленого у постанові вчиненого позивачем адміністративного правопорушення, зокрема порушення ОСОБА_1 п. 8.5.1. ПДР України, надано належні та допустимі докази, передбачені ст. 251 КУпАП.

При цьому надана до матеріалів справи постанова про адміністративне правопорушення, не містить даних про не згоду позивача з вчиненням ним адміністративного правопорушення. Більш того, відсутні посилання на будь-які письмові пояснення позивача, які могли бути долучені до оскаржуваної постанови.

/ а.с. 6/

Суд зазначає, що в адміністративних справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його вини. Презумпція вини покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Однак, відповідно до ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Між тим, всупереч даним вимогам, позивачем до суду не надано жодного доказу в обґрунтування своїх доводів.

Тому, керуючись приписами наведених норм законодавства, оцінивши надані сторонами до матеріалів справи докази, враховуючи, що відповідачем доведено правомірність встановлення адміністративного правопорушення, законність дії щодо винесення адміністративного постанови, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова не підлягає скасуванню, а вимоги - не підлягагють задоволенню.

Керуючись ст. ст. 2,3,8-11,15,72-77, 241-246 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до інспектора роти №2 батальйону №1 Управління патрульної поліції в Харківській області лейтенанта поліції Рибальченка Миколи Миколайовича про визнання протиправним дій та скасування постанови про адміністративне правопорушення - відмовити.

Рішення може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду у встановленому порядку протягом 10 днів з дня складення повного тексту рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач Іінспектор роти №2 батальйону №1 Управління патрульної поліції в Харківській області лейтенанта поліції Рибальченко Микола Миколайович, місцезнаходження: 61033, м. Харків, вул. Шевченка, 315-А.

Суддя -