Справа № 826/14357/16
Суддя: Васильченко І.П.
Дата ухвалення: 2018-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

06 вересня 2018 року № 826/14357/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Васильченко І.П., при секретарі судового засідання Ксендзові А.С. розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Державного підприємства «Укртрансфармація»

до Державної податкової інспекції у Дарницькому районі ГУ ДФС у м. Києві

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

за участю представників сторін:

від позивача: Панфілов А.О.

від відповідача: Косіч Д.В.

В С Т А Н О В И В:

Державне підприємство «Укртрансфармація» звернулось до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Дарницькому районі ГУ ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.09.2016 року відкрито провадження по справі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 17.11.2017 року справу прийнято до провадження суддею Васильченко І.П. та призначено справу до судового розгляду.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що податковий кредит підприємства за 2012-2014 р.р. не був включений відповідачем про розрахунку податку на додану вартість.

Таким чином позивач вважає, що під час здійснення перевірки відповідачем штучно збільшено суму податкового зобов'язання, та в свою чергу штучно зменшено суму податкового кредиту, що стало підставою нарахування завищеної суми податку на додану вартість.

Позивач зауважує, що всі суми податку на додану вартість включені до складу податкового кредиту за 2012-2014 р.р. підтверджені необхідними документами, однак при проведенні перевірки відповідач не врахував дані первинні документи.

Враховуючи вищенаведені обставини, вважає дії відповідача при оформленні податкового повідомлення-рішення неправомірними та незаконними.

У запереченні на адміністративний позов, поданим 12.01.2017 р., відповідач зазначає, що всі податкові накладні, складені у звітних періодах 2014 року, могли бути включені до складу податкового кредиту не пізніше грудня 2014 року (за умови дотримання інших вимог Податкового кодексу щодо формування податкового кредиту).

Відповідач наголошує, що оскільки станом на 31.12.2014 року до складу податкового кредиту могли бути включені податкові накладні з датою складання не раніше 01.01.2014 року, до уточнюючих розрахунків, які подаються до контролюючого органу з метою включення до складу податкового кредиту таких податкових накладних, не можуть бути включені податкові накладні з датою складання до 01.01.2014 року (винятком є лише податкові накладні, які включаються до складу податкового кредиту та фактом оплати платниками податку, які формують податковий кредит за касовим методом).

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував та просив суд відмовити в його задоволенні, з огляду на відповідність спірних податкових повідомлень-рішень вимогам чинного законодавства.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

На підставі направлень від 22.07.2015 р. №№ 531-533 та наказу від 22.07.2015 р. № 709-П ДПІ у Дарницькому районі ГУ ДФС у м. Києві було проведено позапланову виїзну перевірку ДП «Укртрансфармація» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.04.2012 р. по 31.12.2014 р.

За результатами проведеної перевірки ДПІ у Дарницькому районі ГУ ДФС у м. Києві було складено акт від 06.08.2018 р. № 4684/26-51-22-02/01101329.

У п. 3.2.2 вказаного акту зазначено, що з 01.04.2012 року по 31.12.2014 року ДП «Укртрансфармація» задекларовано податкового кредиту по податку на додану вартість у сумі 110797 грн., також зазначено що податкові декларації з ПДВ за квітень-травень 2012 року подані платником податку до ДПІ визнано «неподатковою звітністю», податкові декларації з податку на додану вартість за період з червня 2012 р. по грудень 2012 р., грудень 2013 р., січень-грудень 2014 р. не подані платником податків до ДПІ.

На підставі акту перевірки відповідачем було винесено податкове повідомлення-рішення від 03.09.2015 року № , яким встановлено порушення с. 22, ст. 188 Податкового кодексу України, у зв'язку з чим збільшено суму грошового зобов'язання позивача за податком на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг), та нараховано суму грошового зобов'язання за основним платежем 550443 грн., штрафних санкцій 145770,75 грн.

Не погоджуючись з такими діями відповідача та винесеним податковим повідомленням-рішенням, позивач направив до ДПІ у Дарницькому районі м. Києва оскарження від 10.09.2015 року № 382.

Листом від 16.10.2015 року № 15699/10/26-15-22-08-15 позивачем отримано відповідь на зазначене оскарження, в якій зазначено про залишення без змін грошового зобов'язання по податку на додану вартість у загальній сумі 686213,75 грн., яке відображено в податковому повідомленні рішенні.

Вважаючи такі дії відповідача неправомірними та такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства позивач звернувся до суду з даним позовом.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства

Відповідно до п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно з п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України, документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Як вбачається з матеріалів акту перевірки, відповідачем встановлені, поміж іншого, порушення ст. 22, ст.188 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 6737012 грн. (а.с.170, т.1).

Відповідно до п. 188.1 ст. 188 Податкового кодексу України, база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв'язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

До бази оподаткування включаються вартість товарів/послуг, які постачаються (за виключенням суми компенсації на покриття різниці між фактичними витратами та регульованими цінами (тарифами) у вигляді виробничої дотації з бюджету та/або суми відшкодування орендодавцю - бюджетній установі витрат на утримання наданого в оренду нерухомого майна, на комунальні послуги та на енергоносії), та вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо отримувачем товарів/послуг, поставлених таким платником податку.

Порядок формування податкового кредиту з податку на додану вартість визначено статтею 198 ПК України, згідно якої право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Відповідно до п. 198.2 ст. 198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: або дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на сплату товарів/послуг; або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 статті 198 ПК України визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з, зокрема, придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з п. 198.6 статті 198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими порушенням вимог ст. 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11ст. 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків визначено ст. 200 Податкового кодексу України.

Згідно п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Відповідно до п. 200.7 ст. 200 Податкового кодексу України платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.

Відповідно до матеріалів акту перевірки, податкові декларації з ПДВ за квітень-травень 2012 року визначено відповідачем «неподатковою звітністю», податкові декларації з податку на додану вартість за період з червня 2012 р. по грудень 2012 р., грудень 2013 р., січень-грудень 2014 р. не подані платником податків до ДПІ.

В матеріалах адміністративного позову позивач зазначає, що всі суми податку на додану вартість підтверджені необхідними документами, але не прийняті до уваги відповідачем.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 08.08.2018 року, для з'ясування обставин справи, судом було витребувано докази, а саме, від позивача: податкові декларації за період з 01.04.2012 року по 31.12.2014 року з відміткою податкового органу про їх прийняття, уточнені податкові декларації (у разі їх подання), та відомості щодо невизнання податкової звітності за квітень-травень 2012 року; від відповідача: рішення про невизнання податкової звітності позивача із зазначених підстав її неприйняття.

На виконання вимог вказаної ухвали, 19.07.2018 року відповідачем було надано до суду письмове пояснення, в якому зазначено, що витребувані документи надати неможливо у зв'язку із закінченням зберігання.

07.08. 2018 року» позивачем надано письмові пояснення, та зазначено, що при поданні позову ДП «Укратрансфармація» було надано всі наявні докази.

Відповідно до частини 2 статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Суд зазначає, що в наявних матеріалах справи відсутні докази, необхідні для встановлення обставин обрахування суми грошового зобов'язання, зазначеної в оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні.

Крім того, з матеріалів акту перевірки неможливо встановити відомості щодо подання податкових декларацій, уточнюючих податкових декларацій.

Враховуючи викладене, доводи позивача щодо невключення відповідних податкових декларацій у спірний період при розрахунку податку на додану вартість є безпідставними.

Так, ч. 2 ст. 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частин 1, 2 статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з частиною 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В процесі судового розгляду відповідач довів правомірність оскарженого податкового повідомлення-рішення, тому позовні вимоги про його скасування не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Державного підприємства «Укртрансфармація» до Державної податкової інспекції у Дарницькому районі ГУ ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення відмовити повністю.

Рішення суду відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.П.Васильченко

Рішення складено в повному обсязі та підписано 17.09.2018 р.