Справа № 817/2399/14
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2018-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

18 вересня 2018 року

м. Київ

справа №817/2399/14

касаційне провадження №К/9901/5733/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Гончарової І.А., Хохуляка В.В.

розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Рівненському районі Головного управління Міндоходів у Рівненській області на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 05.12.2014 (суддя Кравчук Т.О.) та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 04.02.2015 (головуючий суддя - Євпак В.В., судді: Капустинський М.М., Шидловський В.Б.) у справі № 817/2399/14 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Саноіл-Трейд» до Державної податкової інспекції у Рівненському районі Головного управління Міндоходів у Рівненській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Саноіл-Трейд» звернулось до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Рівненському районі Головного управління Міндоходів у Рівненській області про визнання протиправним та скасування в повному обсязі податкового повідомлення-рішення від 12.08.2014 № .

Рівненський окружний адміністративний суд постановою від 05.12.2014 адміністративний позов задовольнив.

Житомирський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 04.02.2015 залишив постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 05.12.2014 без змін.

Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, Державна податкова інспекція у Рівненському районі Головного управління Міндоходів у Рівненській області оскаржила їх у касаційному порядку.

В касаційній скарзі відповідач просить скасувати постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 05.12.2014, ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 04.02.2015 та в позові відмовити повністю.

В обґрунтування своїх вимог Державна податкова інспекція у Рівненському районі Головного управління Міндоходів у Рівненській області посилається на порушення судами норм матеріального права, а саме: пунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Зокрема, наголошує на безтоварності розглядуваних господарських операцій.

Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Державною податковою інспекцією у Рівненському районі Головного управління Міндоходів у Рівненській області проведено позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Саноіл-Трейд» з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства при взаємовідносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «Зеленецьке» за період з 01.02.2014 по 30.04.2014, результати якої оформлено актом від 30.07.2014 № 46/22-141/37282611.

За її наслідками відповідач дійшов висновку про порушення позивачем вимог пунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) з огляду на неправомірне включення до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість, сплачених у ціні придбаної в Товариства з обмеженою відповідальністю «Зеленецьке» сої за договором поставки від 26.02.2014 № 8/2014, внаслідок непідтвердження товарного характеру здійснених операцій належним чином оформленими первинними документами.

Обґрунтовуючи свою позицію, орган доходів і зборів посилався на недоліки деяких представлених видаткових накладних у частині відсутності в них відомостей про особу, що отримувала товар, номер і дату довіреності, за якою отримано товар, а також місце складання накладних. Крім того, Державна податкова інспекція у Рівненському районі Головного управління Міндоходів у Рівненській області вказувала про ненадання на перевірку сертифікатів якості підприємства-виробника на розглядувану продукцію.

На підставі зазначеного акта перевірки контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 12.08.2014 № , згідно з яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 553836,00 грн. за основним платежем та 276918,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Таким чином, підставою для виникнення у платника права на податковий кредит з податку на додану вартість є факт реального здійснення операцій з придбання товарно-матеріальних цінностей з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку, а також оформлення відповідних операцій належним чином складеними первинними документами, які містять достовірні відомості про їх обсяг та зміст.

При цьому наявність формально оформлених (складених) первинних документів та/або сплати грошових коштів не може слугувати підставою для формування даних податкового обліку за відсутності факту придбання відповідного активу.

В той же час, сама собою наявність або відсутність окремих документів, а також недоліки в їх оформленні не можуть бути підставою для висновку про відсутність господарських операцій та відмови у формуванні податкового кредиту, якщо з інших даних вбачаються зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі платника у зв'язку з його господарською діяльністю.

Застосовуючи зазначені правила оподаткування при оцінці оспорюваних господарських операцій, судові інстанції встановили, що вони є реальними та підтверджуються долученими Товариством з обмеженою відповідальністю «Саноіл-Трейд» до матеріалів справи належним чином оформленими копіями документів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку та які містять достатні дані про зміст господарських операцій та їх учасників, підтверджують фактичність здійснення таких операцій, а саме: видаткових накладних; податкових накладних; розрахунків коригування кількісних і вартісних показників до податкових накладних; виписок по банківському рахунку позивача; товарно-транспортних накладних; актів здачі-прийняття робіт (надання послуг); карток рахунку, які підтверджують оприбуткування придбаного товару та його направлення на подальшу переробку; документів, які свідчать про переробку сої в соєву олію та соєву макуху, які в подальшому реалізовано Товариству з обмеженою відповідальністю «Даноша», Приватному акціонерному товариству «Березнівське птахопідприємство», Товариству з обмеженою відповідальністю «Маяк-3» в рамках виконання договірних зобов'язань.

Контролюючим органом, у свою чергу, не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об'єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені вказаними документами, а також не представлено жодних доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі.

Не подано відповідачем і жодних доказів на підтвердження недобросовісності позивача як платника податку на додану вартість або можливої фіктивності його постачальника, як-от: пояснень посадової особи щодо її непричетності до фінансово-господарської діяльності очолюваної юридичної особи, судових рішень, вироків тощо, не наведено будь-яких доводів щодо здійснення Товариством з обмеженою відповідальністю «Саноіл-Трейд» розглядуваних операцій за відсутності розумних економічних причин (ділової мети) та наміру одержати економічний ефект тощо.

За таких обставин, висновок судів першої та апеляційної інстанцій про необ'єктивність твердження контролюючого органу про неправомірність формування позивачем податкового кредиту з податку на додану вартість за здійсненими з Товариством з обмеженою відповідальністю «Зеленецьке» господарськими операціями ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права.

З огляду на викладене та враховуючи, що за правилами частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, а суди попередніх інстанцій не допустили порушення норм процесуального права, які б могли вплинути на встановлення дійсних обставин справи, та правильно застосували норми матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги Державної податкової інспекції у Рівненському районі Головного управління Міндоходів у Рівненській області без задоволення, а оскаржених судових рішень - без змін.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Рівненському районі Головного управління Міндоходів у Рівненській області залишити без задоволення.

Постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 05.12.2014 та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 04.02.2015 у справі № 817/2399/14 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду: Т.М. Шипуліна

І.А. Гончарова

В.В. Хохуляк