Справа № 826/8300/17
Суддя: Смолій І.В.
Дата ухвалення: 2018-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

17 вересня 2018 року № 826/8300/17

Окружний адміністративний суд м.Києва у складі головуючого судді Смолія І.В., суддів Аблова Є.В., Григоровича П.О., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства юстиції України

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (надалі також - ОСОБА_1, позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду м.Києва з позовом до Міністерства юстиції України (надалі також - Мінюст, відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії.

Під час розгляду справи представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити, та зазначив про не дотримання відповідачем норм Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» при прийняття та розгляді скарги.

Відповідач заперечує по суті заявлених позовних вимог, про що надав відповідні письмові заперечення, які наявні в матеріалах справи та просить суд в позові відмовити.

Справа розглянута в порядку письмового провадження у відповідності до положень ч.6 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України (редакція, яка діяла під час переходу до письмового провадження, до 15.12.2017).

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено.

Як зазначає позивач, на підставі договорів купівлі-продажу від 15.12.2015 позивачу на праві власності належали приміщення в м.Київ, вул.О.Туманяна, 15А, зокрема:

Приміщення №604, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 00;

Приміщення №605, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 00;

Приміщення №616, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 0;

Приміщення №617, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 00;

Приміщення №635, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 00;

Приміщення №636, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 00;

Приміщення №637, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 00.

В подальшому 15.08.2016 приватним нотаріусом КМНО Солонець Т.М. нотаріально посвідчено довіреність за реєстровим №793 видану від імені ОСОБА_1 на ім'я громадянина Республіки Молдова ОСОБА_4. Як зазначає позивач, зазначена довіреність є підробленою.

Зазначеною довіреністю ОСОБА_4 надано повноваження, в тому числі, створювати за участю ОСОБА_1 будь-які юридичні особи та вносити в якості частки до статутного капіталу будь-які об'єкти нерухомого майна, належні на праві власності.

На підставі зазначеної довіреності ОСОБА_4 діючи від імені ОСОБА_1 зазначені вище приміщення передані до статутного капіталу ТОВ «Рубін Інвест».

19.08.2016 приватним нотаріусом Дніпропетровського МНО Петрушенською І.Р. за ТОВ «Рубін Інвест» зареєстровано право власності зазначені приміщення.

В подальшому між ТОВ «Рубін Інвест» та ТОВ «Будівельна компанія «Атекс» укладено Договір припинення зобов'язань переданням відступлення, посвідченого 31.08.2016 приватним нотаріусом Дніпропетровського МНО Мельник О.І. та зареєстрованим в реєстрі за №556. Право власності перейшло на зазначені приміщення до ТОВ «БК «Атекс».

Як зазначає позивач, 26.12.2016 приватним нотаріусом Дніпровського МНО Мазуренком С.В. скасовано всі записи про послідовну реєстрацію права власності на вище згадані приміщення за ТОВ «Рубін Інвест» та ТОВ «БК «Атекс» та поновлено право власності на приміщення за ОСОБА_1

В подальшому, між ОСОБА_1 та ОСОБА_8 укладено договір купівлі-продажу приміщень, на підставі якого право власності на приміщення перейшли до ОСОБА_8

Постановою Господарського суду Дніпропетровської області від 02.02.2017 у справі №904/12327/16 ТОВ «БК «Атекс» визнано банкрутом та призначено арбітражного керуючого Венську О.О. та зазначені приміщення включено до ліквідаційної маси товариства та виставлені на торги.

Позивач також зазначає, що в межах кримінального провадження ухвалою слідчого судді Подільського районного суду м.Києва від 05.01.2017 у справі №758/29/17 на зазначенні приміщення накладено арешт, який зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 28.04.2017.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 10.05.2017 у справі №904/12327/16 спірні приміщення виключено з ліквідаційної маси ТОВ «БК «Атекс».

05.04.2017 позивач звернувся із скаргою до Міністерства юстиції України в порядку ст.37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в якій просив скасувати всі рішення державних реєстраторів щодо спірних приміщень, прийнятих в період з 19.08.2016 по 26.12.2016.

Міністерством юстиції України 31.05.2017 прийнято наказ №1893/7 «Про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 від 04 травня 2017 року» (надалі - Наказ №1893/7).

Так, Наказом №1893/7 відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_1 від 04.05.2017 у зв'язку з тим, що скарга оформлена без дотримання вимог, визначених ч.5 ст.37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», оскільки відсутні реквізити рішення, що оскаржують ся, а також додані до скарги копії документів не засвідченні в установленому порядку.

Підставою для прийняття оспорюваного наказу слугував висновок Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації від 26.05.2017.

Позивач не погоджуються з спірним Наказом, звернувся до суду з відповідним позовом.

Повно та всебічно дослідивши наявні матеріали справи, а також норми чинного законодавства, суд прийшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог, виходячи з наступного.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, визнання та захисту державою таких прав врегульовані Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-IV (надалі - Закон № 1952-IV).

Відповідно до частини 1 статті 6 Закону № 1952-IV, організаційну систему державної реєстрації прав становлять: 1) Міністерство юстиції України та його територіальні органи; 2) суб'єкти державної реєстрації прав: виконавчі органи сільських, селищних та міських рад, Київська, Севастопольська міські, районні, районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації; акредитовані суб'єкти; 3) державні реєстратори прав на нерухоме майно (далі - державні реєстратори).

Згідно з частиною 1 статті 7 Закону № 1952-IV, Міністерство юстиції України: 1) забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері державної реєстрації прав; 2) здійснює нормативно-правове регулювання у сфері державної реєстрації прав; 3) забезпечує створення та функціонування Державного реєстру прав, є його держателем; 4) організовує роботу, пов'язану із забезпеченням діяльності з державної реєстрації прав; 5) здійснює контроль за діяльністю у сфері державної реєстрації прав, у тому числі шляхом проведення моніторингу реєстраційних дій відповідно до цього Закону та приймає обов'язкові до виконання рішення, передбачені цим Законом; 6) забезпечує доступ до Державного реєстру прав державних реєстраторів, суб'єктів державної реєстрації прав, визначених цим Законом, інших суб'єктів, право доступу яких визначено цим Законом, та приймає рішення про тимчасове блокування або анулювання такого доступу у випадках, передбачених цим Законом; 7) розглядає скарги на рішення, дії або бездіяльність державних реєстраторів, суб'єктів державної реєстрації прав, територіальних органів Міністерства юстиції України та приймає обов'язкові до виконання рішення, передбачені цим Законом; 8) складає протоколи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення; 9) організовує роботу з підготовки та підвищення кваліфікації державних реєстраторів; 91) надає узагальнені роз'яснення щодо застосування законодавства з питань державної реєстрації прав; 10) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з ч.9 ст.37 Закону №1952-IV порядок розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб'єктів державної реєстрації прав, територіальних органів Міністерства юстиції України визначається Кабінетом Міністрів України.

Порядок розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1128, визначає процедуру розгляду відповідно до Законів України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб'єкта державної реєстрації, територіального органу Мін'юсту (далі - суб'єкт оскарження), що здійснюється Мін'юстом та його територіальними органами.

Пунктом 2 Порядку розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1128, передбачено, що для забезпечення розгляду скарг суб'єктом розгляду скарги утворюються постійно діючі комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації (далі - комісія), положення та склад яких затверджуються Мін'юстом або відповідним територіальним органом.

За змістом пункту 5 зазначеного Порядку, перед розглядом скарги по суті комісія вивчає скаргу для встановлення: 1) чи віднесено розгляд скарги відповідно до Законів до повноважень суб'єкта розгляду скарги (належний суб'єкт розгляду скарги); 2) чи дотримано вимоги Законів щодо строків подання скарги, вимог щодо її оформлення та/або щодо документів, що долучаються до скарги; 3) чи наявні (відсутні) інші скарги у суб'єкта розгляду скарги.

Відповідно до пункту 5 статті 37 Закону №1952-IV скарга на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб'єкта державної реєстрації прав або територіального органу Міністерства юстиції України подається особою, яка вважає, що її права порушено, у письмовій формі та має містити:

1) повне найменування (ім'я) скаржника, його місце проживання чи перебування (для фізичних осіб) або місцезнаходження (для юридичних осіб), а також найменування (ім'я) представника скаржника, якщо скарга подається представником;

2) реквізити рішення державного реєстратора, яке оскаржується;

3) зміст оскаржуваного рішення, дій чи бездіяльності та норми законодавства, які порушено, на думку скаржника;

4) викладення обставин, якими скаржник обґрунтовує свої вимоги;

5) відомості про наявність чи відсутність судового спору з порушеного у скарзі питання, що може мати наслідком скасування оскаржуваного рішення державного реєстратора та/або внесення відомостей до Державного реєстру прав;

6) підпис скаржника або його представника із зазначенням дати складання скарги.

До скарги додаються засвідчені в установленому порядку копії документів, що підтверджують факт порушення прав скаржника у результаті прийняття рішення державним реєстратором (за наявності), а також якщо скарга подається представником скаржника - довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження такого представника, або копія такого документа, засвідчена в установленому порядку.

Скарга на рішення про державну реєстрацію прав розглядається в порядку, визначеному цим Законом, виключно за умови, що вона подана особою, яка може підтвердити факт порушення її прав у результаті прийняття такого рішення.

Якщо скарга на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб'єкта державної реєстрації прав подається представником скаржника, до скарги додається довіреність чи інший документ, що підтверджує його повноваження, або копія такого документа, засвідчена в установленому порядку.

Відповідно до Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 №1141, ведення Державного реєстру прав здійснюється за допомогою технічних і програмних засобів, які забезпечують формування та присвоєння номерів (реєстраційного номера об'єкта нерухомого майна, реєстраційного номера заяви (запиту), номера запису, індексного номера рішення, інформації з Державного реєстру прав, свідоцтва тощо), формування картки прийому заяви (запиту), витягів, інформаційних довідок, виписок, оформлення рішень, свідоцтв про право власності на нерухоме майно, захист відомостей, що містяться у Державному реєстрі прав, від несанкціонованих дій, оновлення, архівування та відновлення записів, внесених до Державного реєстру прав, їх пошук, документальне відтворення процедури державної реєстрації прав, надання інформації з Державного реєстру прав.

Номери, що формуються та присвоюються за допомогою програмних засобів Державного реєстру прав, складаються з цифр, що утворюють числа натурального ряду, та не повторюються на всій території України у межах нумерації об'єктів нерухомого майна, заяв (запитів), записів, документів, які формуються за допомогою Державного реєстру прав (рішень, інформації з Державного реєстру прав, свідоцтв тощо).

Як вбачається з матеріалів, позивач при подачі скарги не зазначив реквізити рішення, які просить скасувати (а.с.34,35).

Посилання позивача на те, що ним в скарзі зазначено номера рішень, суд не бере до уваги, оскільки позивачем зазначено реєстраційні номера об'єкта нерухомого майна, а не номер оскаржуваного рішення.

Відповідно до частини 6 статті 37 Закону №1952-IV за результатами розгляду скарги Міністерство юстиції України та його територіальні органи приймають мотивоване рішення про:

1) відмову у задоволенні скарги;

2) задоволення (повне чи часткове) скарги шляхом прийняття рішення про:

а) скасування рішення про державну реєстрацію прав, скасування рішення територіального органу Міністерства юстиції України, прийнятого за результатами розгляду скарги;

б) скасування рішення про відмову в державній реєстрації прав та проведення державної реєстрації прав;

в) внесення змін до записів Державного реєстру прав та виправлення помилки, допущеної державним реєстратором;

г) тимчасове блокування доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав;

ґ) анулювання доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав;

д) скасування акредитації суб'єкта державної реєстрації;

е) притягнення до дисциплінарної відповідальності посадової особи територіального органу Міністерства юстиції України;

є) направлення до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України подання щодо анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю.

Отже, Комісією з розгляду скарг прийнято висновок на підставі якого Міністерством юстиції України видано оскаржуваний наказ, з підстав того, що скарга оформлена без дотримання вимог, визначених ч.5 ст.37 Закону №1952-IV.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновків про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись статтями 2, 7, 9, 11, 44, 72-78, 79, 194, 241-246, 250, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ч. 1 ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України. апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя І.В. Смолій

Судді Є.В. Аблов

П.О. Григорович