Справа № 810/6953/14
Суддя: Анцупова Т.О.
Дата ухвалення: 2018-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

19 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 810/6953/14

адміністративне провадження № К/9901/6092/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Анцупової Т. О.,

суддів - Кравчука В. М., Стародуба О. П.,

розглянувши в порядку письмового провадження у касаційній інстанції адміністративну справу № 810/6953/14

за позовом прокурора Яготинського району Київської області до Державного реєстратора комунального підприємства Київської обласної ради «Яготинське бюро технічної інвентаризації», третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю фірма «С.М.К.», про визнання протиправним та скасування рішення;

за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю фірми «С.М.К.» на постанову Київського окружного адміністративного суду від 03 березня 2015 року (суддя Журавель В. О.) та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2015 року (колегія суддів: Бєлова Л. В., Гром Л. М., Міщук М. С.), встановив:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. 12 грудня 2014 року Прокурор Яготинського району Київської області, на виконання ч. 2 ст. 121 Конституції України та ст. 36-1 Закону України «Про прокуратуру», звернувся в інтересах Держави до суду з позовом до Державного реєстратора комунального підприємства Київської обласної ради «Яготинське бюро технічної інвентаризації», третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю фірма «С.М.К.», в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення реєстратора Комунального підприємства Київської обласної ради «Яготинське бюро технічної інвентаризації» від 29 травня 2008 року про державну реєстрацію права власності за ТОВ фірма «С.М.К.» на магазин із складським приміщенням, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею - 51,50 кв.м., реєстраційний номер майна - 23445468, номер запису - 168, в книзі - 5.

2. Постановою Київського окружного адміністративного суду від 03 березня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2015 року, позов задоволено повністю.

3. Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанції, ТОВ фірмою «С.М.К.» 30 червня 2015 року подано касаційну скаргу до Вищого адміністративного суду України.

4. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 06 липня 2015 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою та встановлено десятиденний строк з моменту отримання ухвали для подачі заперечення на касаційну скаргу.

5. 20 липня 2015 року до Вищого адміністративного суду України надійшли письмові заперечення позивача на касаційну скаргу, в яких він заперечував проти її задоволення, адже у третьої особи не було права власності на майно, що підтверджується судовими рішеннями у справі про скасування рішення третейського суду.

Вважав, що у зв'язку з тим, що правовстановлюючий документ (рішення третейського суду) був скасований в судовому порядку, то і підстави для реєстрації права власності є відсутні відповідно до абз. 12, 14 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» (в редакції 29 січня 2006 року).

Стосовно посилань третьої особи на помилкове не віднесення судами об'єктів до нерухомого майна, позивач зазначав, що Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» (в редакції 29 січня 2006 року) регулює відносини пов'язані з державною реєстрацією речових прав саме на нерухоме майно, а об'єкт реєстрації в даній справі належить до тимчасових споруд та споруд, не пов'язаних фундаментом і не є об'єктом нерухомого майна.

6. Вищим адміністративним судом України справа до розгляду не призначалась.

7. 15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд та набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року.

Відповідно до пп. 4 п. 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, який набрав чинності 15 грудня 2017 року, касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

8. 18 січня 2018 року касаційну скаргу ТОВ фірми «С.М.К.» на постанову Київського окружного адміністративного суду від 03 березня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 10 липня 2015 року у справі № 810/6953/14 передано для розгляду до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.

9. Ухвалою Верховного Суду від 17 вересня 2018 року справу прийнято до провадження та призначено її касаційний розгляд у письмовому провадженні.

IІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

10. 29 травня 2008 року рішенням відповідача здійснено державну реєстрацію права власності та видано відповідне свідоцтво ТОВ Фірма «С.М.К.» на магазин із складським приміщенням, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею - 51,50 кв.м., реєстраційний номер майна - 23445468, номер запису - 168, в книзі - 5.

11. Підставою для державної реєстрації права власності на нерухоме майно було рішення Постійно діючого третейського суду при Юридичній корпорації «Принцип» від 20 березня 2008 року, яким визнано дійсним договір купівлі-продажу приміщення магазину літ. «А-1» площею 27,30 кв. м. та складського приміщення літ. «Б» площею 24,20 кв. м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, укладеного 26 червня 2007 року між МПНВАТ «Супій» та ТОВ Фірма «С.М.К.». За ТОВ Фірма «С.М.К.» визнано право власності на приміщення магазину літ. «А-1» площею 27,30 кв. м. та складського приміщення літ. «Б» площею 24,20 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1; зобов'язано КП КОР «Яготинське БТІ» зареєструвати право власності на приміщення магазину літ. «А-1» площею 27,30 кв. м. та складського приміщення літ. «Б» площею 24,20 кв. м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

12. Ухвалою Яготинського районного суду Київської області від 27 червня 2013 року заяву прокурора Яготинського району Київської області в інтересах держави в особі Яготинської міської ради, зацікавлені особи: ТОВ Фірма «С.М.К.», МПНВАТ «Супій», ОСОБА_2 про скасування рішення третейського суду та визнання недійсною третейської угоди - задоволено. Визнано недійсною третейську угоду про передачу спору на розгляд і остаточне вирішення до Постійно діючого третейського суду при Юридичній корпорації «Принцип» від 12 березня 2008 року між МПНВАТ «Супій», ТОВ Фірма «С.М.К.» та ОСОБА_2 з моменту її укладення. Рішення Постійно діючого третейського суду при Юридичній корпорації «Принцип» від 20 березня 2008 року у справі № ПВ-118-13-08 за позовом ТОВ Фірма «С.М.К.» до МПНВАТ «Супій», ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності на об'єкти нерухомості та усуненні перешкод у користуванні ними - скасовано. Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 24 жовтня 2013 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 грудня 2013 року ухвалу Яготинського районного суду Київської області від 27 червня 2013 року - залишено без змін.

13. Відповідно до акту обстеження від 25 січня 2008 року, звороту ескізу та оціночного акту вказаної інвентаризаційної справи слідує, що магазин з складським приміщенням літера «А» є спорудою, що пов'язана фундаментом із землею, має бетонний фундамент, дерев'яні стіни обшиті вагонкою, дерев'яне перекриття, шатровий дах і покрівлю із хвильового шиферу тощо, а складське приміщення (літ. «Б»), не має фундаменту, складається із дерев'яних стін, обшитих вагонкою, дерев'яного перекриття та підлоги, азбестоцементної покрівлі, вікон і дверей.

14. Згідно з Витягом про реєстрацію прав власності на нерухоме майно від 29 травня 2008 року, магазин літера «А» та складське приміщення літера «Б» є одним об'єктом нерухомого майна, зареєстрованим за одним реєстраційним номером та однією адресою.

ІІІ. АРГУМЕНТИ СТОРІН

15. Позивач вважав, що відповідач при здійсненні реєстрації нерухомості вийшов за межі своїх повноважень та діяв у спосіб, що не передбачений законодавством про реєстрацію. Вказував, що ТОВ Фірма «С.М.К.» документи про прийняття закінченого будівництвом об'єкта нерухомого майна в експлуатацію державному реєстратору не надавало через їх відсутність, а складське приміщення не відповідає ознакам нерухомого майна - відсутній фундамент. Зазначав, що єдиною підставою для державної реєстрації прав власності за ТОВ Фірма «С.М.К.» на магазин із складським приміщенням було рішення третейського суду, яке скасовано ухвалою Яготинського районного суду, що набрала законної сили.

16. Третя особа - ТОВ Фірма «С.М.К.» заперечувала проти задоволення позову, зазначала, що відповідачем було проведено технічну інвентаризацію спірних об'єктів нерухомості та виготовлено технічну документацію. Зазначала, що складське приміщення літера «Б» має всі ознаки об'єкта нерухомого майна та не може бути переміщене без його знецінення і зміни призначення. Складське приміщення літера «Б» є спорудою, призначеною для забезпечення діяльності магазину літера «А». Згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 29 травня 2008 року магазин літера «А» та складське приміщення літера «Б» є одним об'єктом нерухомого майна, зареєстрованим за одним реєстраційним номером та однією адресою.

IV. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

17. Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, визнаючи протиправним та скасовуючи рішення державного реєстратора, суд першої інстанції виходив з того, що підставою реєстрації права власності на вказаний об'єкт нерухомості було рішення третейського суду, а після скасування такого рішення відпали і підстави для державної реєстрації цієї нерухомості.

18. Крім того, суд зазначив, що твердження третьої особи про те, що магазин із складським приміщенням літера «А» є спорудою, що має бетонний фундамент, а складське приміщення (літера «Б») стосуються різних об'єктів нерухомості (позначених як літера «А» та літера «Б»), а акті обстеження вказано про відсутність фундаменту у складського приміщення (літера «Б»), тому зазначені третьою особою відомості про наявність фундаменту у складського приміщення містять суперечності, що свідчить про неповноту та поверховість дослідження і не були взяті до уваги.

19. Суд апеляційної інстанції приймаючи рішення про відмову в задоволені апеляційної скарги повністю погодився з висновками суду першої інстанції.

V. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

20. Третя особа у своїй касаційній скарзі не погоджується з рішеннями судів першої та апеляційної інстанції, вважаючи їх такими, що ухвалені з порушенням норм матеріального і процесуального права. Просить скасувати постанову Київського окружного адміністративного суду від 03 березня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 10 липня 2015 року у справі №810/6953/14 та позовну заяву залишити без розгляду.

21. В обґрунтування касаційної скарги третя особа зазначає, що судами попередніх інстанцій не повно з'ясовано обставини, що мають значення для вирішення справи та помилково зроблено висновок, що оскаржуване рішення є протиправним та підлягає скасуванню через скасування рішення третейського суду, яке було підставою для проведення реєстрації.

22. На думку третьої особи судами було порушено норми матеріального права в частині критеріїв віднесення об'єктів до нерухомого майна, зокрема Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» (в редакції 29 січня 2008 року) та Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Держбуду України від 24 травня 2001 року № 127, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10 липня 2001 року № 582/5773.

23. Також, судами було допущено порушення норм процесуального права, адже позивачем було пропущено встановлений ст. 99 КАС України шестимісячний строк на звернення до суду, проте судами попередніх інстанцій не було залишено позов без розгляду. На думку третьої особи строк звернення до суду почав свій перебіг з 24 жовтня 2013 року - з моменту ухвалення Апеляційним судом Київської області рішення у справі про скасування рішення третейського суду.

VІ. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ

24. Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, у межах касаційного перегляду, відповідно до ст. 341 КАС України, а також надаючи оцінку правильності застосування судами норм матеріального чи порушення норм процесуального права у спірних правовідносинах, виходить з наступного.

25. Суд звертає увагу, що сторони не порушують питання щодо належності справи до адміністративної юрисдикції. Предметом спору є правомірність реєстраційних дій державного реєстратора.

26. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

27. Вимога про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію (реєстраційної дії) може бути основною або похідною.

28. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

29. Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: … вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, визнання недійсними актів, що порушують права на майно (майнові права), якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав чи спору, що виник з корпоративних відносин, якщо цей спір підлягає розгляду в господарському суді і переданий на його розгляд разом з такими вимогами.

30. Отже, якщо вимога про скасування реєстраційної дії є основною, таку справу розглядає адміністративний суд. Якщо ця вимога є похідною від позову щодо підстави реєстрації, тоді справу розглядає загальний або господарський суд.

31. У справі, що розглядається, позивач оскаржує лише реєстраційну дію і не заявляє вимог щодо визнання права власності на нежитлові приміщення, які стали підставою вчинення оскаржуваних реєстраційних дій. Отже, справа належить до юрисдикції адміністративного суду.

32. Правовий висновок про належність цієї категорії спорів до адміністративного судочинства надано у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 липня 2018 у справі № 823/378/16. Відступивши від правових висновків, викладених раніше у постановах від 04 та 18 квітня 2018 року (№ 817/1048/16 та № 804/1001/16 відповідно), а також у постанові Верховного Суду України від 14 липня 2016 (№ 826/4858/15) Велика Палата Верховного Суду дійшла такого висновку:

«…Зі змісту позовних вимог та мотивів, якими керувалися суди, задовольняючи ці вимоги, убачається, що предметом перевірки в цій справі є виключно дотримання державним реєстратором (як суб'єктом владних повноважень) під час виконання покладених на нього законом публічно-владних управлінських функцій встановленого законом порядку прийняття рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зокрема, правомірність здійснення повторної реєстрації похідного речового права - права користування земельною ділянкою у разі наявного та зареєстрованого тотожного права на ту саму земельну ділянку за іншим користувачем. Питання правомірності/неправомірності набуття позивачем чи третьою особою права користування на згадану вище земельну ділянку, як і питання, пов'язані з реалізацією права власності на неї чи дотримання умов укладених останнім цивільно-правових угод перед судом не порушено.

Таким чином, спір у цій справі не має ознак приватноправового та підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства».

33. Щодо доводів касаційної скарги викладених в п. 23 цієї постанови Суд зазначає наступне.

33.1. Відповідно до абз. 14 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» (в редакції 29 січня 2006 року) підставою для державної реєстрації прав, що посвідчують виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав, є рішення суду стосовно речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав, що набрали законної сили.

33.2. Судами вірно встановлено, що підставою для прийняття оскаржуваного рішення було рішення Постійно діючого третейського суду при Юридичній корпорації «Принцип» від 20 березня 2008 року, яким визнано дійсним договір купівлі-продажу приміщення магазину.

33.3. Враховуючи, що це рішення визнано недійсним судовим рішенням у справі № 382/113/13-ц, то зміст речових прав третьої особи щодо магазину зі складськими приміщеннями не відповідає змісту рішення про державну реєстрацію права власності на це майно.

33.4. Відповідно до ч. 2 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» (в редакції 29 січня 2006 року) державна реєстрація речових прав скасовується в разі винесення судом відповідного рішення, про що вносяться дані до Державного реєстру прав.

33.5. Аналогічна за змістом норма міститься в ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції станом на 01 січня 2013 року).

33.6. Отже, суди попередніх інстанцій вірно дійшли висновку, що у зв'язку зі скасуванням правовстановлюючого документу на майно, рішення відповідача прийняті на його підставі підлягають скасуванню.

34. Щодо доводів касаційної викладених у п. 23 та 24 цієї постанови, Суд зазначає, що попри наявність суперечностей щодо віднесення об'єкту до нерухомого майна або тимчасових споруд не пов'язаних фундаментом, підставою для здійснення реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна є відповідні правовстановлюючи документи перелічені в ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» (в редакції 29 січня 2006 року), а відтак за відсутності підстави для реєстрації права власності питання про наявність у майна ознак нерухомого не змінює факту відсутності правових підстав для його реєстрації.

35. Щодо доводів касаційної скарги викладених у п. 25 цієї постанови, Суд зазначає, що з урахуванням касаційного оскарження судового рішення у справі щодо визнання нечинним рішення третейського суду, строк на звернення до суду з даним позовом розпочав свій перебіг з дати проголошення судового рішення Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ - з 19 грудня 2013 року.

З урахуванням викладеного, у Суду немає підстав залишати даний адміністративний позов без розгляду.

36. Відповідно до ч.1 ст. 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

37. Враховуючи, що судами першої та апеляційної інстанцій було вірно застосовано норми матеріального та процесуального права при ухваленні судових рішень, Суд доходить висновку про необхідність залишення касаційної скарги без задоволення, а рішень судів попередніх інстанцій - без змін.

Керуючись ст. 242, 345, 349, 352, 355, 356, 359 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю фірми «С.М.К.» залишити без задоволення.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 03 березня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2015 року у справі № 810/6953/14 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Т. О. Анцупова

Суддя В. М. Кравчук

Суддя О. П. Стародуб