Справа № 753/11739/17
Суддя: Глущенко Я.Б.
Дата ухвалення: 2018-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - доповідача Глущенко Я.Б.,

суддів Кузьмишиної О.М., Пилипенко О.Є.,

секретаря Андрієнко Н.А.,

за участю:

позивача: ОСОБА_2,

представника відповідача: Садової О.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання неправомірними дій, за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на постанову Дарницького районного суду м. Києва від 15 лютого 2018 року, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулася у суд із позовом до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (правонаступник Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві), у якому просила: визнати бездіяльність з виплати в 2017 році призначеної їй пенсії протиправною; зобов'язати вчинити дії щодо щомісячної виплати пенсії в розмірі 11988 грн., призначеної в 2010 році відповідно до Закону «Про державну службу»; відшкодувати суми неотриманої пенсії.

В обгрунтування вимог посилається на те, що з січня 2017 року відповідачем протиправно не виплачується призначена їй пенсія.

Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 15 лютого 2018 року позов задоволено.

Судове рішення умотивовано тим, що бездіяльність відповідача з виплати призначеної пенсії позивачу суперечить принципам загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, визначених ст. 7 Закону «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», стосовно рівноправності застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат, державних гарантій реалізації своїх прав, передбачених цим Законом, відповідальності суб'єктів системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування за порушення норм цього Закону, а також за невиконання покладених на них обов'язків.

Не погоджуючись із судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати постанову та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

В обгрунтування вимог посилається на те, що відповідно до Законів «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», «Про державну службу», які не визнані неконституційними, пенсії, призначені особам, які займають посади державної служби, тимчасово не виплачуються.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду - скасуванню, з таких підстав.

З матеріалів справи убачається, що з серпня 2010 року позивач перебуває на обліку в Лівобережному об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві (правонаступник Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві) та отримував пенсію за віком відповідно до Закону «Про державну службу». З січня 2017 року призначена пенсія позивачу не виплачується.

Уважаючи таку бездіяльність протиправною, позивач звернувся у суд із даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

З 1 січня 2017 року набрав чинності Закон «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №1774-VIII від 06.12.2016 року, яким внесено зміни до частини першої статті 47 Закону «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», абзаци другий і третій якої викладені в такій редакції: «Тимчасово, по 31 грудня 2017 року:

особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" ), які займають посади державної служби, визначені Законом України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII «Про державну службу», а також працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються;

у період роботи на інших посадах/роботах пенсія (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), розмір якої перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачується в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється».

Законом «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» №2148-VIII від 03.10.2017 року внесено зміни, якими у абзаці другому частині першій статті 47 цифри і слово « 31 грудня» замінено цифрами і словом « 30 вересня».

Таким чином, законодавець з 01.01.2017р. по 30.09.2017р. тимчасово обмежив виплату пенсії особам, які працюють на посадах та на умовах, передбачених, у тому числі Законом «Про державну службу».

Підставою для тимчасової невиплати пенсії є період роботи на посадах та на умовах передбачених серед іншого Законом «Про державну службу».

Вказані норми Закону на час виникнення спірних правовідносин були діючими, рішенням Конституційного Суду України чи іншим законом скасовані не були, а отже підлягали обов'язковому застосуванню органами Пенсійного фонду України та всіма органами державної влади на території України.

Колегія суддів звертає увагу на те, що у рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 Конституційний Суд зазначив, що розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави, а у рішенні від 25 січня 2012 року № 3рп/2012 зробив висновок, що соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Отже, оскільки, позивач працює на посаді та умовах, передбачених Законом «Про державну службу», дія Закону «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» в частині встановлення обмеження щодо отримання пенсії особами у період служби в органах державної влади поширюється на неї в повному обсязі, тому у відповідача були відсутні підстави для виплати пенсії позивачу, починаючи з 01 січня 2017 року по 30 вересня 2017 року.

Аналогічна правова позиція наведена в постанові Верховного Суду від 31 липня 2018 року у справі №609/558/17.

Окрім того, судова колегія ураховує правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену, зокрема, в рішення від 05 вересня 2017 року у справі «Фабіан проти Угорщини» (Заява № 78117/13) (Fabian v. Hungary) параграфи 74 - 82, 84 , у якому Суд у складі Великої Палати зазначив, що у вирішенні «справи стосовно зменшення, зупинення чи припинення соціальної пенсії» мають значення: ступінь втрати пільг; чи був елемент вибору; та ступінь втрати засобів для існування. Оскільки виплата пенсії заявника була призупинена лише в період, коли він був переведений на роботу та він мав можливість вибрати між продовженням державної зайнятості та отриманням його пенсії, Європейський суд з прав людини дійшов висновку, що справедливий баланс між вимогами загального державного інтересу та правами заявника був дотриманий.

Відтак, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваній постанові, прийнятій з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також за неповного з'ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до пункту другого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За змістом частини першої статті 317 КАС підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини справи, неправильно застосовано норми матеріального права, то оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню, а позов залишенню без задоволення.

Керуючись статтями 34, 243, 310, 317, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві задовольнити.

Постанову Дарницького районного суду м. Києва від 15 лютого 2018 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя - доповідачЯ.Б. Глущенко
суддя О.М. Кузьмишина
суддяО.Є. Пилипенко

(Повний текст постанови складений 24 вересня 2018 року.)