Справа № 2040/5949/18
Суддя: Зоркіна Ю.В.
Дата ухвалення: 2018-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

10 вересня 2018 р. № 2040/5949/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Зоркіна Ю.В.

при секретарі судового засідання Пройдак С.М.

у присутності представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (вул. Квітуча, буд. 134,м. Харків,61107,код ЄДРПОУ) до Головного Управління Держпраці у Харківській області (вул. Алчевських, буд. 40,м. Харків,61002, ) про скасування постанови,-

встановив:

Позовні вимоги заявлені до Головного Управління Держпраці у Харківській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ХК0680/299/АВ/П/ТД-ФС від 12.07.2018 року.

Ухвалою від 27.07.2018 року у справі відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання. 31.08.2018 року закрито підготовче провадження по справі та з урахуванням приписів ч.7 ст.181 КАС України розпочато розгляд справи по суті.

В судовому засіданні представник позивача заявлений позов підтримав, просив позовні вимоги задовольнити. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що підприємством не допущено порушень вимог ст. 24 КЗпП України, оскільки державний інспектор помилково дійшов висновку про те, що працівники допущені до виконання роботи без укладання трудового договору. Дії відповідача, виражені в неповному та необ'єктивному здійсненні перевірки, фактичне ігнорування наданих позивачем пояснень та необґрунтоване застосування санкцій.

Відповідач в судовому засіданні адміністративний позов не визнав, просив залишити його без задоволення з тих підстав, що при винесенні оскаржуваного рішення відповідач діяв у відповідності до вимог чинного законодавства.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши долучені до матеріалів справи документи, перевіривши оскаржуване рішення відповідача на відповідність положенням ч.2 ст.2 КАС України суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно пункту 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України 11.02.2015 №96 (далі - Положення №96) Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику, зокрема з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення. Держпраці відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний контроль за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю (пп.6 п.6 Положення №96). Пунктом 7 Положення №96 Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи. На утворені територіальні органи Держпраці може покладати виконання завдань за міжрегіональним принципом.

У відповідності до зазначених норм Управлінню Держпраці у Харківській області делеговано повноваження щодо здійснення на території області державного контролю за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.

Процедуру проведення Управліннями Держпраці перевірки стану додержання законодавства про працю, визначено Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" від 05.04.2007 № 877-V (далі - Закон №877-V) та Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №295 від 26.04.2017 (далі -Порядок №295).

Відповідно до п.2 Порядку №295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці, зокрема: Держпраці та її територіальних органів. Інспекційні відвідування проводяться, зокрема за повідомленням посадових осіб органів державного нагляду (контролю), про виявлені в ході виконання ними контрольних повноважень ознак порушення законодавства про працю (пп.5 п.5 Порядку №295).

Згідно п. п.8, 9 Порядку №295 про проведення інспекційного відвідування інспектор праці повідомляє об'єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі. Про проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин інспектор праці повідомляє об'єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі, якщо тільки він не вважатиме, що таке повідомлення може завдати шкоди інспекційному відвідуванню.

Судовим розглядом встановлено, що 22.06.2018 року начальником Головного управління Держпраці у Харківській області видано наказ № 01.01.-07/797 Про проведення заходу державного контролю» в тому числі стосовно ФОП ОСОБА_3, підстава - звернення ОСОБА_4 від 19.06.2018 року, лист ГУДФС у Харківській області (вх.7147 від 19.06.2018 року).

На підставі зазначеного наказу та направлення на проведення перевірки № 01.01.-94/02.03/1641 від 22.06.2018 року фахівцями відповідача здійснено вихід на підприємство позивача та проведено перевірку, про що складено акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю № ХК0680/299/АВ, яким в тому числі встановлено порушення вимог ч.1,3 ст.24 КЗпП України (а.с.81-84)

Порушення, встановлені актом перевірки стали підставою для винесення припису про усунення виявлених порушень ХК0680/299/АВ/П від 23.06.2018 року.

Крім того відповідачем винесено постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ХК0680/299/АВ/П/ТД-ФС від 12.07.2018 року, якою застосований штраф у розмірі 446760.00 грн. (а.с.88-90)

Матеріалами справи підтверджено, що між позивачем та ТОВ «Пробка-Харків» 03.01.2018 року укладено договір про надання послуг, відповідно до якого позивач зобовязаний надати замовнику послуги з організації концертів та сценічних виступів у ресторані Пробка resto&muви hall; послуги Хостес Пробка restoμ«П hall: приймання та опрацювання телефонних дзвінків гостей закладу, зустріч та допомоги у виборі місць гостям закладу; прибирання приміщень. (п.1 Договору).

Згідно з Додатковою угодою від 04.05.2018 року до вказаного вище договору визначено, що позивач надає замовнику послуги з навчання, стажування та атестації претендентів/здобувачів на посади офіціантів, помічників офіціантів, барменів, помічників барменів, бар беків, хостес, адміністраторів, помічників адміністратора тощо; місце проведення практичних занять надає замовник на безоплатній основі; по завершенню навчання надається супровідна характеристика для прийняття ТОВ «Пробка» рішення про працевлаштування (п.п.1.1.4 Додаткової угоди). У межах вказаного договору позивачеві надійшло замовлення щодо проходження навчання ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8

Суд зазначає, що правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначено Кодексом законів про працю України.

Частиною 1 ст. 3 КЗпП України передбачено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. У відповідності до статті 21 КЗпП України, трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням чи з відома роботодавця.

Статтею 24 КЗпП України передбачено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров'я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

При укладенні трудового договору громадянин зобов'язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров'я та інші документи. Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами (стаття 23 КЗпП України).

Загальне визначення цивільно-правового договору наведено у ст. 626 Цивільного кодексу України. Так, вказаною нормою встановлено, що договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст.ст. 901, 902 Цивільного кодексу України , за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору. Основною ознакою, що відрізняє цивільні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.

Виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ними ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, працівник не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду.

З аналізу наведених норм вбачається, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов'язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

Матеріалами справи підтверджено, що гр. ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_8 подано заяви про прийняття їх на роботу до ТОВ «Пробка-Харків» на посади офіціантів та бармена (а.с.25,28,32,41-42). Відповідно до резолюції керівництва ТОВ «Пробка-Харків» вказані особи направленні для проходження навчання до позивача.

З метою забезпечення дотримання умов договору надання послуг від 03.01.2018 року, укладеного між позивачем та ТОВ «Пробка» на підставі заявок (а.с. 20,26,32) між позивачем та ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_8 укладено договори про виконання робіт (надання послуг) (а.с.22-23,29-30,35-36,38-39).

Як вбачається з зазначених вище цивільно-правових договорів предметами останніх були послуги з навчання, під час яких зазначені вище особи спостерігали за виконанням працівниками ТОВ «Пробка -Харків» своїх обовязків, отримували від них теоретичні та практичні навички, здійснювали самостійну практичну підготовку під час супроводження. Вказані вище договори не містять ознак того, що особи виконували обумовлені договорами роботи систематично, у встановлений строк, договори містять конкретний результат роботи, яку повинен передати виконавець замовнику. Як вбачається зі змісту угод (п.4) особи самостійно організовували роботу, виконували її на власний ризик та розсуд, та не підпорядковувалися відповідним вказівкам позивача. Суд зауважує, що вказані договори мали разовий характер, а отже їх предметом був не процес праці, а її кінцевий результат набуття професійних навичок у сфері обслуговування клієнтів.

За результатами проведеного навчання позивачем надано рекомендації стосовно прийняття на роботу трьох осіб.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що договори, укладені позивачем з фізичними особами мають ознаки цивільно-правових договорів, а отже у відповідача були відсутні підстави для застосування штрафних санкцій за порушення вимог ст.24 КЗпП України.

Суд також зауважує, що пунктом 11 абз.3 Порядку № 295 передбачено, що інспектори праці за наявності службового посвідчення безперешкодно, без попереднього повідомлення мають право в т.ч. наодинці або у присутності свідків ставити керівнику та/або працівникам об'єкта відвідування запитання, що стосуються законодавства про працю, отримувати із зазначених питань усні та/або письмові пояснення.

Із долученого до матеріалів справи акту перевірки, письмових пояснень вбачається, що фахівцями відповідача під час проведення контрольного заходу опитано гр. ОСОБА_6 та ОСОБА_5, які повідомили про своє стажування у позивача, проте не надали документів, які посвідчували би їх особу.

Суд зауважує, що із долучених до матеріалів справи копії квитка від 21.06.2018 року на імя ОСОБА_5, копії фіскального чеку від 22.06.2018 року вбачається, що у період з 21.06.2018 року по 22.06.2018 року він перебував за межами міста Харкова (а.с.43, 44), тоді як ОСОБА_6 22.06.2018 року у період часу з 17 до 19 години перебував на прийомі у стоматолога (а.с.97)

В звязку з викладеним суд зазначає, що відповідно до ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Також суд враховує, що будь-яке рішення чи дії субєкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні обєктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч.2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень, перевіряє чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку. Суд звертає увагу, що згідно приписів ч. 1 ст. 77 КАС України кожна особа повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідачем, як субєктом владних повноважень, належними доказами не підтверджено законність та обґрунтованість оскаржуваних рішень (постанов) відповідно до приписів ч.2 ст. 77 КАС України.

Враховуючи викладене вище, суд вважає адміністративний позов таким, що підлягає задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснюється в порядку, визначеному ст.139 КАС України

Керуючись ст.ст. 14, 243-246 263, 293, 295-296 КАС України, суд,-

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ХК 0680/299/АВ/П/ТД-ФС від 12.07.2018 року.

Рішення підлягає оскарженню шляхом подання апеляційної скарги у строк згідно з ч. 1 ст. 295 КАС України, тобто протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення, а набирає законної сили відповідно до ст. 255 КАС України після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду. Скарга може бути подана у порядку ч. 1 ст. 297 КАС України безпосередньо до Харківського апеляційного адміністративного суду або у порядку п. 15.5 Розділу VII КАС України до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд.

У повному обсязі рішення виготовлено 20.09.2018

Суддя Зоркіна Ю.В.