Справа № 826/12708/18
Суддя: Вовк П.В.
Дата ухвалення: 2018-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

26 вересня 2018 року № 826/12708/18

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «АПК ДІНАР»

до Головного управління ДФС у м. Києві

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

Суддя - Вовк П.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшов позов товариства з обмеженою відповідальністю «АПК ДІНАР» (далі також - ТОВ «АПК ДІНАР», позивач) до Головного управління ДФС у м. Києві (далі також - ГУ ДФС у м. Києві, відповідач), в якому позивач просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача від 23 квітня 2018 року № .

Ухвалою суду від 15 серпня 2018 року було відкрито провадження в даній справі та вирішено, у зв'язку з належністю даної справи до категорії справ незначної складності у відповідності до вимог п. 10 ч. 6 статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), враховуючи вимог ч.ч. 1-2 статті 257 КАС України, здійснювати її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Вказана ухвала суду була отримана представником позивача 17 серпня 2018 року, а представником відповідача - 16 серпня 2018 року.

Виходячи з наведеного, судом робиться висновок про те, що всі учасники справи були належним чином повідомлені про обставини її розгляду у визначеному ухвалою суду від 15 серпня 2018 року порядку.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає про те, що виявлені під час камеральної перевірки порушення ним вимог податкового законодавства могли стати підставами для прийняття оскаржуваного рішення виключно у разі, якби відповідачем проводилась документальна, а не камеральна перевірка.

Крім того, на думку позивача, допущені ним помилки в поданій декларації не призвели до недоплати сум податку на прибуток, оскільки вони були виправлені шляхом подання уточнюючої податкової декларації.

Окремо позивач наголошує на наявні у змісті оскаржуваного рішення та акту перевірки помилки щодо номеру акту перевірки та наявності у них посилань на неіснуючі положення податкового законодавства.

На адресу суду від відповідача надійшов відзив на адміністративний позов, в якому він просить відмовити в задоволенні заявлених ТОВ «АПК ДІНАР» позовних вимог з огляду на відповідність вимогам законодавства оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

В С Т А Н О В И В:

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем було проведено камеральну перевірку податкової декларації з податку на прибуток позивача за 2017 рік, за результатами якої було складено акт від 30 березня 2018 року № 766/26-15-12-08-20/38613022.

Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог пп. 57.1-1.2 п. 57.1 статті 57 Податкового кодексу України (далі - ПК України), у результаті чого занижено податок на прибуток на 37 605, 00 грн.

На підставі акту перевірки ГУ ДФС у м. Києві було прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 23 квітня 2018 року № про збільшення позивачу суми грошового зобов'язання з податку на прибуток на суму 37 605, 00 грн. за основним платежем та застосування штрафної (фінансової) санкції на суму 9 401, 00 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

28 лютого 2018 року позивачем подана звітна податкова декларація за 2017 рік за № , в якій заповнено рядок 16 декларації на суму 37 605, 00 грн. (зменшення нарахованої суми податку згідно додатку ЗП).

У додатку ЗП до такої декларації заповнено р. 16 (зменшення нарахованої суми податку (рядок 16.1 + рядок 16.4.1 додатка ЗП) у розмірі 37 605, 00 грн., р. 16.4.1 (сума, що відноситься на зменшення нарахованої суми податку в поточному звітному (податковому) періоді) у розмірі 37 605, 00 грн., р. 16.4.2 (сума, що відноситься на зменшення нарахованої суми податку в наступних звітних (податкових) періодах (рядок 16.4 - рядок 16.4.1 переноситься до рядка 16.3 додатка ЗП до рядка 16. податкової декларації з податку на прибуток підприємств за наступний звітний податковий період)) у розмірі «- 37 605, 00» грн.

Водночас, позивачем не задекларовано у поданій декларації з податку на прибуток нарахування авансового внеску у зв'язку із виплатою дивідендів (прирівняних до них платежів) та не вказано про сплату авансового внеску у зв'язку із виплатою дивідендів.

В контексті наведеного, суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до пп. 57.1-1.1 п. 57.1-1 статті 57 ПК України, у разі прийняття рішення щодо виплати дивідендів платник податку на прибуток - емітент корпоративних прав, на які нараховуються дивіденди, проводить зазначені виплати власнику таких корпоративних прав незалежно від того, чи є оподатковуваний прибуток, розрахований за правилами, визначеними статтею 137 цього Кодексу.

Згідно з пп. 57.1-1.2 п. 57.1-1 статті 57 ПК України, крім випадків, передбачених підпунктом 57.1 1.3 цього пункту, емітент корпоративних прав, який приймає рішення про виплату дивідендів своїм акціонерам (власникам), нараховує та вносить до бюджету авансовий внесок із податку на прибуток.

Алгоритм розрахунку суми авансового внеску з податку па прибуток, що підлягає сплаті до бюджету, визначено в пп. 57.1-1.2 п. 57.1-1 статті 57 ПК України, зокрема, авансовий внесок розраховується з суми перевищення дивідендів, що підлягають виплаті, над значенням об'єкта оподаткування за відповідний податковий (звітний) рік, за результатами якого виплачуються дивіденди, грошове зобов'язання щодо якого погашене. У разі наявності непогашеного грошового зобов'язання, авансовий внесок розраховується зі всієї суми дивідендів, що підлягають виплаті. Авансовий внесок обчислюється за ставкою, встановленою п. 136.1 статті 136 ПК України. Сума дивідендів, що підлягає виплаті, не зменшується на суму авансового внеску.

При цьому, у разі якщо дивіденди виплачуються за неповний календарний рік, для обрахунку суми зазначеного перевищення використовується значення об'єкта оподаткування, обчислене пропорційно кількості місяців, за які сплачуються дивіденди. Зазначений авансовий внесок вноситься до бюджету до/або одночасно з виплатою дивідендів.

Сума попередньо сплачених протягом податкового (звітного) періоду авансових внесків з податку на прибуток під час виплати дивідендів підлягає зарахуванню у зменшення нарахованого податкового зобов'язання з податку на прибуток, задекларованого у податковій декларації за такий податковий ( звітний) період.

У разі якщо сума авансового внеску, попередньо сплаченого протягом, звітного періоду, перевищує суму нарахованого податкового зобов'язання підприємством - емітентом корпоративних прав за такий податковий (звітний) період, сума такого перевищення переноситься у зменшення податкових зобов'язань наступних податкових (звітних) періодів до повного його погашення, а під час отримання від'ємного значення об'єкта оподаткування такого наступного періоду - на зменшення податкових зобов'язань майбутніх податкових (звітних) періодів до повното його погашення.

Таким чином, суб'єкт господарювання, що прийняв рішення про виплату дивідендів учаснику товариства - резиденту, на підставі пп. 57.1-1.2 п.57.1-1 статті 57 ПК України, сплачує авансовий внесок з податку на прибуток до/або одночасно з виплатою дивідендів.

Сума сплачених авансових внесків з податку на прибуток при виплаті дивідендів не підлягає поверненню платнику податків або зарахуванню в рахунок погашення грошових зобов'язань з інших податків і зборів (обов'язкових платежів).

Тобто сума сплачених авансових внесків при виплаті дивідендів, що не врахована в рахунок зменшення податкових зобов'язань з податку на прибуток за звітний період, у якому сплачена така сума авансових внесків, повинна враховуватися в рахунок зменшення податкового зобов'язання наступних звітних (податкових) періодів до її повного погашення.

Відповідно до п. 137.4 статті 137 ПК України, податковими (звітними) періодами для сплати податку па прибуток підприємств, крім випадків, передбачених п. 137.5 статті 137 ПК України, є календарні: квартал, півріччя, три квартали, рік. При цьому податкова декларація розраховуєтеся наростаючим підсумком.

При цьому, необхідно звернути увагу, що згідно форми податкової декларації з податку на прибуток підприємств, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20 жовтня 2015 року № 897, сума авансового внеску, яка має бути сплачена при виплаті дивідендів (прирівняних до них платежів) у звітному (податковому) періоді, відображається у рядку 6 додатка АВ до Декларації та переноситься до рядка 20 АВ Декларації.

Сума перевищення дивідендів, що підлягають виплаті, над значенням об'єкта оподаткування за відповідний(і) податковий(і) звітній(і) рік (роки), за результатами якого(их) виплачуються дивіденди, відображається у рядку 4 додатка АВ до Декларації. При цьому відповідно до форми додатка АВ до Декларації, для розрахунку цієї суми враховується позитивне значення об'єкта оподаткування (рядок 04 Декларації).

Розрахунок зменшення нарахованої суми податку на прибуток на суму сплачених авансових внесків здійснюється у додатку ЗП до Декларації, а саме: у рядку 16.2 додатка ЗП відображаються авансові внески, нараховані та сплачені у звітному (податковому) періоді (значення показника рядка 6 додатка АВ до Декларації): у рядку 16.3 - авансові внески, нараховані та сплачені у минулих звітних (податкових) періодах, які не враховані у зменшення податку на прибуток (значення показника рядка 16.4.2 додатка 3П до Декларації попереднього звітного (податкового) року): у рядку 16.4 - сумарне значення рядка 16.2 (нараховані та сплачені авансові внески у звітному (податковому) періоді та рядка 16.3 (авансові внески, не зараховані у зменшення податку у минулих періодах), у тому числі: у рядку 16.4.1 - нараховані та сплачені у поточному звітному (податковому) періоді авансові внески, що відносяться на зменшення нарахованої суми податку на прибуток за такий звітний період.

Платники податку, які подають Декларацію щоквартально, відображають у рядку 16.4. 1 нараховані та сплачені у першому кварталі півріччі, трьох кварталах, році авансові внески при виплаті дивідендів, що відносяться на зменшення нарахованої суми податку на прибуток за такий перший квартал, півріччя, три квартали, рік: у рядку 16.4.2 - нараховані та сплачені авансові внески, що відносяться на зменшення нарахованої суми податку на прибуток в наступних звітних (податкових) періодах (рядок 16.4 - рядок 16.4.1, переноситься до рядка 16.3 додатка ЗП до рядка 16 Декларації за наступний звітний (податковий) рік).

Системний аналіз наведених положень дає підстави для висновку про наявність внутрішнього взаємозв'язку між заповненим позивачем у декларації з податку на прибуток за 2017 рік рядком 16 декларації на суму 37 605, 00 грн. (зменшення нарахованої суми податку згідно додатку ЗП) та відомостях самого додатку ЗП до такої декларації на таку ж суму, з даними, які мають бути вказані у рядку 6 додатка АВ до декларації та, відповідно, рядку 20 АВ самої декларації, які у декларації позивача за 2017 рік залишились незаповненими.

Тобто, форма податкової декларації з податку на прибуток підприємств передбачає, що відомості про зменшення нарахованої суми податку (вказані позивачем) формуються за рахунок даних про нараховані та сплачені авансові внески при виплаті дивідендів (не вказані у декларації позивача).

Відповідно до пп. 54.3.2 п. 54.3 статті 54 ПК України, контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.

Крім того, відповідно до п. 123.1 статті 123 ПК України, у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суми податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або зменшення від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених пп. 54.3.1, пп. 54,3.2, пп. 54.3.5, пп. 54.3.6 п.54.3 статті 54 ПК України, тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми нарахованого податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Зазначене, на думку суду, свідчить про правомірність висновків податкового органу щодо безпідставності визначеного позивачем у поданій декларації зменшення нарахованої суми податку на суму 37 605, 00 грн. без зазначення даних про нараховані та сплачені авансові внески при виплаті дивідендів, у зв'язку з чим і було прийняте оскаржуване податкове повідомлення-рішення.

Щодо доводів позивача про те, що відповідач вийшов за межі предмету камеральної перевірки та перевірив правильність нарахування позивачем сум податкових зобов'язань з податку на прибуток, що могло бути здійснено лише під час документальної перевірки, суд зазначає наступне.

Так, пп. 75.1.1 п. 75.1 статті 75 ПК України встановлено, що камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального.

Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов'язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.

Отже, з огляду на приписи п. 75.1 статті 75 ПК України, під час камеральної перевірки не можуть використовуватися документи первинного обліку платника податків.

В силу приписів пункту 76.1 статті 76 Податкового кодексу України камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов'язкова.

Таким чином, камеральна перевірка є одним з видів податкових перевірок, встановлених п. 75.1 статті 75 ПК України, та за своєю правовою сутністю є формою поточного документального контролю за дотриманням платником вимог податкового законодавства на підставі декларацій та інших документів податкової звітності, одержаних від платника. При цьому будь-якого окремого рішення для проведення даного виду перевірки не вимагається, оскільки подання платником податків податкової звітної документації автоматично виступає юридичним фактом для перевірки її достовірності. Наведене свідчить про обов'язковий характер камеральної перевірки, яка проводиться у випадку подання платником звітних документів до контролюючого органу. А відтак камеральною перевіркою охоплюються лише ті показники документів, які належать до податкової звітності та мають значення для правильності обчислення платником об'єкта оподаткування та суми податку, що підлягає сплаті до бюджету. Перевірка будь-яких інших відомостей, витребування у платника додаткової інформації та документів, подання яких разом з податковою декларацією чинним законодавством не передбачено, камеральною перевіркою не охоплюється.

Фактично предмет камеральної перевірки передбачає встановлення повноти, своєчасності подання платником податкової звітності, візуальну перевірку правильності оформлення документів податкової звітності (повноти заповнення усіх необхідних реквізитів, чіткості їх заповнення тощо), перевірку правильності складення розрахунків за податковими платежами (арифметичний підрахунок остаточних сум податків, правильність відображення показників, необхідних для обчислення бази оподаткування).

Аналіз достовірності сформованих платником показників податкової звітності під час камеральної перевірки не здійснюється.

Водночас, своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати податків може бути перевірена контролюючим органом в разі здійснення документальних перевірок в порядку, передбаченому статтями 77, 78 ПК України.

Наведена правова позиція була підтримана і Верховним Судом під час розгляду справи № 826/13195/16 (постанова від 10 квітня 2018 року).

Водночас, в контексті встановлених вище фактичних обставин справи, вбачається, що відповідачем у спірних правовідносинах не було здійснено аналіз достовірності сформованих позивачем показників податкової звітності, а лише проведено встановлення повноти подання платником податкової звітності та перевірку правильності складення розрахунків за податковими платежами (правильність відображення показників, необхідних для обчислення бази оподаткування). При цьому, відповідачем під час перевірки використовували виключно дані поданої позивачем податкової декларації з податку на прибуток за 2017 рік.

Отже, податковим органом було правомірно встановлені порушення позивачем вимог податкового законодавства, що стало підставою для подальшого прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, саме в межах здійснення його камеральної перевірки.

Щодо посилання позивача на подання ним уточнюючої податкової декларації з податку на прибуток за 2017 рік, якою були виправлені допущені у звітній податковій декларації помилки, суд критично оцінює такі доводи ТОВ «АПК ДІНАР» з огляду на те, що вказані обставини не впливають на правомірність прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, оскільки така уточнююча декларація була подана після завершення камеральної перевірки та прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення. При цьому, положення ПК України не ставлять в залежність обставини правомірності прийнятого податковим органом рішення за наслідком здійснення камеральної перевірки платника податків від можливого наступного виправлення останнім допущених ним порушень законодавства шляхом подання уточнюючої декларації.

Крім того, на думку суду, вказані обставини лише підтверджують визнання ТОВ «АПК ДІНАР» допущеного порушення вимог ПК України при заповненні та поданні первинної податкової звітності.

Та обставина, що акт перевірки має № 766/26-15-12-08-20/38613022, в той час як платнику податків було надіслано примірник такого акту з № 766/26-15-12-08-20/38497099, а в самому акті перевірки, як і в оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні, здійснено посилання на пп. 57.1.2 п. 57.1 статті 57 ПК України замість пп. 57.1-1.2 п. 57.1 статті 57 ПК України, на думку суду, свідчить лише про допущення податковим органом описок в таких документах та не може бути підставою для висновку про порушення відповідачем процедури прийняття оскаржуваного рішення.

Враховуючи зазначене, обґрунтованими є висновки викладені відповідачем в акті перевірки про порушення позивачем вимог податкового законодавства.

А як наслідок, правомірним та таким, що не підлягає скасуванню, є оскаржуване податкове повідомлення-рішення відповідача, що ґрунтується на зазначених висновках акту перевірки.

Відповідно до статті 244 КАС України, під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Відповідно до положень ч.ч. 1 та 2 статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно положень статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Частинами 1 та 2 статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень наведеного законодавства України, матеріалів справи, суд приходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки з матеріалів справи вбачається, що оскаржуване рішення відповідає наведеним у ч. 2 статті 2 КАС України критеріям.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 5-11, 19, 72-77, 90, 241-246, 250, 257-262 КАС України суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні адміністративного позову товариства з обмеженою відповідальністю «АПК ДІНАР» (03151, місто Київ, вулиця Дніпропетровська, 22; ) до Головного управління ДФС у м. Києві (04116, місто Київ, вулиця Шолуденка, 33/19; ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - відмовити.

Рішення суду, відповідно до ч. 1 статті 255 КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 КАС України.

Відповідно до п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України в редакції Закону №2147-VIII, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя П.В. Вовк