Справа № 0340/1409/18
Суддя: Волдінер Фелікс Арнольдович
Дата ухвалення: 2018-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2018 року ОСОБА_1Справа № 0340/1409/18

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Волдінера Ф. А.,

при секретарі судового засідання Журомській І.М.,

за участю представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Завод «Галичина» до ОСОБА_1 обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області про стягнення пені,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Завод «Галичина» (надалі ТзОВ «Завод «Галичина», позивач) звернулося з адміністративним позовом до ОСОБА_1 обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області (надалі ОСОБА_1 ОДПІ, відповідач 1), Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області (надалі ГУ ДКСУ у Волинській області, відповідач 2) про стягнення пені, нарахованої за період з 19.03.2015 року по 22.07.2018 року на суму бюджетної заборгованості з податку на додану вартість за серпень 2011 року в розмірі 1 306 717, 00 грн.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 26.07.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, а також зазначено що справа підлягає розгляду за правилами загального позовного провадження.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є платником ПДВ. 11.04.2012 року Волинським окружним адміністративним судом у справі №2а/0370/925/12 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод «Галичина» до ОСОБА_1 об'єднаної державної податкової інспекції, Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області про скасування податкового повідомлення-рішення та стягнення бюджетного відшкодування задоволено повністю, скасовано податкове повідомлення-рішення ОСОБА_1 обєднаної державної податкової інспекції № від 22.11.2011 року, а також стягнуто з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод «Галичина» заборгованість з податку на додану вартість за серпень 2011 року в сумі 1 777 777,00 грн. Дана постанова суду набрала законної сили 26.02.2015 року на підставі ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 26.02.2015 року, який апеляційну скаргу ОСОБА_1 ОДПІ залишив без задоволення, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 11.04.2012 року у справі №2а/0370/925/12 без змін. Позивач вказує на те, що вищезазначена сума бюджетного відшкодування стала узгодженою з моменту набрання законної сили постановою Волинського окружного адміністративного суду від 11.04.2012 року у справі №2а/0370/925/12, тобто 26.02.2015 року. Оскільки ця узгоджена сума бюджетного відшкодування податку на додану вартість не відшкодована товариству, тому відповідно до пункту 200.23 статті 200 Податкового кодексу України (далі ПК України) позивач вважає її бюджетною заборгованістю, а тому просить стягнути на його користь пеню в сумі 1 306 717,00 грн. за порушення строків відшкодування податку на додану вартість за період з 19.03.2015 року по 22.07.2018 року по декларації з податку на додану вартість за серпень 2011 року.

ОСОБА_1 ОДПІ у відзиві на позовну заяву від 09.08.2018 року не погоджується з позовними вимогами, вказуючи на наступне. Не погоджуючись з постановою ВОАС від 11.04.2012 року у справі №2а/0370/925/12, а також ухвалою ЛААС від 26.02.2015 року, відповідач 1 звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою на дані судові рішення. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 21.03.2014 року у справі № К/800/12667/15 зупинено виконання постанови Волинського окружного адміністративного суду від 11.04.2012 року та ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 26.02.2015 року до закінчення касаційного перегляду справи. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 21.03.2017 року №К/800/12667/15 постанову ВОАС від 11.04.2012 року та ухвалу ЛААС від 26.02.2015 року в частині стягнення з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод «Галичина» заборгованості з податку на додану вартість за серпень 2011 року в сумі 1 777 777,00 грн. скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення. Зобовязано ОСОБА_1 об'єднану державну податкову інспекцію ГУ ДФС у Волинській області прийняти висновок із значенням суми бюджетної заборгованості з податку на додану вартість та подати його Головному управлінню Державної казначейської служби України у Волинській області. У решті постанову ВОАС від 11.04.2012 року та ухвалу ЛААС від 26.02.2015 року залишено без змін. Відповідач 1 вважає, що остаточне рішення суду у даній справі винесено 21.03.2017 року, тому розрахунок пені, зроблений позивачем у позовній заяві є неправильним.

Також представник відповідача у відзиві вказує, що судове рішення Вищого адміністративного суду України від 21.03.2017 року у справі №2а/0370/925/12 неможливо було виконати згідно чинного законодавства, тому ОСОБА_1 ОДПІ звернулася до ВОАС із заявою про зміну способу і порядку виконання судового рішення. Ухвалою ВОАС від 21.03.2018 року змінено спосіб і порядок виконання постанови Вищого адміністративного суду України від 21.03.2017 року у справі №2а/0370/925/12 в частині зобовязання ОСОБА_1 ОДПІ прийняти висновок із зазначенням суми бюджетної заборгованості з податку на додану вартість та подати його Головному управлінню Державної казначейської служби України у Волинській області на зобовязання ОСОБА_1 ОДПІ включити в Реєстр заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість дані щодо відшкодування ТзОВ «Завод «Галичина» суми податку на додану вартість за серпень 2011 року в сумі 1 777 777,00 грн. Відповідач 1 стверджує, що зазначена сума була ним включена у ручному режимі до Тимчасового реєстру, а тому ОСОБА_1 ОДПІ вчиняються всі необхідні дії щодо своєчасного відшкодування сум ПДВ по декларації за серпень 2011 року у сумі 1 777 777,00 грн. на рахунок платника, ТзОВ «Завод «Галичина».

Крім того, відповідач 1 вважає, що під час розрахунку кількості днів прострочення відшкодування ПДВ слід враховувати саме операційні «робочі» дні, а тому дата, з якої позивач відраховує момент виникнення пені не відповідає приписам чинного законодавства. На підставі наведеного відповідач 1 просить відмовити у задоволенні позову повністю.

Відповідач 2 у відзиві на позовну заяву від 03.08.2018 року вих. №13-08/620-3547 не погоджується з даним позовом, оскільки нормами чинного законодавства органам казначейства не надано повноважень нараховувати та виплачувати пеню на заборгованість з відшкодування податку на додану вартість на підставі заяви та розрахунку, поданого платником податків. Вказує на те, що казначейство здійснює бюджетне відшкодування на підставі даних Реєстру, що містяться в інформаційному ресурсі Міністерства фінансів України, а також з урахуванням вимог Бюджетного кодексу України та пункту 55 підрозділу 2 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України. У звязку з цим просить у задоволенні позову відмовити повністю.

У відповіді на відзив відповідача 1 від 09.08.2018 року позивач посилається на необґрунтованість відзиву ОСОБА_1 ОДПІ. Звертає увагу суду, що враховуючи те, що відповідачем не внесено до Реєстру заяв про повернення сум бюджетного відшкодування необхідні дані, позивачу не було відшкодовано відповідну суму бюджетного відшкодування, тому позивач набув право на нарахування пені. Також зазначає, що згідно норм діючого на момент виникнення спірних правовідносин Кодексу адміністративного судочинства, постанова ВОАС від 11.04.2012 року набрала законної сили 26.02.2015 року і тому у відповідача 1 виник обовязок щодо виконання вищезазначеного рішення вже тоді.

Не погоджується позивач і з твердженням щодо зупинення виконання постанови ВОАС від 11.04.2012 року та ухвали ЛААС від 26.02.2015 року ухвалою Вищого адміністративного суду України, так як виконанню підлягало стягнення суми бюджетного відшкодування.

При цьому, позивач зауважує, що держаний фіскальний орган самоправно здійснив заміну способу виконання згаданого судового рішення шляхом включення вказаних сум саме до Тимчасового реєстру, а не до Реєстру заяв про повернення сум бюджетного відшкодування. В результаті цього на даний час постанова Волинського окружного адміністративного суду від 11.04.2012 року у справі №2а/0370/925/12 залишається невиконаною. Безпідставним також вважає твердження відповідача про здійснення розрахунку пені лише з врахуванням операційних днів, оскільки такий порядок не конкретизований у пункті 200.23 статті 200 ПК України. Враховуючи те, що товариству не було відшкодовано відповідну суму бюджетного відшкодування, тому позивач набув право на нарахування пені, яку зобовязаний сплатити відповідач.

У відповіді на відзив відповідача 2 від 03.08.2018 року вказує, що підстави наведені у відзиві органу казначейства не спростовують доводів позивача.

20.08.2018 року представником позивача подано до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог, у якій він просить: стягнути з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України у Волинській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод «Галичина» 2 174 354 (два мільйона сто сімдесят чотири тисячі триста пятдесят чотири) грн. пені, нарахованої за період з 19.03.2015 року по 14.08.2018 року на суму бюджетної заборгованості з податку на додану вартість за серпень 2011 року; витрати по сплаті судового збору стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод «Галичина» за рахунок бюджетних асигнувань відповідача ОСОБА_1 ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області. Заява обґрунтована тим, що для розрахунку пені застосовується облікова ставка НБУ, чинна на момент виникнення права на пеню, яка в подальшому не змінюється.

У запереченні на відповідь на відзив від 21.08.2018 року відповідач 1 з доводами позивача не погоджується та вважає їх безпідставними. ОСОБА_1 ОДПІ вважає, що процедура оскарження судового рішення не завершується прийняттям судом апеляційної інстанції судового рішення, тому остаточне рішення у справі №2а/0370/925/12 винесено ВАСУ 21.03.2017 року. Також стверджує, що ухвалою ВАСУ від 21.03.2015 року зупинено виконання постанови ВОАС від 11.04.2012 року та ухвали ЛААС від 26.02.2015 року у повному обсязі. Окрім того, заперечує щодо заяви позивача щодо збільшення розміру позовних вимог, так як при розрахунку пені за порушення строків перерахування суми бюджетного відшкодування підлягає застосуванню облікова ставка НБУ, чинна на момент виникнення пені за кожен день простроченого бюджетного відшкодування, включаючи день погашення, однак при зміні розміру облікової ставки НБУ належить застосовувати чинний на відповідний період розмір облікової ставки.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з підстав викладених у позові та заяві про збільшення розміру позовних вимог та просив їх задовольнити повністю.

Представник відповідача 1 ОСОБА_1 ОДПІ в судовому засіданні позов не визнала з підстав, викладених у відзиві на позов та у запереченнях, просила відмовити у його задоволенні повністю.

Представник відповідача 2 ГУ ДКСУ у Волинській області в судовому засіданні позов не визнала з підстав, викладених у відзиві на позов, просила відмовити у його задоволенні повністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, які прибули в судове засідання, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що ТзОВ «Завод «Галичина» є платником податку на додану вартість. Товариство подало 20.09.2011 року контролюючому органу податкову декларацію з податку на додану вартість за серпень 2011 року, в якій заявлено до бюджетного відшкодування 1 777 777,00 грн. ОСОБА_1 ОДПІ в період з 25.10.2011 року по 31.10.2011 року було проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТзОВ «Завод «Галичина» з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість (ПДВ) на рахунок платника у банку за серпень 2011 року.

За результатами перевірки складено акт №9023/23-3/33513052 від 10.11.2011 року, яким встановлено, що ТзОВ «Завод «Галичина» не підтверджено, відображене у декларації за серпень 2011 року, бюджетне відшкодування ПДВ в сумі 1 777 777,00 грн. та в порушення абзацу «а» пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України (далі ПК України), ТзОВ «Завод «Галичина» завищено заявлену суми бюджетного відшкодування ПДВ на рахунок платника у банку за серпень 2011 року на 1 777 777,00 грн. На підставі вказаного акту перевірки ОСОБА_1 ОДПІ 22.11.2011 року було винесено податкове повідомлення-рішення №, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування податку на додану вартість на суму 1 777 777,00 грн. та визначено штрафну (фінансову) санкцію у розмірі 444 444,00 грн.

Позивачем оскаржено вищевказане податкове повідомлення-рішення до Волинського окружного адміністративного суду. Постановою ВОАС від 11.04.2012 року у справі №2а/0370/925/12 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод «Галичина» до ОСОБА_1 об'єднаної державної податкової інспекції, Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області про скасування податкового повідомлення-рішення та стягнення бюджетного відшкодування адміністративний позв задоволено повністю, скасовано податкове повідомлення-рішення ОСОБА_1 обєднаної державної податкової інспекції № від 22.11.2011 року та стягнуто з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод «Галичина» заборгованість з податку на додану вартість за серпень 2011 року в сумі 1 777 777,00 грн. (а. с. 12-15). Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 26.02.2015 року апеляційні скарги ОСОБА_1 ОДПІ та ГУ ДКСУ у Волинській області залишено без задоволення, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 11.04.2012 року у справі №2а/0370/925/12 залишено без змін.

Ухвала Львівського апеляційного адміністративного суду від 26.02.2015 року була направлена на адресу сторін супровідним листом від 02.03.2015 року № 90920/12 та була отримана 05.03.2015 року, що не заперечується представником відповідача 1. Після отримання даної ухвали відповідачем 1 не було подано висновку із значенням суми бюджетної заборгованості з податку на додану вартість до Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 20.03.2015 року у справі №К/800/12667/15 за касаційною скаргою ОСОБА_1 ОДПІ на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 11.04.2012 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 26.02.2015 року зупинено виконання постанови Волинського окружного адміністративного суду від 11.04.2012 року та ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 26.02.2015 року до закінчення касаційного перегляду справи.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 21.03.2017 року у справі №К/800/12667/15 постанову Волинського окружного адміністративного суду від 11.04.2012 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 26.02.2015 року в частині стягнення з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод «Галичина» заборгованості з податку на додану вартість за серпень 2011 року в сумі 1 777 777,00 грн. скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення. Зобов'язано ОСОБА_1 об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області прийняти висновок із значенням суми бюджетної заборгованості з податку на додану вартість та подати його Головному управлінню Державної казначейської служби України у Волинській області. У решті постанову Волинського окружного адміністративного суду від 11.04.2012 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 26.02.2015 року залишено без змін.

02.03.2018 року ОСОБА_1 ОДПІ звернулася із заявою до Волинського окружного адміністративного суду про заміну способу і порядку виконання судового рішення в адміністративній справі №2а/0370/925/12.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 21.03.2018 року змінено спосіб і порядок виконання постанови Вищого адміністративного суду України від 21.03.2017 року в частині зобовязання ОСОБА_1 ОДПІ прийняти висновок із зазначенням суми бюджетної заборгованості з податку на додану вартість та подати його Головному управлінню Державної казначейської служби України у Волинській області на зобовязання ОСОБА_1 ОДПІ включити в Реєстр заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість дані щодо відшкодування ТзОВ «Завод «Галичина» суми податку на додану вартість за серпень 2011 року в сумі 1 777 777,00 грн.

Станом на момент винесення цього рішення повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість дані щодо відшкодування ТзОВ «Завод «Галичина» суми податку на додану вартість за серпень 2011 року в сумі 1 777 777,00 грн. здійснено не було.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд вказує на наступне.

Порядок визначення суми податку, що підлягає відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків врегульовано статтею 200 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пункту 200.7 ПК України платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.

Бюджетне відшкодування - відшкодування від'ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника (пп.14.1.18 п.14.1 ст.14 ПК України).

Як визначено підпунктами 200.7.1, 200.7.2 пункту 200.7 статті 200 ПК України, формування Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування здійснюється на підставі баз даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує податкову і митну політику, та центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів. Заяви про повернення сум бюджетного відшкодування автоматично вносяться до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування протягом операційного дня їх отримання у хронологічному порядку їх надходження. Повернення узгоджених сум бюджетного відшкодування здійснюється у хронологічному порядку відповідно до черговості внесення до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування.

Порядок узгодження зазначеної у заяві суми бюджетного відшкодування визначений у пункті 200.12 статті 200 ПК України. Зокрема, відповідно до підпункту ґ) пункту 200.12 ст.200 ПК України зазначена у заяві сума бюджетного відшкодування вважається узгодженою в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування з з дня визнання протиправним та/або скасування податкового повідомлення-рішення. У випадках, передбачених підпунктами «а», «г» і «ґ» цього пункту, інформація про узгодженість бюджетного відшкодування та його суму відображається в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування контролюючим органом на наступний робочий день після виникнення такого випадку. Узгоджена сума бюджетного відшкодування стає доступною органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, для виконання на наступний операційний день за днем її відображення в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування та перераховується органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, у строки, передбачені пунктом 200.13 цієї статті, на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку та/або на бюджетні рахунки для перерахування у рахунок сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до Державного бюджету України. У разі наявності у платника податку податкового боргу бюджетному відшкодуванню підлягає заявлена сума податку, зменшена на суму такого податкового боргу.

Пунктом 200.13 статті 200 ПК України передбачено, що на підставі даних Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, після дня набуття статусу узгодженої суми бюджетного відшкодування перераховує таку суму з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку та/або на бюджетні рахунки для перерахування у рахунок сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету, протягом п'яти операційних днів.

Згідно з пунктом 56.18 статті 56 ПК України при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов'язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Відповідно до пункту 1 розділу 2 Порядку взаємодії органів Державної фіскальної служби України та органів Державної казначейської служби України у процесі судового розгляду та виконання рішень суду про бюджетне відшкодування податку на додану вартість та/або пені, нарахованої на заборгованість державного бюджету з відшкодування такого податку, або стягнення митних платежів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №343 від 09.03.2016 року і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.04.2016 року за №496/28626, для забезпечення повного з'ясування обставин, що мають значення в процесі судового розгляду позовних заяв про бюджетне відшкодування ПДВ, пені або стягнення митних платежів, відповідачами у таких справах є орган ДФС, на обліку якого перебуває платник або який здійснював митне оформлення, та орган Казначейства за місцем знаходження відповідного органу ДФС.

Відповідно до частини третьої статті 254 КАС України (який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин) у разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Згідно частини першої статті 255 КАС України (який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин) постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Судом встановлено, що сума бюджетного відшкодування у розмірі 1 777 777,00 грн. є узгодженою в порядку судового оскарження податкового повідомлення-рішення контролюючого органу від 22.11.2011 року №, а саме з моменту набрання законної сили постановою Волинського окружного адміністративного суду від 11.04.2012 року у справі №2а/0370/925/12, тобто з дати проголошення ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 26.02.2015 року.

Згідно абзацу 2 пункту 200.15 статті 200 ПК України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) після закінчення процедури адміністративного або судового оскарження орган державної податкової служби протягом п'яти робочих днів, що настали за днем отримання відповідного рішення, зобов'язаний подати органу Державного казначейства України висновок із зазначенням суми податку, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

Відповідно пункту 200.13 статті 200 ПК України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) на підставі отриманого висновку відповідного органу державної податкової служби орган Державного казначейства України видає платнику податку зазначену в ньому суму бюджетного відшкодування шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку протягом п'яти операційних днів після отримання висновку органу державної податкової служби.

Пунктом 200.23 ст.200 ПК України суми податку, не відшкодовані платникам протягом визначеного цією статтею строку, вважаються заборгованістю бюджету з відшкодування податку на додану вартість. На суму такої заборгованості нараховується пеня на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення.

Виходячи з вищенаведеного, право на бюджетне відшкодування виникло в позивача з моменту набрання законної сили постановою Волинського окружного адміністративного суду від 11.04.2012 року, відповідно обовязок щодо бюджетного відшкодування заборгованості з податку на додану вартість у ОСОБА_1 ОДПІ виник 26.02.2015 року. Відтак, позивач у розрахунку розміру пені, поданому у позовній заяві, правильно зазначив 19.03.2015 року як дату, з якої почалось нарахування пені.

Щодо твердження відповідача щодо неврахування позивачем при розрахунку пені за несвоєчасне бюджетне відшкодування ПДВ ухвали Вищого адміністративного суду України від 20.03.2015 року, якою зупинено виконання постанови ВОАС від 11.04.2012 року та ухвали ЛААС від 26.02.2015 року, то суд зазначає наступне.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 20.03.2015 року зупинено виконання постанови Волинського окружного адміністративного суду від 11.04.2012 та ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 26.02.2015 до закінчення касаційного перегляду справи. Відповідно до змісту даних судових рішень виконанню підлягало стягнення суми бюджетного відшкодування. Рішення суду в частині скасування податкового повідомлення-рішення не підлягало зупиненню, так як воно вважається виконаним фактом визнання судом протиправним рішення субєкта владних повноважень. Тобто, скасування податкового повідомлення-рішення не має наслідком виконання певних дій (з передачі майна, стягнення коштів тощо) (ухвала ВАСУ від 14.02.2017 року К/800/29396/16).

Отже, перебіг строку для нарахування пені не був зупиненим.

Також суд звертає увагу на те, що розрахунок пені, зроблений позивачем з врахуванням всіх календарних днів прострочення сплати бюджетного відшкодування виконаний згідно вимог законодавства. Твердження відповідача 1 про те, що обовязок повернення сум бюджетного відшкодування обмежується робочими (операційними) днями є необґрунтованим.

Згідно пункту 200.23 статті 200 ПК (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) суми податку, не відшкодовані платникам протягом визначеного цією статтею строку, вважаються заборгованістю бюджету з відшкодування податку на додану вартість. На суму такої заборгованості нараховується пеня на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення. Даною нормою не передбачено, що пеня нараховується тільки протягом робочих (операційних) днів.

Вимоги Податкового кодексу, якими визначено, що ті чи інші дії контролюючим органом здійснюються лише в операційні дії стосуються виключно порядку вчинення певних дій державним органом.

Щодо неможливості виконання рішення суду у звязку з вступом в силу 01.02.2017 року постанови Кабінету Міністрів України від 25.01.2017 року №26 «Про затвердження Порядку ведення Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість», то воно є безпідставним, так як обовязок щодо виконання постанови ВОАС від 11.04.2012 року у справі №2а/0370/925/12 виник 26.02.2015 року, тобто ще до набрання вказаною постановою законної сили.

Крім того, пункт 200.23 статті 200 ПК (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) за методом правового регулювання є імперативною нормою, тобто такою, що не допускає ніяких відхилень від вичерпного переліку прав і обов'язків суб'єктів. Вказана норма не передбачає будь-яких інших, крім наявної заборгованості бюджету з відшкодування податку на додану вартість, умов її застосування.

Відтак, нормативна невизначеність щодо порядку виконання контролюючим органом обовязку по відшкодуванню заборгованості бюджету з податку на додану вартість не є підставою для ненарахування пені згідно пункту 200.23 статті 200 ПК.

У заяві про збільшення позовних вимог від 15.08.2018 року позивач просить стягнути пеню у більшому розмірі, а саме 2 174 354,00 грн. Дану вимогу позивач обґрунтовує наступними доводами. При обчисленні пені має враховуватися облікова ставка НБУ, встановлена на момент виникнення пені, протягом строку дії такої пені, включаючи день погашення. Отже, облікова ставка НБУ фіксується на момент виникнення пені та у разі зміни розміру ставки протягом строку нарахування пені, такі зміни при обчисленні не враховуються. Таким чином, у даному випадку при обчисленні пені має враховуватися облікова ставка на рівні 30 % річних, яка була введена постановою Правління Національного банку України від «Про регулювання грошово-кредитного ринку» від 02 березня 2015 року № 154, якою зокрема передбачено встановити з 04 березня 2015 року облікову ставку в розмірі 30%. На підставі вищезазначеної норми законодавства, позивачем здійснено новий розрахунок суми пені за несвоєчасне відшкодування ПДВ (додається), яка складає 2 174 354 грн.

Здійснюючи розрахунок пені, що підлягає стягненню в рамках даної справи, суд наголошує, що положення пункту 200.23 статті 200 Податкового кодексу України передбачають обрахунок розміру пені виходячи із облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії. В той же час право на нарахування пені виникає за кожен день прострочення відшкодування, включаючи день погашення, у зв'язку із чим моментом виникнення такої пені, за переконанням суду, вважається кожен день прострочення відшкодування.

Аналогічний правовий висновок викладений в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 13.07.2016 року у справі №825/1402/15-а.

Отже, при розрахунку пені за порушення строків перерахування суми бюджетного відшкодування підлягає застосуванню облікова ставка Національного банку України, чинна на момент виникнення пені за кожен день прострочення бюджетного відшкодування, включаючи день погашення.

В період з 19.03.2015 року (дата, з якої позивачем здійснено розрахунок заявленої до стягнення пені у позовній заяві, з огляду на що тут і далі судом при розрахунку спірної суми пені береться до уваги саме ця дата з огляду на диспозитивне право позивача на самостійне визначення предмету позову у справі) по 22.07.2018 року діяли різні ставки Національного банку України, зокрема: з 04.03.2015 року становила 30% річних, відповідно до Постанови Правління НБУ від 02.03.2015 року №154; з 28.08.2015 року 27% річних, відповідно до Постанови Правління НБУ від 27.08.2015 року №557; в період з 25.09.2015 року по 04.03.2016 року 22% річних, з 22.04.2016 року 19% річних, з 27.05.2016 року 18 % річних; з 24.06.2016 року 16,5%, з 29.07.2016 року 15,5% річних, з 16.09.2016 15% річних, з 28.10.2016-03.03.2017 року 12,5% річних, з 27.10.2017 року 13,5% річних, з 15.12.2017 року 14,5% річних, з 26.01.2018 року 16% річних, з 02.03.2018 року по 24.05.2018 року 17% річних, з 13.07.2018 року 17,5% річних.

Поряд з цим суд наголошує, що виходячи зі змісту пункту 200.23 статті 200 Податкового кодексу, заборгованістю бюджету з відшкодування податку на додану вартість вважаються суми податку, не відшкодовані платникам протягом визначеного цією статтею строку. На суму такої заборгованості нараховується пеня на рівні 120% облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення.

Крім цього, також позивачем при розрахунку розміру пені (у заяві про збільшення розміру позовних вимог) до всього періоду прострочення необґрунтовано застосовано лише облікову ставку Національного банку України у розмірі 30% згідно постанови Правління Національного банку України від 02.03.2015 року №154 «Про регулювання грошово-кредитного ринку» всупереч вимог пункту 200.23 статті 200 Податкового кодексу, не врахувавши, що моментом виникнення пені є не дата, станом на яку пеня за прострочення виплати бюджетного відшкодування виникає як така, а кожна наступна дата прострочення бюджетного відшкодування відповідним органом протягом всього строку прострочення (аналогічна позиція викладена в ухвалі Київського апеляційного адміністративного суду від 10.10.2017 року у справі №810/4289/16, яка залишена в силі ухвалою Вищого адміністративного суду від 31.10.2017 року №К/800/35596/17)

З огляду на вищезазначене, заява про збільшення розміру позовних вимог не підлягає задоволенню, а правильним слід вважати розрахунок пені, визначений позивачем у позовній заяві (а. с. 6).

Суд не бере до уваги твердження ОСОБА_1 ОДПІ про те, що контролюючим органом після набрання законної сили виконана постанова Волинського окружного адміністративного суду від 11.04.2012 року у справі №2а/0370/925/12, так як фіскальний орган вніс дані по декларації за серпень 2011 року до Тимчасового реєстру заяв про повернення сум бюджетного відшкодування ПДВ. Однак, резолютивною частиною ухвали Волинського окружного адміністративного суду від 21.03.2018 року зобов'язано ОСОБА_1 об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Волинській області включити в Реєстр заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість дані щодо відшкодування Товариству з обмеженою відповідальністю «Завод «Галичина» суми податку на додану вартість за серпень 2011 року у розмірі 1 777 777,00 грн. Суд звертає увагу на те, що згаданим судовим рішенням зобовязано контролюючий орган внести дані про відшкодування позивачу сум ПДВ саме до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, а не до Тимчасового реєстру. При цьому, відсутність технічної можливості відшкодування по Тимчасовому реєстру платнику податку сум ПДВ не спростовує обовязку контролюючого органу виконати судове рішення, яке набрало законної сили. Відтак, судом встановлено, що постанова Волинського окружного адміністративного суду від 11.04.2012 року у справі №2а/0370/925/12 на даний час є невиконаною, у звязку з чим сума бюджетного відшкодування ПДВ в розмірі 1 777 777,00 грн. не повернута позивачу.

Суд додатково звертає увагу на те, що неподання органом фіскальної служби після закінчення процедури узгодження суми бюджетного відшкодування даних щодо відшкодування бюджетної заборгованості, та непогашення у зв'язку з цим заборгованості бюджету з ПДВ, не позбавляє платника податку права пред'явити вимоги про стягнення зазначеної пені. Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 03.06.2014 року № 21-131а14.

З врахуванням вищевикладеного, позивач відповідно до пункту 200.23 статті 200 ПК України має право на нарахування пені на таку суму заборгованості, оскільки ТзОВ «Завод «Галичина» не здійснено відшкодування ПДВ з Державного бюджету України.

Відповідно до поданого позивачем розрахунку пені (а. с. 6), який складений позивачем з урахуванням заборгованості по відшкодуванню сум ПДВ за період з 19.03.2015 року по 22.07.2018 року, що також перевірений судом, невідшкодована сума становить 1 777 777,00 грн., тому ТзОВ «Завод «Галичина» має право на стягнення пені у розмірі 1 306 717 грн. (кількість днів прострочення - 1222). Відтак, зазначена сума підлягає стягненню на користь позивача з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України у Волинській області.

Також варто зазначити, що з моменту виникнення права на бюджетне відшкодування з податку на додану вартість у ТзОВ «Завод «Галичина» виникло законне сподівання на покращення майнового стану підприємства.

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Рішення Європейського суду у справі «Агрокомплекс проти України» від 06.10.2011 року відповідно до якого існування заборгованості, яка підтверджена остаточним і обов'язковим для виконання судовим рішенням, дає особі, на користь якої таке рішення винесено, підґрунтя для «законного сподівання» на виплату такої заборгованості і становить «майно» цієї особи у значенні статті 1 Першого протоколу («Бурдов проти Росії» та інші справи, зазначені в цій).

Відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право мирного володіння майном, як це передбачено пунктом 1 статті 1 Першого протоколу.

Враховуючи встановлені обставини справи та норми законодавства суд дійшов висновку, що відповідачем 1 порушено право законного сподівання позивача на повернення коштів товариства, які є його приватною власністю, а тому це тягне за собою понесення відповідальності у вигляді стягнення пені за прострочення виплати бюджетного відшкодування.

Згідно з частин 1-2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23.07.2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ та Вуліч проти Швеції» визначив, що адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.

Таким чином, враховуючи те, що заява про збільшення розміру позовних вимог не підлягає задоволенню, а позивач довів підставність стягнення пені, відповідачі не довели, що діяли у межах закону, а тому позов підлягає до задоволення частково.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з платіжним дорученням від 17.07.2018 року №1284 позивачем сплачено 19 667,10 грн. судового збору за подання позовної заяви, тому такі судові витрати слід стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань ОСОБА_1 обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області.

Керуючись частиною 3 статті 243, статтями 246, 250, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України та на підставі Податкового кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України у Волинській області (43021, вул. Стрілецька, буд. 4 а, м. Луцьк, Волинська область, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод «Галичина» (вул. Кременецька, буд. 38, м. Луцьк, Волинська область, 43010, ) 1 306 717 (один мільйон триста шість тисяч сімсот сімнадцять) гривень пені нарахованої за період з 19 березня 2015 року по 22 липня 2018 року на суму бюджетної заборгованості з податку на додану вартість за серпень 2011 року.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод «Галичина» (вул. Кременецька, буд. 38, м. Луцьк, Волинська обл., 43010, ) за рахунок бюджетних асигнувань ОСОБА_1 обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області (Київський майдан, буд. 4, м. Луцьк, Волинська обл., 43010, ) судовий збір у розмірі 19 667 (девятнадцять тисяч шістсот шістдесят сім) гривень 10 копійок.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 255, 295 КАС України, та може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ф.А. Волдінер

Повний текст судового рішення складено 21.09.2018 року.