Справа № 0340/1397/18
Суддя: Плахтій Наталія Борисівна
Дата ухвалення: 2018-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2018 року ЛуцькСправа № 0340/1397/18

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Плахтій Н.Б.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Комісії щодо розгляду заяв членів сімей загиблих та осіб з інвалідністю про виплату грошової компенсації виконавчого комітету Луцької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернулася з позовом до Комісії щодо розгляду заяв членів сімей загиблих та осіб з інвалідністю про виплату грошової компенсації виконавчого комітету Луцької міської ради (далі відповідач, Комісія) про визнання протиправним та скасування рішення від 13.07.2018 щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 , як члену сім`ї загиблого, померлого ветерана війни-учасника бойових дій на території інших держав грошову компенсацію за належне для отримання житлове приміщення, зобов`язання провести розрахунок та призначити позивачу грошову компенсацію за належне для отримання житлове приміщення, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.03.2018 №214, із розрахунку на чотирьох осіб, вказаних у довідці №Ш-414/19.9-11 від 08.06.2018.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач як інвалід з дитинства 1-Б групи, член сім`ї загиблого, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 від отриманого поранення у Другій світовій війні батька, який був учасником бойових дій та інвалідом Великої Вітчизняної війни 2 групи, звернулася до відповідача із заявою про виплату грошової компенсації за належне для отримання житлове приміщення відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.03.2018 №214 «Питання забезпечення житлом деяких категорій осіб, які брали участь у бойових діях на території інших держав, а також членів їх сімей», оскільки на даний час не набула майнових прав на нерухоме майно, не має власного житла та не забезпечена ним державою. Рішенням Комісії від 13.07.2018 їй було відмовлено у призначенні вказаної компенсації з тих підстав, що вона не належить до категорії членів сімей загиблих учасників бойових дій на території інших держав, визначених в абзаці першому пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», та до заяви не надано довідку про безпосередню участь її батька в бойових діях на території інших держав, перелік яких визначено постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1994 №63 «Про організаційні заходи щодо застосування Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»» (далі Постанова №63).

Позивач вважає, що рішенням від 13.07.2018 Комісія безпідставно відмовила в призначенні грошової компенсації, оскільки перелік держав, визначених Постановою №63, не є вичерпним. При цьому зазначає, що визначальним у даному спорі є участь особи в бойових діях на території інших держав. Відтак, оскільки батько позивача брав участь у складі діючої Радянської армії 2-го Білоруського фронту на території Польщі, на території Німеччини, тому він не може бути обмежений у статусі учасника бойових дій на території інших держав за ознакою того, що держави Польща і Німеччина та періоди ведення бойових дій на їх територіях не відносяться до переліку держав та періодів ведення бойових дій за Постановою №63.

Відповідач відзив на позовну заяву не подав, хоча копію ухвали від 25.07.2018 про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у адміністративній справі отримав 07.08.2018, що підтверджується повідомленням про вручення (отримання) документів (а.с.33).

Відповідно до частини шостої статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи вимоги статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є безпідставними та не підлягають до задоволення з огляду на таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є інвалідом 1 групи, членом сім`ї померлого військовослужбовця і має право на пільги, передбачені ст.15 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», що підтверджується відповідно посвідченням серії НОМЕР_1 від 04.09.2007 (а.с.6), посвідченням серії НОМЕР_2 від 15.11.2004 та довідкою Управління праці, соціальних питань та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи від 18.02.2006 №388/1.9 (а.с.6, 6зворот).

Відповідно до довідки відділу реєстрації житлового фонду Департаменту житлово-комунального господарства Луцької міської ради ОСОБА_1 перебуває на квартирному обліку при виконавчому комітеті Луцької міської ради для отримання державного житла (на позачергову чергу з 16.04.2010 за №113) зі складом сім`ї: ОСОБА_2 дочка, ОСОБА_3 зять, ОСОБА_3 онука (а.с.7зворот).

Позивач 05.07.2018 звернулася із заявою до Департаменту соціальної політики Луцької міської ради, в якій просила розглянути її заяву та додаткові документи й прийняти рішення про направлення її заяви та документів до створеної комісії при виконавчому комітеті Луцької міської ради щодо розгляду її заяви як члена сім`ї загиблого про призначення їй грошової компенсації за належне для отримання житлове приміщення відповідно до постанови КМ України №214 від 28.03.2018, у розрахунку на всіх членів сім`ї, що перебувають на житловому обліку (а.с.21).

Комісія рішенням від 13.07.2018 відмовила в призначенні грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення (а.с.12-13). Підставою для відмови у призначенні грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення позивачу стало те, що заявниця ОСОБА_1 є членом сім`ї померлого ветерана учасника бойових дій Другої світової війни та не належить до категорії членів сімей загиблих учасників бойових дій на території інших держав, визначених в абзаці першому пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; до заяви не долучено довідку про безпосередню участь загиблої особи в бойових діях на території інших держав, перелік яких визначено постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1994 №63 «Про організаційні заходи щодо застосування Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»».

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожен громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянами, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.

Згідно статті 48-1 Житлового кодексу Української СРСР порядок та розмір надання громадянам грошової компенсації за належні їм для отримання жилі приміщення (далі - грошова компенсація) визначаються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 28.03.2018 №214 затверджено «Порядок виплати грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для деяких категорій осіб, які брали участь у бойових діях на території інших держав, а також членів їх сімей» (далі Порядок №214).

Згідно з пунктом 1 Порядку №214 цей Порядок визначає умови та механізм виплати грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для сімей загиблих учасників бойових дій на території інших держав, визначених в абзаці першому пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», для осіб з інвалідністю I - II групи з числа учасників бойових дій на території інших держав, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, пов`язаних з перебуванням у таких державах, визначених пунктом 7 частини другої статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», та які потребують поліпшення житлових умов (далі - грошова компенсація) і перебувають на обліку за місцем проживання відповідно до Житлового кодексу Української РСР (далі - квартирний облік) та на обліку в Єдиному державному автоматизованому реєстрі осіб, які мають право на пільги (далі - Реєстр).

В силу пунктів 2, 3 Порядку №214 право на отримання грошової компенсації відповідно до цього Порядку мають члени сімей загиблих учасників бойових дій на території інших держав, визначені в абзаці першому пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та особи з інвалідністю I - II групи, визначені пунктом 7 частини другої статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», інвалідність яких настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, пов`язаних з перебуванням в інших державах, які перебувають на квартирному обліку.

Отже, аналізуючи вищенаведені положення Порядку №214, слід дійти висновку про те, що вказаний Порядок встановлює механізм виплати грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для двох категорій осіб:

1) членів сімей загиблих учасників бойових дій на території інших держав, визначені в абзаці першому пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»;

2) осіб з інвалідністю I - II групи, визначені пунктом 7 частини другої статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», інвалідність яких настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, пов`язаних з перебуванням в інших державах.

Відповідно до абзацу першого пункту 1 статті статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» чинність цього Закону поширюється на сім`ї військовослужбовців, партизанів, підпільників, учасників бойових дій на території інших держав, прирівняних до них осіб, зазначених у статтях 6 і 7 цього Закону, які загинули (пропали безвісти) або померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), а також внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби чи на території інших держав під час воєнних дій та конфліктів.

Таким чином, абзац перший пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» поширює дію цього Закону як на сім`ї учасників бойових дій на території інших держав, так і на сім`ї прирівняних до них осіб, зазначених у статтях 6 та 7 цього Закону.

Як свідчать матеріали справи, позивач ОСОБА_1 є членом сім`ї (донькою) померлого учасника бойових дій ОСОБА_4 , який проходив військову службу в Радянській Армії під час Великої Вітчизняної війни, що підтверджується архівними довідками від 31.10.2003 №9619-4, від 17.12.2003 №11/19946 (а.с.10, 10зворот). ОСОБА_4 13.03.1943 отримав наскрізне кульове поранення м`яких тканин шиї справа без пошкодження великих судин, нервів і хребта, яке в подальшому привело до раку стравоходу, та відповідно до постанови ВЛК від 09.07.2004 послужило причиною його смерті ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини (а.с.11).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасниками бойових дій визнаються військовослужбовці, які проходили службу у військових підрозділах, частинах, штабах і установах, що входили до складу діючої армії в період громадянської та Другої світової воєн, під час інших бойових операцій по захисту Батьківщини, партизани і підпільники громадянської та Другої світової воєн.

Отже, відповідно до абзацу першого пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» на позивача ОСОБА_1 поширюється дія цього Закону як на члена сім`ї учасника бойових дій під час Другої світової війни.

Водночас позивач не має статусу члена сім`ї учасника бойових дій на території інших держав, оскільки в силу вимог пункту 2 частини першої статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасниками бойових дій на території інших країн є військовослужбовці Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки, особи рядового, начальницького складу і військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ колишнього Союзу РСР (включаючи військових та технічних спеціалістів і радників), працівники відповідних категорій, які за рішенням Уряду колишнього Союзу РСР проходили службу, працювали чи перебували у відрядженні в державах, де в цей період велися бойові дії, і брали участь у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ (флотів). Військовослужбовці Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, поліцейські, особи рядового, начальницького складу і військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які за рішенням відповідних державних органів були направлені для участі в міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки або у відрядження в держави, де в цей період велися бойові дії. Перелік держав, зазначених у цьому пункті, періоди бойових дій у них та категорії працівників визначаються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1994 №63 «Про організаційні заходи щодо застосування Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»» затверджено перелік держав, яким надавалася допомога за участю військовослужбовців Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки та осіб рядового, начальницького складу і військовослужбовців Міністерства внутрішніх справ колишнього Союзу РСР, військовослужбовців Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, інших військових формувань, осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ, і періодів бойових дій на їх території (далі Перелік).

Відповідно до вказаного Переліку країни Польща та Німеччина, а також періоди бойових дій 1941-1945 відсутні, що дає підставу суду дійти висновку про те, що військовослужбовець, який брав участь в бойових діях в період Великої Вітчизняної війни 1941-1945 років, що охоплений періодом Другої світової війни, не відноситься до учасників бойових дій на території інших держав.

Крім того, пунктом 15 Порядку №214 передбачені підстави відмови в призначенні грошової допомоги, серед яких, зокрема, зазначені такі:

загиблий не належав до осіб, статус яким установлено відповідно до пунктів 2, 13 - 15 частини першої статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (підпункт 1);

особа з інвалідністю не належить до осіб, які брали участь у бойових діях на території інших держав, та одержала інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, що пов`язані з перебуванням у таких державах (підпункт 2);

заявник не належить до членів сім`ї загиблого, визначених у пункті 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (підпункт 3).

Отже, аналізуючи підстави для відмови в призначенні грошової допомоги відповідно до Порядку №214, слід дійти висновку про те, що основною умовою для призначення такої допомоги є віднесення загиблого до осіб, статус яким установлено відповідно до пунктів 2, 13 - 15 частини першої статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Так, згідно з пунктом 2 частини першої статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасниками бойових дій визнаються учасники бойових дій на території інших країн, перелік яких затверджений Постановою №63, а згідно з пунктами 13 15 частини першої статті 6 цього Закону до такої категорії осіб віднесено військовослужбовців, які направлялись до Афганістану в період ведення там бойових дій.

Таким чином, оскільки позивач ОСОБА_1 не є членом сім`ї загиблого учасника бойових дій, статус якому установлено відповідно до пунктів 2, 13 - 15 частини першої статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», тому дія Порядку №214 на неї не поширюється.

За приписами пункту 7 Порядку №214 заява про призначення грошової компенсації подається членом сім`ї загиблого, особою з інвалідністю (далі - заявник) або його (її) законним представником чи уповноваженою особою до органу соціального захисту населення за місцем перебування на квартирному обліку (далі - орган соціального захисту населення) особисто.

До заяви для членів сімей загиблих додається, зокрема, копія виданої військовим комісаріатом довідки про безпосередню участь загиблої (померлої) особи в бойових діях на території інших держав, перелік яких визначено постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1994 р. №63 «Про організаційні заходи щодо застосування Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (п.п.5 п.8 Порядку №214).

Однак, як вбачається з матеріалів справи, позивачем на розгляд Комісії копію довідки про безпосередню участь загиблої (померлої) особи, а саме ОСОБА_4 батька ОСОБА_1 , в бойових діях на території інших держав не представлено, про що й зазначено у рішенні відповідача від 13.07.2018 (а.с.22-23).

Відтак у відповідача були відсутні правові підстави для призначення ОСОБА_1 як члену сім`ї померлого ветерана війни грошову компенсацію за належне для отримання житлове приміщення, тому Комісією правомірно, відповідно до норм чинного законодавства прийнято рішення про відмову у призначенні вказаної допомоги.

З врахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними, з огляду на що в задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю.

Керуючись статтями 243, 245, 246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя Н.Б.Плахтій