Справа № 804/4649/18
Суддя: Олійник Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2018-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

копія
ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 вересня 2018 року Справа № 804/4649/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
за участі секретаря судового засіданняОСОБА_2,
представника позивача: представника відповідача-1: ОСОБА_3, ОСОБА_4.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Державної служби України з питань праці Головного Управління Держпраці у Дніпропетровській області, Заступника начальника Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області ОСОБА_6 про визнання протиправною та скасування постанови від 25.05.2018 року №ДН496/264/АВ/ТД/ІП-ФС/298,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_5 до Державної служби України з питань праці Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області (далі Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області, відповідач-1), Заступника начальника Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області ОСОБА_6 (відповідач -2) про визнання протиправною та скасування постанови Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області від 25.05.2018 №ДН496/264/АВ/ТД/ІП-ФС/298, винесену на підставі ст. 259 Кодексу законів про працю України, статті 53 Закону України «Про зайнятість населення», ч. 3 ст. 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та на підставі Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 № 509 та на підставі абз. 2 ч. 2 ст. 265 Кодексу законів про працю України про накладення на фізичну особу-підприємця ОСОБА_5 штрафу у сумі 3723 грн..
Також позивач просив закрити провадження у справі в звязку з відсутністю адміністративного проступку.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач вказав, що за результатами проведеного посадовими особами Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області інспекційного відвідування з питань додержання вимог законодавства про працю у фізичної особи підприємця ОСОБА_5, було встановлено виплату заробітної плати найманим працівникам один раз на місяць, чим обумовлено прийняття оскаржуваної постанови від 25.05.2018 №ДН496/264/АВ/ТД/ІП-ФС/298.
Із зазначеною постановою позивач категорично не погоджується, вважає що під час проведення інспекційного відвідування працівниками відповідача -1 було грубо порушено його права, а саме: згідно направлення інспекційне відвідування мало проводитись за період з 23.04.2018 по 24.04.2018, в той час як акт, складений за наслідками такого відвідування та постанова про накладення штрафу не відповідають зазначеному періоду та виходять за його межі. До того ж, відвідування проведено за відсутності позивача, з його результатами позивача було ознайомлено згодом, пояснення позивача та документи, що надавались перевіряючим, ними було проігноровано
Всі описані порушення мають наслідком незаконність постанови Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області від 25.05.2018 №ДН496/264/АВ/ТД/ІП-ФС/298.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 червня 2018 року відкрито провадження у адміністративній справі №804/4649/18 та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.
Судове засідання призначено на 11:30 год. 10 липня 2018 року.
В судове засіданні 10 липня 2018 року сторони не з'явились. Від представника позивача надійшло клопотання про перенесення справи на іншу дату у зв'язку з його перебуванням у відпустці.
Від представника відповідача-1 також надійшло клопотання про перенесення розгляду справи на іншу дату з метою підготовки та надання відзиву по справі.
10 липня 2018 року судом відкладено розгляд справи до 06 вересня 2018 року.
20 липня 2018 року відповідачем-1 наданий відзив на позову заяву, в якому він заперечив проти позову, вказавши що у період з 23.04.2018 по 24.04.2018 головним державним інспектором відділу з питань додержання законодавства про працю, застрахованих осіб, зайнятість, працевлаштування інвалідів та з питань дитячої праці у Криворізькому регіоні Івановим К В на підставі звернення працівника (дані якого є конфіденційними та не можуть бути розголошені згідно ст. 15 Конвенції № 81 1947 року та підпункту 6 пункту 13 Порядку № 295) щодо порушення стосовно нього законодавства про працю, було здійснено інспекційне відвідування Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 з питань оформлення трудових відносин та повноти, своєчасності нарахування та виплати заробітної плати. Під час інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_5 було надано трудові договори з найманими працівниками ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, накази про прийняття їх на роботу, накази про звільнення ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, табелі обліку використання робочого часу за 2017 рік, розрахунково - платіжні відомості заробітної плати за 2017 рік та договори оренди обладнання та приміщення.
В ході інспекційного відвідування встановлені порушення законодавства про працю, які передбачають фінансову відповідальність у вигляді штрафної санкції - порушення вимог ч. 1 та ч.3 ст. 115 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП), ч. 1 та ч. 3 ст. 24 Закону України «Про оплату праці», а саме, згідно наданих розрахунково-платіжних відомостей заробітної плати за 2017 рік, було встановлено, що виплата заробітної плати ФОП ОСОБА_5 найманим працівникам ОСОБА_10, ОСОБА_8, ОСОБА_9 протягом 2017 року проводилась один раз на місяць, чим і було обумовлено винесення постанови від 25.05.2018 №ДН496/264/АВ/ТД/ІП-ФС/298 про накладення на позивача штрафу у сумі 3723 грн..
Позивачем надано відповідь на відзив, яка за змістом ідентична позовній заяві.
Представник позивача в судовому засіданні 06 вересня 2018 року позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд задовольнити адміністративний позов повністю.
Представник відповідача-1 в судовому засіданні 06 вересня 2018 року заперечила проти позовних вимог, просила відмовити в задоволенні адміністративного позову повністю.
Відповідач -2 в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи, відзив проти позову до суду не надав.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено, що посадовими особами Головного Управління Держпраці у Дніпропетровській області відповідно до наказу Головного Управління Держпраці у Дніпропетровській області від 20.04.2018 № 3061-І та направлення від 20.04.2018 № 102/4.1-7 у період з 23.04.2018 по 24.04.2018 було здійснено інспекційне відвідування фізичної особи підприємця ОСОБА_5 з питань додержання вимог законодавства про працю.
За результатами інспекційного відвідування складений акт від 24.04.2018 №ДН496/264/АВ. Як видно з акту перевірки, в ході інспекційного відвідування встановлено порушення, вимог ч. 1 та ч..3 ст. 115 КЗпП, ч. 1 та ч. 3 ст. 24 Закону України «Про оплату праці», а саме згідно наданих розрахунково-платіжних відомостей заробітної плати за 2017 рік, було встановлено, що виплата заробітної плати ФОП ОСОБА_5 найманим працівникам: ОСОБА_10, ОСОБА_8, ОСОБА_9 протягом 2017 року проводилась один раз на місяць.
У звязку із чим на підставі ст. 259 Кодексу законів про працю України, статті 53 Закону України «Про зайнятість населення», ч. 3 ст. 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та на підставі Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07 2013 №509 та абз. 2 ч. 2 ст. 265 Кодексу законів про працю України 25.05.2018 заступником начальника Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області було винесено постанову №ДН496/264/АВ/ТД/ІП-ФС/298, якою на фізичну особу-підприємця ОСОБА_5 накладений штраф у сумі 3723 грн..
Надаючи оцінку оскарженій постанові, суд виходить з такого.
Відповідно до ч. 1 ст. 259 Кодексу законів про працю України, державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Як передбачено ч. 1 ст. 4 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» державний нагляд (контроль) здійснюється за місцем провадження господарської діяльності суб'єкта господарювання або його відокремлених підрозділів, або у приміщенні органу державного нагляду (контролю) у випадках, передбачених законом.
Згідно з положеннями п. п. 1, 7 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого 11.02.2015 постановою Кабінету Міністрів України № 96, Державна служба України з питань праці є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю і здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.
Відповідно до п. п. 4, 5, 19 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого 26.04.2017 постановою Кабінету Міністрів України №295 (далі - Порядок №295), який визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю, державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці, зокрема, Держпраці та її територіальних органів.
У відповідності до п. 2 Порядку №295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці.
Посилання представника позивача на те, що інспекторами не було повідомлено позивача про здійснення інспектування суд знаходить необґрунтованими, так як відповідно до п. 11 Порядку №295 інспектори праці за наявності службового посвідчення безперешкодно, без попереднього повідомлення мають право 1) під час проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин за наявності підстав, визначених пунктом 5 цього Порядку, самостійно і в будь-яку годину доби з урахуванням вимог законодавства про охорону праці проходити до будь-яких виробничих, службових, адміністративних приміщень об'єкта відвідування, в яких використовується наймана праця; 2) ознайомлюватися з будь-якими книгами, реєстрами та документами, ведення яких передбачено законодавством про працю, що містять інформацію/відомості з питань, які є предметом інспекційного відвідування, невиїзного інспектування, з метою перевірки їх відповідності нормам законодавства та отримувати завірені об'єктом відвідування їх копії або витяги; 3) наодинці або у присутності свідків ставити керівнику та/або працівникам об'єкта відвідування запитання, що стосуються законодавства про працю, отримувати із зазначених питань усні та/або письмові пояснення; 4) за наявності ознак кримінального правопорушення та/або створення загрози безпеці інспектора праці залучати працівників правоохоронних органів; 5) на надання робочого місця з можливістю ведення конфіденційної розмови з працівниками щодо предмета інспекційного відвідування; 6) фіксувати проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин засобами аудіо-, фото- та відеотехніки; 7) отримувати від державних органів інформацію, необхідну для проведення інспекційного відвідування, невиїзного інспектування.
При цьому, згідно з підпунктом 5 пункту 6 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 96 Держпраці для виконання покладених на неї завдань має право безперешкодно проводити відповідно до вимог закону без попереднього повідомлення в будь-яку робочу годину доби перевірки виробничих, службових, адміністративних приміщень та обєктів виробництва фізичних та юридичних осіб, які використовують найману працю та працю фізичних осіб, експлуатують машини, механізми, устаткування підвищеної небезпеки, та у разі виявлення фіксувати факти порушення законодавства, здійснення нагляду та контролю за додержанням якого віднесено до повноважень Держпраці.
Згідно з абзацом першим частини десятої статті 4 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» посадові особи органу державного нагляду (контролю) з метою з'ясування обставин, які мають значення для повноти проведення заходу, здійснюють у межах повноважень, передбачених законом, огляд територій або приміщень, які використовуються для провадження господарської діяльності, а також будь-яких документів чи предметів, якщо це передбачено законом.
Доводи позивача про непредявлення інспекторами службових посвідчень, суд оцінює критично, з огляду на те, що сам же позивач зазначає, що не був присутній під час проведення інспекційного відвідування, а отже не міг знати чи були предявлені інспекторами службові посвідчення чи не були.
Судом відхиляються доводи позивача про те, що його не було ознайомлено із його правами та обовязками, оскільки в матеріалах справи міститься пам'ятка про права та обовязки обєкта відвідування під час проведення інспекційних відвідувань або проведення невиїзних інспектувань, яка містить відмітку про ознайомлення ОСОБА_5 з правами 23.04.2018, що також підтверджуються безпосередньо його підписом.
Також, згідно наданої відповідачем копії направлення на проведення інспекційного відвідування від 20.04.2018 № 102/4.2-7, воно було особисто отримано позивачем 23.04.2018 о 13-50 год..
Щодо доводів позивача про те, що у направленні вказаний період, який має бути охоплений перевіркою «з 23.04.2018 по 24.04.2018», в той час, як під час самого відвідування перевірені відносини, що знаходяться поза межами заявленого періоду, суд зазначає, що згідно направлення від 20.04.2018 № 102/4.2-7 інспекційне відвідування мало бути проведено у період з 23.04.2018 по 24.04.2018, а отже вказана дата є періодом в який проведено інспекційне відвідування, а не періодом який підлягав перевірці.
У відповідності до ч. 1 та ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України (даліКАС України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах субєкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів того, що інспекторами під час проведення інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_5 були допущені процедурні порушення, та не виконано умови, дотримання яких є необхідним для початку відвідування.
Щодо суті виявлених порушень, допущених ФОП ОСОБА_5, то в матеріалах справи містяться розрахунково - платіжні відомості заробітної плати за період січень червень 2017 року, з яких видно, що заробітна плата працівникам ОСОБА_10, ОСОБА_8, ОСОБА_9 у період з квітня по червень 2017 року та працівнику ОСОБА_9 з січня по березень 2017 року виплачувалась один раз на місяць.
У відповідності до положень ч. 1 та ч. 3 ст. 115 КЗпП заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника.
Аналогічні положення щодо виплати заробітної плати містить і ст. 24 Закону України «Про оплату праці».
У відповідності до ч. 1 ст. 53 Закону України «Про зайнятість населення» посадові особи органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, а також фізичні особи - підприємці, винні у порушенні законодавства про зайнятість населення, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Водночас, абзацом 8 частини 2 статті 265 Кодексу законів про працю України визначено, що юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі порушення інших вимог трудового законодавства, крім передбачених абзацами другим - сьомим цієї частини, - у розмірі мінімальної заробітної плати.
Статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» встановлено з 01.01.2018 мінімальну заробітну плату у розмірі 3723,00 грн..
Отже, посадовими особами відповідача-1 за результатами проведеного інспектування було встановлено факт порушення позивачем вимог трудового законодавства, що виразилось у виплаті заробітної плати один раз на місяць, а тому у відповідача були підстави для застосування до позивача штрафу на підставі абз. 8 ч. 2 ст. 265 Кодексу законів про працю України.
Механізм накладення на суб'єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених ч. 2 ст. 265 Кодексу законів про працю України, визначено Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 №509.
Відповідно до п. 2 вказаного Порядку, штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками (далі - уповноважені посадові особи). Штрафи можуть бути накладені на підставі: акта про виявлення під час перевірки суб'єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу.
За приписами ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Позивачем під час розгляду справи не надано суду обґрунтованих доказів протиправності постанови, винесеної заступником начальника Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області від 25.05.2018 №ДН496/264/АВ/ТД/ІП-ФС/298, з урахуванням чого, суд доходить висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог та необхідність відмови у їх задоволенні.
Щодо вимоги позивача про закриття провадження у справі в звязку з відсутністю адміністративного проступку, то суд зазначає, що розгляд справ про адміністративні правопорушення, в тому числі і питання про відсутність чи наявність у діях особи складу адміністративного проступку розглядається за правилами, визначеними Кодексом України про адміністративні правопорушення.
Так, у відповідності до ст. 246 вказаного Кодексу порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.
У відповідності до п. 3 ч. 2 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи про накладення адміністративних стягнень, крім випадків, визначених цим Кодексом.
Як встановлено ч. 9 ст. 53 Закону України «Про зайнятість населення» штрафи, накладення яких передбачено цією статтею, є фінансовими санкціями і не належать до адміністративно-господарських санкцій, визначених главою 27 Господарського кодексу України.
У звязку з наведеним, суд зазначає, що постановою заступника начальника Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області від 25.05.2018 №ДН496/264/АВ/ТД/ІП-ФС/298 на позивача накладений саме штраф за порушення законодавства про працю, що не врегулювано Кодексом України про адміністративні правопорушення.
Відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати з відповідача не стягуються.
Керуючись ст. ст. 194, 242 - 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 11 вересня 2018 року.

Суддя (підпис) Рішення не набрало законної сили 11 вересня 2018 року. Суддя З оригіналом згідно. Суддя ОСОБА_1 ОСОБА_1 ОСОБА_1