Справа № 806/2219/18
Суддя: Липа Володимир Анатолійович
Дата ухвалення: 2018-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2018 року м. Житомир справа № 806/2219/18

категорія 10.3

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Липи В.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України в Житомирській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов"язання нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Управління Служби безпеки України в Житомирській області в якому просить:

- визнати протиправним і скасувати рішення Управління Служби безпеки України в Житомирській області про відмову позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги у зв'язку із встановленням з 28 квітня 2017 року інвалідності 2 групи, внаслідок захворювання, пов'язаного з виконанням обов'язків військової служби;

- зобов'язати Управління Служби безпеки України в Житомирській області нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у зв'язку із встановленням позивачу інвалідності 2 групи, внаслідок захворювання, пов'язаного з виконанням обов'язків військової служби, в розмірі 90- кратного прожиткового мінімуму, встановленого Законом для працездатних осіб на день встановлення інвалідності, а саме 28 квітня 2017 року, відповідно до Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та постанови КМУ від 25.12.2013 №975 "Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві", з урахуванням раніше виплачених сум.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що проходив військову службу в Управління Служби безпеки України в Житомирській області. В подальшому позивача було звільнено з військової служби у запас за станом здоров'я. Відповідно до довідки до акта огляду МСЕК від 16.04.2014р. позивачу з 03.02.2014 р. було встановлено ІІІ групу інвалідності у зв'язку із захворюванням, пов'язаним з проходженням військової служби. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 позивачу була виплачена одноразова грошова допомога в розмірі 85260,00 гривень. У зв'язку із суттєвим погіршенням стану здоров'я позивачу 28.04.2017 року Житомирською обласною медико-соціальною експертною комісією було проведено повторний огляд, за результатами якого йому було встановлено ІІ групу інвалідності, яка настала внаслідок захворювання так, пов'язаного з проходженням військової служби. У зв'язку з встановлення вищої групи інвалідності позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату йому, як інваліду ІІ групи, одноразової грошової допомоги відповідно до ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" одноразової грошової допомоги. Однак, позивачу було відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги, у зв'язку з тим, що встановлення вищої групи інвалідності відбулося в понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності.

Вважаючи, що дії відповідача є протиправними, а його право на отримання одноразової грошової допомоги як інваліду ІІ групи виникло з моменту встановлення йому цієї групи інвалідності, тобто з 28.04.2017 та не залежить від первинного встановлення такої інвалідності, позивач звернувся з даним позовом до суду за захистом свого порушеного права.

Ухвалою суду від 23 травня 2018 року відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін на 11 червня 2018 року.

У період з 20.06.2018 по 25.07.2018р. розгляд справи не проводився, у зв'язку з перебуванням судді у відпустці та на лікарняному.

25.07.2018 р. оголошено перерву до 10.09.2018р.

Представник позивача надав заяву про розгляд справи без його участі та без участі позивача. Зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі з урахуванням правової позиції у справі №295/309/17.

Представник відповідача до суду надав заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження. проти позову заперечує з підстави, викладених у письмовому відзиві на позов. В обґрунтування відзиву зазначив, що згідно з п. 8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975, у разі повторного встановлення (зміни) групи інвалідності, причин її виникнення або ступеня втрати працездатності понад дворічний строк після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється. На момент переогляду та встановлення ОСОБА_1 другої групи інвалідності минуло більше трьох років, тому згідно з положеннями ст. 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" підстав для виплати позивачу одноразової грошової допомоги немає.

Керуючись приписами ч.3 ст.194, ч.9 ст.205, ч.4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч.5 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходила військову службу в Управлінні Служби безпеки України в Житомирській області та за станом здоров'я була звільнена у запас.

Згідно із довідкою до акта огляду МСЕК серія 10 ААВ№830291 від 16.04.2014р. позивачу з 03.02.2014 р. було встановлено ІІІ групу інвалідності у зв'язку із захворюванням, пов'язаним з проходженням військової служби.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499 позивачу була виплачена одноразова грошова допомога у розмірі 70-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, у сумі 85260,00 гривень.

06 червня 2017 року позивачу було проведено повторний огляд МСЕК та за результатами якого позивачу було встановлено другу групу інвалідності у зв'язку з захворюванням так, пов'язаним з проходженням військової служби. Групу інвалідності встановлено з 28 квітня 2017 року, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії від 06 червня 2017 року серії 12 ААА № 782586. (а.с.19)

У зв'язку з встановленням вищої групи інвалідності позивач 25.04.2018 звернувся до Управління СБУ в Житомирській області з заявою щодо отримання доплати до одноразової грошової допомоги, у зв'язку з встановленням їй з 28.04.2017 ІІ групи інвалідності.

Листом №57/15/П-158/276 від 26.04.2018р. Управління СБУ в Житомирській області відмовило у виплаті позивачу різниці одноразової грошової допомоги у разі встановлення вищої групи інвалідності, у зв'язку з тим, що згідно з пунктом четвертим статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" у разі зміни групи інвалідності доплата до одноразової грошової допомоги здійснюється за умови, якщо зміна відбулася протягом двох років після первинного встановлення інвалідності, а ОСОБА_1 ІІІ групу інвалідності змінено ІІ групу понад дворічний термін. (а.с.17)

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно положень статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Відповідно до статті 41 Закону України "Про військовий обов'язок і військову службу" виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов'язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII), який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлення єдиної системи їх соціального та правового захисту, гарантування військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливих умов для реалізації їх конституційного обов'язку щодо захисту Вітчизни.

Згідно з частиною першою статті 3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" дія даного Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов'язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісті.

Частиною першою статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" визначено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Тобто, вищевказаний Закон пов'язує право на отримання одноразової допомоги з настанням певних обставин, а саме: у разі загибелі, у разі встановлення інвалідності, у разі встановлення ступеня втрати працездатності.

Відповідно до частини другої статті 16 Закону № 2011- ХІІ встановлено вичерпний перелік підстав, за наявності яких призначається і виплачується одноразова грошова допомога, зокрема, відповідно до пункту 5 встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби.

Разом з цим, відповідно до частини четвертої статті 16-3 цього Закону (в редакції Закону яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов'язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Окрім того, суд зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975, яка набрала чинності 01 січня 2014 року, затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві. (далі - Порядок № 975).

Згідно з пунктом 8 Порядку № 975 якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов'язаному та резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

З огляду на викладене, законодавством України передбачено право військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі у випадку встановлення під час повторного огляду згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищої групи інвалідності або більшого відсотку втрати працездатності, за умови, що встановлення вищої групи інвалідності чи вищого ступеня втрати працездатності відбулось протягом двох років після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 за наслідками первинного огляду з 03 лютого 2014 року було встановлено ІІІ групу інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням військової служби, у зв'язку з чим позивачу була виплачена одноразова грошова допомога в розмірі 85260,00 гривень. Таким чином, позивач скористався своїм правом на отримання одноразової допомоги у випадку встановлення інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням військової служби, передбаченим статтею 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

З 28 квітня 2017 року позивачу, за наслідками повторного огляду, було встановлено ІІ групу інвалідності, внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням військової служби, тобто після спливу дворічного терміну, з моменту встановлення йому 03 лютого 2014 року ІІІ групи інвалідності.

Таким чином, ОСОБА_1 вищу групу інвалідності було встановлено понад дворічний термін після встановлення первинної інвалідності.

Оскільки законодавство допускає можливість виплати грошової допомоги у разі встановлення військовослужбовцю вищої групи інвалідності чи вищого ступеня втрати працездатності, однак право на отримання такої допомоги обмежено законодавцем дворічним строком з моменту первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, тому суд відхиляє доводи позивача, що він набув відповідне право, оскільки між встановленням ІІІ групи інвалідності та встановленням ІІ групи інвалідності минуло більше 2-х років.

Щодо посилання позивача на позицію, викладену Верховним Судом України у постанові від 20 березня 2018 року у справі №295/3091/17 суд вважає його безпідставним, оскільки Верховний Суд України вирішував питання рівнозначності умов для виплати військовослужбовцям страхових сум, які були передбачені статтею 16 Закону в редакції до 01 січня 2007 року, та одноразової грошової допомоги, яка була запроваджена з 01 січня 2007 року, і не містила норми щодо обмеження певним строком виплати допомоги у більшому розмірі у випадку встановлення вищої групи інвалідності.

Разом з тим, на час встановлення позивачу інвалідності III групи, так і на час встановлення інвалідності II групи, норми статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та Порядку № 975, передбачали обмеження у виплаті різниці в розмірі одноразової допомоги дворічним терміном з моменту первинного встановлення або інвалідності, або ступеня втрати працездатності.

У зв'язку з цим, правова позиція, викладена Верховним Судом України у постанові від 20 березня 2018 року у справі №295/3091/17 не може бути врахована судом при розгляді даної справи, оскільки вона стосується правовідносин, відмінних від тих, які є предметом розгляду у даній справі.

За таких обставин, суд вважає, що оскільки зміна групи інвалідності відбулась після спливу дворічного строку, визначеного пунктом 4 статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та пунктом 8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975, рішення відповідача щодо відмови у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги позивачу є правомірним, а тому відсутні правові підстави для зобов'язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу, як інваліду ІІ групи, з урахуванням виплаченої раніше суми одноразової грошової допомоги.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням наведеного, відповідачем доведено правомірність дій щодо відмови позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги. З огляду на викладене, приймаючи рішення про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги, суд дійшов висновку, що відповідач діяв відповідно до вимог чинного законодавства, в зв'язку з чим підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Керуючись статтями 77, 194, 205, 242-246, 250, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 10025, і.н. НОМЕР_1) до Управління Служби безпеки України в Житомирській області (вул. Фещенко-Чопівського, 7, м. Житомир, 10008, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу- відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя В.А. Липа