Справа № 743/1264/18
Суддя: Безименна Н.В.
Дата ухвалення: 2018-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 743/1264/18 Суддя (судді) першої інстанції: Сташків В.Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2018 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Безименної Н.В.

суддів Бужак Н.П. та Кучми А.Ю.

за участю секретаря судового засідання Цюпка Б.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області на рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 30 серпня 2018 року (повний текст складено 30 серпня 2018 року) у справі за адміністративним позовом Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області до громадянина Республіки Казахстан ОСОБА_3 про затримання іноземця з поміщенням до ПТПІ,-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 30 серпня 2018 року з позовом до громадянина Республіки Казахстан ОСОБА_3, в якому просив прийняти рішення про затримання відповідача з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні строком на шість місяців до 29 лютого 2019 року включно.

Рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 30 серпня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю. На думку апелянта, судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що суд першої інстанції при розгляді даної справи мав змогу, у відповідності до ч.ч.2, 3 ст.223 КАС України, з власної ініціативи оголосити перерву у судовому засіданні до розгляду заяви про примусове видворення відповідача за межі території України.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу не подавав. Будь-які письмові пояснення відповідача в матеріалах справи відсутні.

Сторони, будучі повідомлені про день, час і місце розгляду справи належним чином, у судове засідання не з'явилися.

Враховуючи, що відповідно до ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, колегія суддів визнала можливим проводити розгляд апеляційної скарги за відсутності сторін.

Згідно з ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянином Республіки Казахстан.

Паспорт ОСОБА_3 НОМЕР_1 (а.с.19) був дійсний до 28 серпня 2007 року.

18 серпня 2017 року уповноваженою посадовою особою органу Державної міграційної служби України складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МЧГ №020625 (а.с.10), відповідно до якого в смт.Куликівка 18 серпня 2017 року об 11:00 год. встановлено, що ОСОБА_3, громадянин Республіки Казахстан, проживає без документів на право проживання в Україні: АДРЕСА_1, з 2008 року (зі слів), за що передбачена відповідальність відповідно до ч.1 ст.203 КУпАП (1).

Постановою про накладення адміністративного стягнення від 18 серпня 2017 року серії ПН МЧГ №020625 (а.с.12) відповідача притягнуто до відповідальності за порушення вимог Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн.

18 серпня 2017 року Начальником УДМС України в Чернігівській області затверджено рішення №2 про примусове повернення з України іноземця або особи без громадянства (а.с.14), за яким вирішено примусово повернути за межі України громадянина Республіки Казахстан ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та зобов'язати його покинути територію України у термін до 16 вересня 2017 року.

Повідомлення щодо рішення про примусове повернення з України іноземця або особи без громадянства (а.с.16) позивач отримав 18 серпня 2017 року, про що міститься його особистий підпис.

Згідно з протоколом №МЧГ000013 про адміністративне затримання від 29 серпня 2018 року (а.с.26) відповідача було доставлено у службове приміщення УДМС України в Чернігівській області 29 серпня 2018 року у зв'язку з вчиненням правопорушення, передбаченого ч.1 ст.203 КУПАП, з метою припинення адміністративних правопорушень, коли вичерпано інші заходи впливу (рішення про примусове повернення не виконано), встановлення особи, з'ясування обставин правопорушення, вирішення притягнення до адміністративної відповідальності та поміщення до ПТПІ.

Відповідно до рішення про поміщення в пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України від 29 серпня 2018 року (а.с.27) відповідача поміщено в Чернігівській пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, ДМС України, для встановлення особи, вирішення питання про притягнення до адміністративної відповідальності та підготовки відповідних матеріалів про примусове видворення.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач обґрунтовував свої вимоги тим, що є всі підстави вважати, що відповідач буде ухилятися від виконання рішення про його примусове видворення і перешкоджатиме процедурі видворення та враховуючи, що строк його утримання в ПТПІ закінчується 01 вересня 2018 року.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, дійшов висновку, що станом на час винесення рішення по справі за позовом про затримання іноземця, з поміщенням до Чернігівського ПТПІ, відсутнє судове рішення про примусове видворення з території України громадянина Республіки Казахстан ОСОБА_3, відтак останній не може ухилятися від виконання рішення про примусове видворення, якого не існує та не може перешкоджати проведенню процедури видворення, яка до нього ще не застосована.

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Спірні відносини, що склались між сторонами регулюються Конституцією України, Кодексом адміністративного судочинства України, Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», який визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в'їзду в Україну та виїзду з України.

Відповідно до ст.26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов'язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Згідно із ч.1 ст.30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

У підпункті «f» п.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вказано, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в'їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

Європейський суд з прав людини у справі «Ливада проти України» (рішення від 26 червня 2014 року) зазначив, що проголошуючи право на свободу, пункт статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод має на увазі фізичну свободу особи, і мета цього положення полягає в не допущенні свавільного позбавлення такої свободи. Перелік винятків із права на свободу, яке гарантує пункт 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є вичерпним, і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідатиме меті положення пункту 1 статті 5 про захист прав людини і основоположних свобод.

З огляду на це, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.

Згідно з п.1 ч.1 ст.289 КАС України За наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів :1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України, 2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, 3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації, 4) зобов'язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

Отже, підставами для постановлення судового рішення про затримання іноземця з метою забезпечення видворення за межі території України можуть бути:

- наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець, або особа без громадянства стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, або існування ризику його втечі;

- у разі відсутності в іноземця, який вчинив порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України.

Відповідно до ч.2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, позовні вимоги обґрунтовані тим, що є всі підстави вважати, що відповідач буде ухилятися від виконання рішення про його примусове видворення і перешкоджатиме процедурі видворення.

Жодних інших обґрунтувань для затримання відповідача із поміщенням його до ПТПІ матеріали справи не містять та позивачем, під час розгляду справи судом першої інстанції, не наводились.

З аудіо-запису судового засідання в суді першої інстанції вбачається, що судом з'ясовувалось питання щодо наявності рішення про примусове видворення громадянина Республіки Казахстан ОСОБА_3 за межі території України, на що представник позивача надав відповідь, що на момент розгляду справи відповідне рішення відсутнє.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що за відсутності рішення про примусове видворення з території України відповідача, суд не може задовольнити позовні вимоги про затримання його з поміщенням до Чернігівського ПТПІ з наведених позивачем підстав, а саме наявності обґрунтованих підстав вважати, що останній ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення чи перешкоджатиме процедурі видворення.

Враховуючи, що на час винесення судом першої інстанції рішення по справі за позовом про затримання відповідача, з поміщенням його до Чернігівського ПТПІ, судове рішення про його примусове видворення з території України було відсутнє, останній не може ухилятися від його виконання та не може перешкоджати проведенню процедури видворення, яка до нього ще не застосована.

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції мав змогу з власної ініціативи оголосити перерву у судовому засіданні до розгляду заяви про примусове видворення відповідача за межі території України.

Колегія суддів зазначає, що на момент розгляду судом першої інстанції даного адміністративного позову, матеріали справи не містили жодних доказів на підтвердження відкриття провадження у справі за позовом про примусове видворення громадянина Республіки Казахстан ОСОБА_3 за межі території України.

Ухвалу Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 30 серпня 2018 року про відкриття провадження у справі №743/1265/18 за позовом УДМС України в Чернігівській області до громадянина Республіки Казахстан ОСОБА_3 про примусове видворення за межі території України та призначення судового засідання на 30 серпня 2018 року о 16:00 год. позивачем було надано лише при поданні апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні у суді першої інстанції представником позивача не заявлялось жодного клопотання про відкладення розгляду справи або оголошення перерви до прийняття судом рішення у справі №743/1265/18.

Відповідно до ч.2 ст.223 КАС України якщо спір, розгляд якого по суті розпочато, не може бути вирішено в даному судовому засіданні, судом може бути оголошено перерву в межах встановлених цим Кодексом строків розгляду справи, тривалість якої визначається відповідно до обставин, що її викликали, з наступною вказівкою про це в рішенні або ухвалі.

Колегія суддів звертає увагу, що обставин, які б свідчили про неможливість вирішення спору у проведеному судом першої інстанції судовому засіданні сторонами наведено не було та з матеріалів справи, які досліджувались судом першої інстанції, наявності таких обставин не вбачається.

Крім того, ч.15 ст.289 КАС України встановлює скорочений термін розгляду справ даної категорії, а саме, адміністративні справи, передбачені цією статтею, розглядаються судом у день подання відповідної позовної заяви.

Таким чином, враховуючи скорочені строки розгляду справ щодо затримання іноземців з поміщенням до ПТПІ, беручи до уваги не зазначення сторонами обставин, які б свідчили про неможливість вирішення спору у проведеному судом першої інстанції судовому засіданні, з огляду на відсутність від сторін будь-яких клопотань, в тому числі про відкладення розгляду справи або оголошення перерви, колегія суддів відхиляє посилання апелянта на наявність підстав для оголошення судом першої інстанції перерви.

Колегія суддів зазначає, що за нормами ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Таким чином, суд апеляційної інстанції здійснює перевірку законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції на момент його ухвалення, і нормами процесуального законодавства передбачено вичерпний перелік підстав для скасування рішення суду першої інстанції, що можуть свідчити про його незаконність або необґрунтованість.

Таким чином, на момент розгляду справи судом першої інстанції судове рішення про примусове видворення за межі території України громадянина Республіки Казахстан ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, було відсутнє, що фактично унеможливлювало ухилення відповідача від його виконання чи перешкоджання проведенню процедури видворення, яка до нього ще не застосована, а тому підстави для задоволення судом першої інстанції позовних вимог щодо затримання відповідача з поміщенням його до ПТПІ з наведених позивачем обґрунтувань, були відсутні.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.

Керуючись ст.ст.243, 289, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області - залишити без задоволення.

Рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 30 серпня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст.329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 25 вересня 2018 року.

Головуючий суддя Н.В.Безименна

Судді Н.П.Бужак

А.Ю.Кучма