Справа № 826/488/18
Суддя: Мельничук В.П.
Дата ухвалення: 2018-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/488/18 Головуючий у І інстанції - Кузьменко А.І.
Суддя-доповідач - Мельничук В.П.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2018 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.,

суддів: Ісаєнко Ю.А., Лічевецького І.О.,

при секретарі: Волощук Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 травня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, в якому просила:

- визнати дії Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо не зарахування половини строку навчання у вищому навчальному закладі, а саме на юридичному факультеті Національної юридичної академії України імені Ярослава Мудрого, час перебування Позивача у відпустці по догляду за дитиною та час перебування на посадах «помічника прокурора» та «старшого помічника прокурора», яку займала позивач в період з 12 липня 2002 року по 11 червня 2012 року, до стажу, який надає їй право у призначенні пенсії за вислугу років, відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру» №1697-VII від 04 жовтня 2014 року протиправними та зобов'язати Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в місті Києві зарахувати половину строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі, а саме на юридичному факультеті Національної юридичної академії України імені Ярослава Мудрого, час перебування Позивача у відпустці по догляду за дитиною та час перебування на посадах «помічника прокурора» та «старшого помічника прокурора», яку займала позивач в період з 12 липня 2002 року по 11 червня 2012 року, до стажу, який надає їй право у призначенні пенсії за вислугу років, відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру» №1697-VII від 04 жовтня 2014 року;

- визнати дії Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо відмови у призначенні пенсії за вислугу років, відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру» №1697-VII від 04 жовтня 2014 року - протиправними та зобов'язати Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в місті Києві призначити пенсію за вислугу років, відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII від 04 жовтня 2014 року з 28 вересня 2017 року.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що стаж за вислугу років Позивача складає 24 роки та 5 місяців, а спеціальний стаж на посадах прокурора - 15 років та 2 місяці. До її спеціального стажу відповідач не зарахував період навчання у вищому навчальному закладі, відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та період роботи на посадах помічника прокурора та старшого помічника прокурора.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 травня 2018 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправними дії Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо не зарахування ОСОБА_2 часу перебування на посадах «помічника прокурора» та «старшого помічника прокурора» прокуратури Голосіївського району міста Києва, які вона займала в період з 12 липня 2002 року по 11 червня 2012 року, до стажу, який надає їй право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 04 жовтня 2014 року № 1697-VII.

Зобов'язано Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в місті Києві зарахувати ОСОБА_2 час перебування на посадах «помічника прокурора» та «старшого помічника прокурора» прокуратури Голосіївського району міста Києва, які вона займала в період з 12 липня 2002 року по 11 червня 2012 року, до стажу, який надає їй право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 04 жовтня 2014 року № 1697-VII.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову у зарахуванні половину строку навчання у Національній юридичній академії імені Ярослава Мудрого, половину терміну навчання в Професійно-технічному училищі № 40 у місті Києві, час перебування у відпустці по догляду за дитиною у період з 01.06.2007 року по 13.11.2013 року та у призначенні їй пенсії за вислугу років, як таке, що ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в цій частині.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не дослідив надані Позивачем докази та не встановив факту неправомірних дій відповідача щодо не зарахування стажу.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що 28 вересня 2017 року ОСОБА_2 звернулась до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві із заявою про призначення пенсії за вислугою років відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

Протоколом Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України № 7116 від 02 жовтня 2017 року Позивачу відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» у зв'язку з відсутністю необхідного стажу роботи, що дає право на цей вид пенсії.

При цьому, з вказаного протоколу вбачається, що ОСОБА_2 зараховано до загального стажу роботи 22 роки 7 місяців 14 днів, стаж роботи за вислугу років 15 років 2 місяці 18 днів, в тому числі на посадах прокурора - 5 років 3 місяці 17 днів.

Листом від 02 жовтня 2017 року №52960/05 Позивача повідомлено про прийняте рішення та роз'яснено, що після попереднього розрахунку Відповідачем встановлено, що загальний стаж складає 22 роки 7 місяців 14 днів, стаж за вислугу років складає 15 років 2 місяці 18 днів з 12 липня 2002 року по 14 червня 2005 року помічником прокурора, з 15 червня 2005 року по 11 червня 2012 року старшим помічником прокурора, з 12 червня 2012 року по 23 липня 2015 року старшим прокурором та з 24 липня 2015 року по 28 вересня 2017 року прокурором, в тому числі на посадах прокурора - 5 років 3 місяці 17 днів з 12 червня 2012 року по 23 липня 2015 року старшим прокурором та з 24 липня 2015 року по 28 вересня 2017 року прокурором. Також, додатково повідомлено, що в наданих позивачем документах для призначення пенсії відсутня довідка про період перебування в декретній відпустці.

Згідно із записами трудової книжки Позивач: з 01 вересня 1992 року по 30 березня 1995 року навчалась у професійно - технічному училищі №40 міста Києва;

04 червня 1996 року призначена друкаркою ІІ категорії Секретаріату Генеральної прокуратури України;

20 серпня 1998 року переведена старшим інспектором Секретаріату на час відпустки по догляду за дитиною відсутнього працівника;

16 січня 1998 року у зв'язку з частковою зміною структури Генеральної прокуратури України переведена оператором комп'ютерної техніки Секретаріату;

23 квітня 1998 року переведена старшим інспектором Секретаріату на час відпустки Музики С.М. по догляду за дитиною;

21 серпня 1998 року призначена старшим інспектором Секретаріату управління організаційно - правового забезпечення на час відпустки Музики С.М. по догляду за дитиною;

02 жовтня 1998 року переведена старшим інспектором Секретаріату управління організаційно - правового забезпечення постійно;

01 лютого 1999 року у зв'язку з частковою зміною структури Генеральної прокуратури України переведена старшим інспектором Секретаріату;

17 червня 1999 року на підставі Наказу №1017 ц від 18 червня 1999 року звільнена з посади, яку обіймала, в порядку переводу в прокуратуру Київської області (пункт 5 статті 36 КЗпП України);

18 червня 1999 року призначена старшим інспектором секретаріату в порядку переводу з Генеральної прокуратури України;

11 січня 2000 року призначена на посаду спеціаліста 1 категорії з питань зв'язку з засобами масової інформації з 3 (три) місячним строком випробування;

17 лютого 2000 року звільнена з займаної посади в порядку переводу в Генеральну прокуратуру України (пункт 5 статті 36 КЗпП України);

17 лютого 2000 року призначена старшим інспектором Секретаріату в порядку переведення з прокуратури Київської області (пункт 5 статті 36 КЗпП України);

11 липня 2002 року звільнена з посади, яку обіймала, за власним бажанням (статті 38 КЗпП України);

12 липня 2002 року призначена помічником прокурора Голосіївського району з терміном стажування до одного року;

15 червня 2005 року призначена старшим помічником прокурора Голосіївського району міста Києва;

12 червня 2012 року у зв'язку зі зміною у структурі - призначена старшим прокурором прокуратури Голосіївського району міста Києва та прийняла присягу працівника прокуратури;

24 липня 2015 року у зв'язку зі змінами у штатному розписі - призначена прокурором прокуратури Голосіївської району міста Києва;

з 15 грудня 2015 року по теперішній час займає посаду прокурора Київської місцевої прокуратури №1 міста Києва.

Крім того, з наданої суду копії диплому спеціаліста ХА № 2362243 вбачається, що Позивач закінчила у 2004 році Національну юридичну академію України імені Ярослава Мудрого і отримала повну вищу освіту за спеціальністю «Правознавство» та здобула кваліфікацію юриста.

Згідно з додатком до диплома про вищу освіту Позивач у період з 1998 року по 2004 року (5 років 6 місяців) навчалась у вищевказаному вищому навчальному закладі за формою навчання «без відриву від виробництва».

Наказом Прокуратури міста Києва № 862к від 11 червня 2010 року ОСОБА_2 надана відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 09 липня 2010 року до 13 травня 2013 року включно.

Відповідно до копії наказу Прокуратури міста Києва № 1016к від 30 квітня 2013 року Позивачу надано відпустку для догляду за дитиною без збереження заробітної плати з 14 травня 2013 року до 13 листопада 2013 року.

Згідно з наказом Прокуратури міста Києва від 31 жовтня 2013 року ОСОБА_2 вважається такою, що приступила до виконання своїх службових обов'язків на посаді старшого прокурора прокуратури Голосіївського району міста Києва у зв'язку з виходом із відпустки без збереження заробітної плати для догляду за дитиною, з 14 листопада 2013 року.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що Позивач з 12 липня 2002 року по 14 червня 2005 року працювала в органах прокуратури та була призначена на посаду помічника прокурора прокуратури Голосіївського району міста Києва з терміном стажування до одного року, з 15 червня 2005 року по 11 червня 2012 року працювала на посаді старшого помічника прокурора прокуратури Голосіївського району міста Києва.

Наведений стаж роботи в силу приписів частини 6 статті 86 Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII зараховується до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею та зараховується до часу роботи на прокурорських посадах.

За таких підстав суд першої інстанції дійшов висновку, що Відповідачем безпідставно не зараховано при попередньому розрахунку до стажу за вислугу років період роботи ОСОБА_2 на посадах «помічника прокурора» та «старшого помічника прокурора» у період з 12 липня 2002 року по 11 червня 2012 року.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини, що виникли між сторонами у справі, регулюються Законом України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-ХІІ (далі - Закон № 1789-ХІІ) та Законом України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII (далі - Закон № 1697- VII).

Відповідно до частини 1 статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ, яка втратила чинність 15 липня 2015 року, прокурори і слідчі мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше, зокрема, з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року - 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 13 років.

За приписами частини 2 статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ розмір виплат (крім посадових окладів, надбавок за класні чини, вислугу років), що включаються в заробіток для обчислення пенсії, визначається за вибором того, хто звернувся за пенсією, за останні 24 календарні місяці роботи, яка дає право на даний вид пенсії, підряд перед зверненням за пенсією або за будь-які 60 календарних місяців такої роботи підряд перед зверненням за пенсією незалежно від наявності перерв протягом цього періоду на даній роботі.

Частиною 6 статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ було визначено, що до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на прокурорських посадах, перелічених у статті 56 цього Закону, в тому числі у військовій прокуратурі, стажистами в органах прокуратури, слідчими, суддями, на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, офіцерських посадах Служби безпеки України, посадах державних службовців, які займають особи з вищою юридичною освітою, в науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким присвоєно класні чини, на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, що мають класні чини, були направлені туди, а потім повернулися в прокуратуру, строкова військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах, частково оплачувана відпустка жінкам по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років.

При цьому, у частині 1 статті 56 Закону № 1789-ХІІ зазначалось, що під поняттям «прокурор» у статті 50-1 цього Закону слід розуміти: Генеральний прокурор України, перший заступник, заступники Генерального прокурора України, їх старші помічники та помічники, прокурори Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва і Севастополя, спеціалізованих прокуратур (на правах обласних), їх перші заступники, заступники, міжрайонні прокурори, прокурори міст, районів, районів у містах та прирівняних до них спеціалізованих прокуратур, їх перші заступники і заступники, начальники головних управлінь, управлінь, відділів прокуратур, їх перші заступники, заступники, старші прокурори та прокурори прокуратур усіх рівнів, які діють у межах своєї компетенції.

Дана редакція Закону № 1789-ХІІ була чинною на момент призначення позивача на роботу в органах прокуратури України.

Колегія суддів враховує, що на час виникнення спірних правовідносин (вересень 2017 року) Закон № 1789-XII та положення щодо призначення пенсій, відповідно до його норм, втратили чинність.

15 липня 2015 року набрав законної сили Закон України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII, відповідно до частини 1 статті 86 якого, прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше, зокрема, з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року - 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років.

Вказана норма набрала чинності після 1 червня 2015 року, а тому положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII на неї не розповсюджуються, ця норма іншими законами не скасовувалась, її дія не зупинялась, у зв'язку з чим колегія суддів вважає, що з 15 липня 2015 року право прокурорів на пенсійне забезпечення за вислугу років законодавцем відновлено і прокурори з вказаної дати мають право на призначення пенсії за вислугу років незалежно від віку.

Як вбачається з матеріалів справи, Позивач 28 вересня 2017 року звернулась до Відповідача із заявою щодо призначення пенсії за вислугу років.

На момент звернення Позивача із відповідною заявою чинним був Закон України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII.

Так, частиною 1 статті 86 Закону № 1697-VII (в редакції чинній на момент звернення Позивача із заявою про призначення пенсії) передбачено, що прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше, зокрема: з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року - 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років.

Відповідно до частини 2 статті 86 Закону № 1697-VII пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Згідно з частиною 6 статті 86 цього ж Закону до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на прокурорських посадах, зазначених у статті 15 цього Закону, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів; слідчими, суддями; на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, податкової міліції, кримінально-виконавчої служби, офіцерського складу Збройних Сил України, Служби безпеки України, інших утворених відповідно до законодавства України військових формувань, на посадах державних службовців, які обіймають особи з вищою юридичною освітою; у науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким до набрання чинності цим законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), у тому числі час наукової та викладацької роботи в інших науково-навчальних закладах, якщо вони мали науковий ступінь чи вчене звання; на адміністративних та викладацьких посадах, посадах наукових працівників у Національній академії прокуратури України; на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, яким до набрання чинності цим Законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), були направлені туди, а потім повернулися в органи прокуратури; військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання; відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, якщо така відпустка надавалася.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправними дій та зобов'язання Відповідача зарахувати час перебування на посадах «помічника прокурора» та «старшого помічника прокурора», які займала Позивач в період з 12 липня 2002 року по 11 червня 2012 року, до стажу, який надає їй право у призначенні пенсії за вислугу років, відповідно до статті 86 Закону № 1697-VII, колегія судді зазначає таке.

Позивач з 12 липня 2002 року по 14 червня 2005 року працювала в органах прокуратури та була призначена на посаду помічника прокурора прокуратури Голосіївського району міста Києва з терміном стажування до одного року, з 15 червня 2005 року по 11 червня 2012 року працювала на посаді старшого помічника прокурора прокуратури Голосіївського району міста Києва.

Як вже зазначалось, Правобережним об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України в місті Києві при попередньому розрахунку зараховано Позивачу час перебування на посадах з 12.07.2002 року по 14.06.2005 року - помічника прокурора та з 15.06.2005 року по 11.06.2012 року - старшого помічника прокурора до стажу який надає їй право у призначенні пенсії за вислугу років, відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII, що підтверджується листом від 02.10.2017 року № 52960/05 (а.с.24-25).

Таким чином, були відсутні підстави для задоволенні адміністративного позову в цій частині, адже пенсійним органом до трудового стажу ОСОБА_2 було зараховано її час перебування на посадах з 12.07.2002 року по 14.06.2005 року - помічника прокурора та з 15.06.2005 року по 11.06.2012 року - старшого помічника прокурора.

Також, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог про необхідність зарахування до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з Законом № 1697-VII часу перебування ОСОБА_2 у відпустках по догляду за дитиною (з 01 червня 2007 року по 13 листопада 2013 року).

З листа Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві від 02 жовтня 2017 року № 52960/05, вбачається, що питання про зарахування або відмову у зарахуванні вказаного періоду часу не було предметом розгляду Відповідачем при прийнятті рішення про відмову у призначенні ОСОБА_2 пенсії за вислугу років, у зв'язку з неподанням останньою документів про перебування у відпустці по догляду за дитиною.

Крім того, щодо періоду перебування у відпусках по догляду за дитиною (з 01 червня 2007 року по 13 листопада 2013 року), то такий період, а саме з 12 липня 2002 року по 11 червня 2012 року був включений пенсійним органом до трудового стажу Позивача, як робота на посадах помічника прокурора та старшого помічника прокурора. Чинним законодавством України не передбачено порядку включення двічі одного й того ж періоду до стажу роботи, який надає право на пенсію за вислугу років.

Окрім того, як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Позивач в період з 1998 року по 2004 року навчалась у Національній юридичній академії ім. Ярослава Мудрого за формою навчання без відриву від виробництва за спеціальністю правознавство.

Положеннями частини 6 статті 86 Закону № 1697-VII до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на прокурорських посадах, зазначених у статті 15 цього Закону, на посадах помічників і старших помічників прокурорів, а також половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для зарахування до трудового стажу половини строку навчання у Національній юридичній академії України імені Ярослава Мудрого, адже частиною 6 статті 86 Закону № 1697-VII чітко визначено, що до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею зараховується половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання.

Крім того, колегія суддів вважає необґрунтованими посилання апелянта щодо не зарахування судом першої інстанції до вислуги років Позивача половину терміну навчання в Професійно-технічному училищі № 40 у місті Києві, адже відповідно до ч. 5 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.

Таким чином, на момент звернення Позивача із заявою про призначення пенсії за вислугу років, що дає право на пенсію згідно зі статтею 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII, стаж роботи останньої за вислугу років становить менше ніж 23 роки, а тому Позивач не набула права на отримання пенсії за вислугу років на підставі вказаної статті.

З огляду на викладене, правові підстави для задоволення адміністративного позову відсутні.

Положеннями ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають начення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Розглянувши доводи Позивача, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нової постанови про відмову в задоволенні адміністративного позову.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 травня 2018 року скасувати, ухвалити нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: Ю.А. Ісаєнко

І.О. Лічевецький

Повний текст складено 24 вересня 2018 року.