Справа № 826/587/17
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2018-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

18 вересня 2018 року справа №826/587/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., за участю секретаря Яцюти М.С., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Епіцентр К" (далі по тексту - позивач, ТОВ "Епіцентр К")
доГоловного управління Держпродспоживслужби в Київській області (далі по тексту - відповідач, ГУ Держпродспоживслужби в Київській області)
проскасування постанови про накладення штрафних санкцій від 14 грудня 2016 року №7
В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з підстав того, що відповідачем в порушення норм чинного законодавства України винесено постанову про накладення стягнень, передбачених статтею 23 Закону України "Про захист прав споживачів", зауважуючи при цьому про порушення відповідачем періодичності проведення заходів державного нагляду (контролю), з огляду на що відповідач не мав правових підстав для проведення планової перевірки.

Відповідачем письмових заперечень проти адміністративного позову суду не надано.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 січня 2017 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/587/17, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

08 вересня 2017 року (згідно службової відмітки служби діловодства суду) представником позивача подані додаткові пояснення по справі, в яких зазначено, що постановою Голосіївського районного суду м. Києва в справі №752/50/17 скасовано постанову про адміністративне правопорушення від 06 грудня 2016 року №21, винесену відповідачем на підставі виявлення тих самих правопорушень, проте безпосередньо відносно Ліщишина Олександра Анатолійовича як уповноваженої особи позивача, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 155, частинами першою, третьою статті 1561 КУпАП, а провадження у адміністративній справі закрито. З огляду на що, просив врахувати вимоги статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України у контексті з фактами, доведеними Голосіївським районним судом м. Києва, під час розгляду зазначеної справи.

В судовому засіданні 18 вересня 2017 року позивач позовні вимоги підтримав, відповідач свого представника до суду не направив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином; відповідач будь-яких пояснень з приводу заявлених позовних вимог до суду не надав; у зв'язку з чим, на підставі частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України суд ухвалив перейти до розгляду справи в письмовому провадженні.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII, яким внесено зміни до Кодексу адміністративного судочинства України, виклавши його в новій редакції.

Відповідно до підпункту 10 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України в новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва звертає увагу на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що згідно направлення (посвідчення) на проведення заходу від 14 листопада 2016 року №140 ГУ Держпродспоживслужби у Київській області в період з 24 листопада 2016 року по 29 листопада 2016 року проведено планову перевірку стану дотримання законодавства про захист прав споживачів у гіпермаркеті "Епіцентр" ТОВ "Епіцентр К", розташованого за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, село Петропавлівська Борщагівка, вул. Кришталева 6, згідно наказу Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області від 20 вересня 2016 року №222 "Про затвердження Плану заходів державного нагляду (контролю) на IV квартал 2016 року".

За результатами проведеної перевірки складено акт перевірки дотримання законодавства про захист прав споживачів №60-10-07/045 (далі по тексту - акт перевірки).

На підставі вищезазначеного акта перевірки постановою про накладення стягнень, передбачених статтею 23 Закону України "Про захист прав споживачів" від 14 грудня 2016 року №7 (далі по тексту - оскаржувана постанова) встановлено наступні порушення:

1) відсутність необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації на партію продукції, отриманої для реалізації - про дату виготовлення та строк придатності (відображено в пунктах 5, 6, 10, 11 додатку 7 до акту перевірки); про найменування та місцезнаходження підприємства, яке здійснює функції щодо прийняття претензій від споживача (відображено в пунктах 1, 23-46 додатку 7 до акта перевірки);

2) реалізацію партії небезпечного товару без належного попереджувального маркування, а також без інформації про правила і умови безпечного його використання та необхідні дії споживача після закінчення строків придатності, застереження щодо застосування продукції, і можливі наслідки її використання, а також можливі наслідки в разі не вчинення таких дій (відображено в пунктах 13-22 додатку 7 до акта перевірки);

3) реалізацію непродовольчих товарів, строк придатності яких минув (відображено в пунктах 8, 9 додатку 7 до акта перевірки).

З огляду на що, за відсутність необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації на партію продукції, отриманої для реалізації; реалізацію партії небезпечного товару (отрути, пестицидів, вибухо- і вогненебезпечних речовин тощо) без належного попереджувального маркування, а також без інформації про правила і умови безпечного його використання; реалізацію товару, строк придатності якого минув; до позивача застосовано штраф у розмірі 13 216,29 грн.

Відповідно до статті 11 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) в сфері господарської діяльності" (тут і далі по тексту - в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) суб'єкт господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) зобов'язаний: допускати посадових осіб органу державного (нагляду) контролю) до здійснення заходів державного нагляду (контролю) за умови дотримання порядку здійснення державного нагляду (контролю), передбаченого цим законом; виконувати вимоги органу державного нагляду (контролю) щодо усунення виявлених порушень вимог законодавства; надавати документи, зразки продукції, пояснення, довідки, відомості, матеріали з питань, що виникають під час державного нагляду (контролю), відповідно до закону; одержувати примірник припису або акта органу державного нагляду (контролю) за результатами проведеного планового чи позапланового заходу.

Згідно пунктів 2, 12 частини першої статті 26 Закону України "Про захист прав споживачів" (тут і далі по тексту - в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, здійснює державний контроль за додержанням законодавства про захист прав споживачів, забезпечує реалізацію державної політики щодо захисту прав споживачів і має право серед іншого: перевіряти додержання суб'єктами господарювання, що провадять діяльність у сфері торгівлі і послуг, вимог нормативно-правових актів щодо безпеки продукції, а також правил торгівлі та надання послуг шляхом безперешкодного відвідування та обстеження відповідно до законодавства будь-яких виробничих, торговельних та складських приміщень таких суб'єктів; накладати на суб'єктів господарювання сфери торгівлі і послуг, у тому числі ресторанного господарства, стягнення, передбачені статтею 23 цього Закону, в порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно частини першої статті 27 Закону України "Про захист прав споживачів" інші органи виконавчої влади здійснюють державний захист прав споживачів у межах своєї компетенції, визначеної законом.

Відповідно до підпунктів 1, 3 пункту 7 Положення про Головне управління Держпродспоживслужби в області, в місті Києві, затвердженого наказом Мінагрополітики від 15 грудня 2016 року №45 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) ГУ Держпродспоживслужби відповідно до покладених на нього завдань у сфері здійснення державного нагляду (контролю) за дотриманням законодавства про захист прав споживачів (у тому числі споживачів виробів з дорогоцінних металів та дорогоцінного каміння): перевіряє додержання суб'єктами господарювання, що провадять діяльність у сфері торгівлі і послуг, вимог законодавства про захист прав споживачів, а також правил торгівлі та надання послуг; накладає на суб'єктів господарювання сфери торгівлі і послуг, у тому числі ресторанного господарства, стягнення за порушення законодавства про захист прав споживачів.

Відповідно до частини четвертої статті 5 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) в сфері господарської діяльності" органи державного нагляду (контролю) здійснюють планові заходи з державного нагляду (контролю) за умови письмового повідомлення суб'єкта господарювання про проведення планового заходу не пізніш як за десять днів до дня здійснення цього заходу.

Повідомлення повинно містити: дату початку та дату закінчення здійснення планового заходу; найменування юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи - підприємця, щодо діяльності яких здійснюється захід; найменування органу державного нагляду (контролю).

Повідомлення надсилається рекомендованим листом та/або за допомогою електронного поштового зв'язку або вручається особисто під розписку керівнику чи уповноваженій особі суб'єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу, фізичній особі - підприємцю або уповноваженій ним особі.

Суб'єкт господарювання має право не допускати посадову особу органу державного нагляду (контролю) до здійснення планового заходу в разі неодержання повідомлення про здійснення планового заходу.

Згідно абзаців першого, другого частини п'ятої статті 5 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) в сфері господарської діяльності" строк здійснення планового заходу не може перевищувати десяти робочих днів, а щодо суб'єктів мікро-, малого підприємництва - п'яти робочих днів.

Продовження строку здійснення планового заходу не допускається.

Відповідно до частин першої-п'ятої статті 7 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) в сфері господарської діяльності" для здійснення планового або позапланового заходу орган державного нагляду (контролю) видає наказ (рішення, розпорядження), який має містити найменування суб'єкта господарювання, щодо якого буде здійснюватися захід, та предмет перевірки.

На підставі наказу (рішення, розпорядження) оформляється посвідчення (направлення) на проведення заходу державного нагляду (контролю), яке підписується керівником органу державного нагляду (контролю) (головою державного колегіального органу) або його заступником (членом державного колегіального органу) із зазначенням прізвища, ім'я та по батькові і засвідчується печаткою.

У посвідченні (направленні) на проведення заходу зазначаються: найменування органу державного нагляду (контролю), що здійснює захід; найменування суб'єкта господарювання та/або його відокремленого підрозділу або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи - підприємця, щодо діяльності яких здійснюється захід; місцезнаходження суб'єкта господарювання та/або його відокремленого підрозділу, щодо діяльності яких здійснюється захід; номер і дата наказу (рішення, розпорядження), на виконання якого здійснюється захід; перелік посадових осіб, які беруть участь у здійсненні заходу, із зазначенням їх посади, прізвища, ім'я та по батькові; дата початку та дата закінчення заходу; тип заходу (плановий або позаплановий); форма заходу (перевірка, ревізія, обстеження, огляд, інспектування тощо); підстави для здійснення заходу; предмет здійснення заходу; інформація про здійснення попереднього заходу (тип заходу і строк його здійснення).

Посвідчення (направлення) є чинним лише протягом зазначеного в ньому строку здійснення заходу.

Перед початком здійснення заходу посадові особи органу державного нагляду (контролю) зобов'язані пред'явити керівнику суб'єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу або уповноваженій ним особі (фізичній особі - підприємцю або уповноваженій ним особі) посвідчення (направлення) та службове посвідчення, що засвідчує посадову особу органу державного нагляду (контролю), і надати суб'єкту господарювання копію посвідчення (направлення).

Посадова особа органу державного нагляду (контролю) без посвідчення (направлення) на здійснення заходу та службового посвідчення не має права здійснювати державний нагляд (контроль) суб'єкта господарювання.

Суб'єкт господарювання має право не допускати посадових осіб органу державного нагляду (контролю) до здійснення заходу, якщо вони не пред'явили документів, передбачених цією статтею.

Судом встановлено, що матеріали справи містять направлення (посвідчення) на проведення заходу стосовно ТОВ "Епіцентр К" від 14 листопада 2016 року №140, оформлене з дотримання вимог, передбачених в статті 7 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) в сфері господарської діяльності".

Згідно частини шостої статті 7 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) в сфері господарської діяльності" за результатами здійснення планового або позапланового заходу посадова особа органу державного нагляду (контролю) складає акт, який повинен містити такі відомості: дату складення акта; тип заходу (плановий або позаплановий); форма заходу (перевірка, ревізія, обстеження, огляд тощо); предмет державного нагляду (контролю); найменування органу державного нагляду (контролю), а також посаду, прізвище, ім'я та по батькові посадової особи, яка здійснила захід; найменування юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи - підприємця, щодо діяльності яких здійснювався захід.

В останній день перевірки два примірники акта підписуються посадовими особами органу державного нагляду (контролю), які здійснювали захід, та суб'єктом господарювання або уповноваженою ним особою, якщо інше не передбачено законом.

Якщо суб'єкт господарювання не погоджується з актом, він підписує акт із зауваженнями.

Зауваження суб'єкта господарювання щодо здійснення державного нагляду (контролю) є невід'ємною частиною акта органу державного нагляду (контролю).

У разі відмови суб'єкта господарювання підписати акт посадова особа органу державного нагляду (контролю) вносить до такого акта відповідний запис.

Один примірник акта вручається керівнику чи уповноваженій особі суб'єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу, фізичній особі - підприємцю або уповноваженій ним особі в останній день заходу державного нагляду (контролю), а другий зберігається в органі державного нагляду (контролю).

З матеріалів справ вбачається, що не погоджуючись із актом перевірки, позивачем скеровано на адресу відповідача письмові зауваження від 25 листопада 2016 року за вх.№2292, в яких зазначено про безпідставність проведення перевірки, а саме, порушення періодичності її проведення.

Згідно частини першої статті 6 Закону України "Про захист прав споживачів" продавець (виробник, виконавець) зобов'язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію.

Відповідно до абзаців першого, другого частини першої статті 15 Закону України "Про захист прав споживачів" споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Інформація про продукцію не вважається рекламою.

Інформація про продукцію повинна містити:

1) назву товару, найменування або відтворення знака для товарів і послуг, за якими вони реалізуються;

3) дані про основні властивості продукції, номінальну кількість (масу, об'єм тощо), умови використання;

4) відомості про вміст шкідливих для здоров'я речовин, які встановлені нормативно-правовими актами, та застереження щодо застосування окремої продукції, якщо такі застереження встановлені нормативно-правовими актами;

5) позначку про наявність у складі продукції генетично модифікованих організмів;

6) дані про ціну (тариф), умови та правила придбання продукції;

6-1) виробник (продавець) у разі виявлення недостовірної інформації про продукцію (якщо вона не шкодить життю, здоров'ю або майну споживача) протягом тижня вилучає цю продукцію з продажу та приводить інформацію про неї до відповідності;

7) дату виготовлення;

8) відомості про умови зберігання;

9) гарантійні зобов'язання виробника (виконавця);

10) правила та умови ефективного і безпечного використання продукції;

11) строк придатності (строк служби) товару (наслідків роботи), відомості про необхідні дії споживача після їх закінчення, а також про можливі наслідки в разі невиконання цих дій;

12) найменування та місцезнаходження виробника (виконавця, продавця) і підприємства, яке здійснює його функції щодо прийняття претензій від споживача, а також проводить ремонт і технічне обслуговування.

Відповідно до пунктів 17, 18, 21 Порядку провадження торговельної діяльності та правил торговельного обслуговування на ринку споживчих товарів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 червня 2006 року №833, забороняється продаж товарів, що не мають відповідного маркування, етикетування або інструкції про їх застосування (в установлених випадках), а також належного товарного вигляду, на яких строк придатності не зазначено або зазначено з порушенням вимог нормативних документів, строк придатності яких минув, а також тих, що надійшли без документів, передбачених законодавством, зокрема, які засвідчують їх якість та безпеку. У документах на товари, що підлягають обов'язковій сертифікації, повинні зазначатись реєстраційні номери сертифіката відповідності чи свідоцтва про визнання відповідності. Суб'єкт господарювання зобов'язаний надавати споживачеві (покупцеві) у доступній формі необхідну, достовірну та своєчасну інформацію про товари.

Згідно абзацу п'ятого частини першої статті 15 Закону України "Про захист прав споживачів" стосовно продукції, яка за певних умов може бути небезпечною для життя, здоров'я споживача та його майна, навколишнього природного середовища, виробник (виконавець, продавець) зобов'язаний довести до відома споживача інформацію про таку продукцію і можливі наслідки її споживання (використання).

Згідно частини першої статті 23 Закону України "Про захист прав споживачів" у разі порушення законодавства про захист прав споживачів суб'єкти господарювання сфери торговельного та інших видів обслуговування несуть відповідальність за: 1) відмову споживачу в реалізації його прав, установлених частиною першою статті 8, частиною першою статті 9 і частиною третьою статті 10 цього Закону, - у десятикратному розмірі вартості продукції виходячи з цін, що діяли на час придбання цієї продукції, але не менше п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; 3) реалізацію продукції, що підлягає обов'язковій сертифікації в державній системі сертифікації, але у документах, згідно з якими її передано на реалізацію, відсутні реєстраційні номери сертифіката відповідності або свідоцтва про визнання відповідності, - у розмірі п'ятдесяти відсотків вартості одержаної для реалізації партії товару, виконаної роботи, наданої послуги, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а у разі, коли відповідно до закону суб'єкт господарської діяльності не веде обов'язковий облік доходів і витрат, - у розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; 4) виготовлення або реалізацію продукції, що не відповідає вимогам нормативно-правових актів стосовно безпеки для життя, здоров'я та майна споживачів і навколишнього природного середовища, - у розмірі трьохсот відсотків вартості виготовленої або одержаної для реалізації партії товару, виконаної роботи, наданої послуги, але не менше двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а у разі, коли відповідно до закону суб'єкта господарської діяльності не веде обов'язковий облік доходів і витрат, - у розмірі п'ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; 5) реалізацію продукції, забороненої відповідним державним органом для виготовлення та реалізації (виконання, надання), - у розмірі п'ятисот відсотків вартості одержаної для реалізації партії товару, виконаної роботи, наданої послуги, але не менше ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а у разі, коли відповідно до закону суб'єкт господарської діяльності не веде обов'язковий облік доходів і витрат, - у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; 6) реалізацію небезпечного товару (отрути, пестицидів, вибухо- і вогненебезпечних речовин тощо) без належного попереджувального маркування, а також без інформації про правила і умови безпечного його використання - у розмірі ста відсотків вартості одержаної для реалізації партії товару, але не менше двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а у разі, коли відповідно до закону суб'єкта господарської діяльності не веде обов'язковий облік доходів і витрат, - у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; 7) відсутність необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію або продавця (у випадках, визначених Законом України "Про електронну комерцію") - у розмірі тридцяти відсотків вартості одержаної для реалізації партії товару, виконаної роботи, наданої послуги, але не менше п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а у разі, коли відповідно до закону суб'єкта господарської діяльності не веде обов'язковий облік доходів і витрат, - у розмірі п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; 8) створення перешкод службовим особам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, та структурного підрозділу з питань захисту прав споживачів органу місцевого самоврядування у проведенні перевірки якості продукції, а також правил торговельного та інших видів обслуговування - у розмірі від одного до десяти відсотків вартості реалізованої продукції за попередній календарний місяць, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а у разі, коли відповідно до закону суб'єкт господарської діяльності не веде обов'язковий облік доходів і витрат, - у розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; 9) невиконання або несвоєчасне виконання припису посадових осіб центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, про усунення порушень прав споживачів - у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; 10) реалізацію товару, строк придатності якого минув, - у розмірі двохсот відсотків вартості залишку одержаної для реалізації партії товару, але не менше п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; 11) порушення умов договору між споживачем і виконавцем про виконання роботи, надання послуги - у розмірі ста відсотків вартості виконаної роботи (наданої послуги), а за ті самі дії, вчинені щодо групи споживачів, - у розмірі від одного до десяти відсотків вартості виконаних робіт (наданих послуг) за попередній календарний місяць, але не менше п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; 12) обмеження або відмову в реалізації прав споживачів, установлених частиною другою статті 17 цього Закону, - у розмірі п'ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем в оскаржуваній постанові встановлено факт відсутності у позивача необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації на партію продукції, отриманої для реалізації, а саме: про дату виготовлення та строк придатності, що відображено в пунктах 5, 6, 10, 11 додатку 7 до акта перевірки; про найменування та місцезнаходження підприємства, яке здійснює функції щодо прийняття претензій від споживача, що відображено в пунктах 1, 23-46 додатку 7 до акта перевірки.

Згідно з пунктом 3.4 розділу ІІІ Порядку проведення перевірок у суб'єктів господарювання сфери торгівлі і послуг у разі, коли перевіркою встановлено реалізацію продукції, якість якої не відповідає вимогам нормативно-правових актів чи документів або/та яка реалізовувалася з порушенням вимог законодавства про захист прав споживачів, в обов'язковому порядку заповнюється відповідний додаток до акта перевірки, у якому проставляються номер і дата складання акта.

Таким додатком є додаток №7 до акта перевірки, що містить "зведені дані про результати перевірки продукції, яка не відповідає вимогам нормативно-правових актів (нормативних документів) або/та яка реалізовувалась із порушенням вимог законодавства про захист прав споживачів", форма якого затверджена наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 11 січня 2012 року № 24.

Відповідного до наявного в матеріалах справи додатку №7 до акта перевірки вбачається, що навпроти продукції, зазначеної в пунктах 5, 6, відповідачем зазначено "дата виготовлення відсутня", водночас, будь-яких доказів на підтвердження відсутності такої інформації матеріали справи не містять та відповідачем суду не надано; навпроти продукції, зазначеної в пунктах 10, 11 вказано "дата виготовлення зазначена на упаковці 2018 р." та "дата виготовлення зазначена на упаковці 2020 р.", що, в свою чергу, спростовує висновок відповідача стосовно відсутності інформації про дату виготовлення та строк придатності щодо товарів, визначених в пунктах 10, 11 додатку 7 до акта перевірки.

Враховуючи вищенаведене, суд погоджується із доводами позивача про недостовірність висновків відповідача щодо відсутності інформації про дату виготовлення стосовно продукції, зазначеної в пунктах 5, 6, 10, 11 додатку 7 до акта перевірки, вважає їх необґрунтованими та безпідставними.

Будь-яких доказів щодо спростування вищезазначеного матеріали справи не містять та відповідачем суду не надано.

Таким чином, висновок відповідача в частині застосування до позивача штрафних санкцій за відсутність у позивача необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації на партію продукції, отриманої для реалізації, а саме: про дату виготовлення та строк придатності, що відображено в пунктах 5, 6, 10, 11 додатку 7 до акта перевірки, є таким, що не знайшов свого підтвердження під час судового розгляду справи.

Щодо відсутності у позивача необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про найменування та місцезнаходження підприємства, яке здійснює функції щодо прийняття претензій від споживача, що відображено в пунктах 1, 23-46 додатку 7 до акта перевірки, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 15 Закону України "Про захист прав споживачів" інформація, передбачена частиною першою цієї статті, доводиться до відома споживачів виробником (виконавцем, продавцем) у супровідній документації, що додається до продукції, на етикетці, а також у маркуванні чи іншим способом (у доступній наочній формі), прийнятим для окремих видів продукції або в окремих сферах обслуговування.

Інформація про продукцію може бути розміщена у місцях, де вона реалізується, а також за згодою споживача доводитися до нього за допомогою засобів дистанційного зв'язку.

Відповідно до частини тринадцятої статті 8 Закону України "Про захист прав споживачів", у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку недоліків, вимоги споживача щодо товарів, виготовлених за межами України, задовольняються за рахунок продавця (імпортера).

Таким чином, за якість товару на території України несе відповідальність імпортер - підприємство, що безпосередньо здійснює функції щодо прийняття претензій від споживачів щодо якості товару на території України та задовольняє їх вимоги.

З матеріалів справи вбачається, що фуги та затірки торговельної марки "Sopro", зазначені під позиціями в пунктах 1 та 23-46 додатку 7 до акта перевірки, виготовлені у Польщі та придбані і введена в обіг на території України позивачем за прямим контрактом, копія якого надана та міститься в матеріалах справи.

Відтак, позивач, здійснюючи функції щодо прийняття претензій від споживачів щодо якості товару на території України та задовольняючи їх вимоги, повинен забезпечити можливість отримання споживачами необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про товар, а саме, фуги та затірки торговельної марки "Sopro", зазначені в пунктах 1 та 23-46 додатку 7 до акта перевірки.

Суд не погоджується із доводами позивача щодо наявності у позивача єдиної інформаційної служби, що надає споживачам інформаційну підтримку стосовно товарів, послуг та роботи товариства за телефонною лінією , як на забезпечення споживачам можливості отримання інформації про товар засобом дистанційного зв'язку, з огляду на те, що в розумінні частини другої статті 15 Закону України "Про захист прав споживачів", єдина інформаційна телефонна лінія не є доступною наочною формою, прийнятною для доведення до споживача інформації про окремі види продукції або в окремих сферах обслуговування.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку про те, що позивачем не забезпечено можливість отримання споживачами інформації про товар, а саме: про найменування та місцезнаходження підприємства, яке здійснює функції щодо прийняття претензій від споживача, що відображено в пунктах 1, 23-46 додатку 7 до акта перевірки.

Будь-яких доказів на спростування вищезазначеного матеріали справи не містять та позивачем суду не надано.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 23 Закону України "Про захист прав споживачів" у разі порушення законодавства про захист прав споживачів суб'єкти господарювання сфери торговельного та інших видів обслуговування, у тому числі ресторанного господарства, несуть відповідальність за: - відсутність необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію або продавця (у випадках, визначених Законом України "Про електронну комерцію") - у розмірі тридцяти відсотків вартості одержаної для реалізації партії товару, виконаної роботи, наданої послуги, але не менше п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а у разі, коли відповідно до закону суб'єкта господарської діяльності не веде обов'язковий облік доходів і витрат, - у розмірі п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, висновки відповідача в частині застосування до позивача штрафних санкцій за відсутність необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації на партію продукції, отриманої для реалізації, а саме про найменування та місцезнаходження підприємства, яке здійснює функції щодо прийняття претензій від споживача, що відображено в пунктах 1, 23-46 додатку 7 до акта перевірки є обґрунтованими, а оскаржувана постанова в цій частині правомірною.

Стосовно порушення позивачем вимог законодавства про захист прав споживачів щодо реалізації партії небезпечного товару без належного попереджувального маркування, а також без інформації про правила і умови безпечного його використання та необхідні дії споживача після закінчення строків придатності, застереження щодо застосування продукції, і можливі наслідки її використання, а також можливі наслідки в разі не вчинення таких дій, що відображено в пунктах 13-22 додатку 7 до акта перевірки, суд зазначає наступне.

Відповідно до абзаців першого та другого пункту 9 Правил роздрібної торгівлі нафтопродуктами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року №1442, суб'єкт господарювання, що здійснює продаж нафтопродуктів, зобов'язаний своєчасно надати споживачеві необхідну, доступну та достовірну інформацію про нафтопродукти, а також на вимогу споживача - копію документу про якість (паспорт якості) та копію декларації про їх відповідність.

Така інформація доводиться до відома споживачів шляхом зазначення у супровідній документації, що додається до нафтопродуктів, на етикетці (для розфасованих нафтопродуктів), а також у маркуванні чи іншим способом (у доступній наочній формі), прийнятим для відповідного виду продукції.

Судом встановлено, що позивачем надано сертифікати відповідності на оливи моторні, зазначені в пунктах 13-22 додатку 7 до акта перевірки, в яких зазначено про відповідність продукції вимогам ТУ У 23.2-1-2003 'Оливи моторні універсальні МАСМА-Класик, МАСМА-Супер' (табл. 1); ТУ У 19.2-1:2013 'Оливи моторні. ТУ' (п. 3.3.1 - показники 1-11); ТУ У 19.2-2:2012 'Оливи моторні. 'ПРОТЕК'. ТУ' (п. 3.3.1 - показники 1-11); та висновки державної санітарно-епідеміологічної експертизи від 10 листопада 2015 року №05.03.02-03/50214 про відповідність олив моторних, трансмісійних "ORLEN" встановленим медичним критеріям безпеки/показникам та зазначені необхідні умови використання/застосування, зберігання, транспортування, утилізації, знищення: "при використанні продукції необхідно здійснювати контроль за вмістом шкідливих хімічних речовин у повітрі робочої зони за узгодженими методичними вказівками. Забезпечити відповідну вентиляцію в робочій зоні. Уникати попадання на слизові очей. Використовувати засоби індивідуального захисту згідно галузевих норм. Зберігання, транспортування, використання продукції здійснювати у відповідності з вимогами інструкцій виробника".

Водночас, будь-яких доказів наявності належного попереджувального маркування, відображення інформації про правила і умови безпечного використання продуктів, зазначених в пунктах 13-22 додатку 7 до акта перевірки, та необхідні дії споживача після закінчення строків придатності, застереження щодо застосування продукції, і можливі наслідки її використання, а також можливі наслідки в разі не вчинення таких дій, на етикетці чи іншим способом (у доступній наочній формі), прийнятним для відповідного виду продукції, матеріали справи не містять та позивачем суду не надано.

З огляду на що висновки відповідача щодо реалізацію позивачем партії небезпечного товару без належного попереджувального маркування, а також без інформації про правила і умови безпечного його використання та необхідні дії споживача після закінчення строків придатності, застереження щодо застосування продукції, і можливі наслідки її використання, а також можливі наслідки в разі не вчинення таких дій, є обґрунтованими та такими, що знайшли своє підтвердження під час судового розгляду справи.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 23 Закону України "Про захист прав споживачів" у разі порушення законодавства про захист прав споживачів суб'єкти господарювання сфери торговельного та інших видів обслуговування, у тому числі ресторанного господарства, несуть відповідальність за: - реалізацію небезпечного товару (отрути, пестицидів, вибухо- і вогненебезпечних речовин тощо) без належного попереджувального маркування, а також без інформації про правила і умови безпечного його використання - у розмірі ста відсотків вартості одержаної для реалізації партії товару, але не менше двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а у разі, коли відповідно до закону суб'єкт господарської діяльності не веде обов'язковий облік доходів і витрат, - у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що висновки відповідача в частині застосування до позивача штрафних санкцій за реалізацію партії небезпечного товару (отрути, пестицидів, вибухо- і вогненебезпечних речовин тощо) без належного попереджувального маркування, а також без інформації про правила і умови безпечного його використання, є обґрунтованими, а оскаржувана постанова в цій частині є правомірною.

Разом з тим, позивачем не заперечується факт реалізації товару, зазначеного в пунктах 8, 9 додатку 7 до акта перевірки, термін придатності якого минув.

Відповідно до пункту 14 Правил роздрібної торгівлі непродовольчими товарами, затверджених наказом Міністерства економіки України від 19 квітня 2007 року №104, забороняється продаж товарів, що не мають відповідного маркування, належного товарного вигляду, на яких строк придатності не зазначено або зазначено з порушенням вимог нормативних документів, строк придатності яких минув, а також тих, що надійшли без документів, передбачених законодавством, зокрема, які засвідчують їх якість та безпеку.

Отже, суд приходить до висновку, що позивачем порушено вимоги Закону України "Про захист прав споживачів" в частині реалізації продукції, термін придатності якої минув.

Згідно пункту 10 статті 23 Закону України "Про захист прав споживачів" у разі порушення законодавства про захист прав споживачів суб'єкти господарювання сфери торговельного та інших видів обслуговування, у тому числі ресторанного господарства, несуть відповідальність за: - реалізацію товару, строк придатності якого минув, - у розмірі двохсот відсотків вартості залишку одержаної для реалізації партії товару, але не менше п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, висновки відповідача в частині застосування до позивача штрафних санкцій за реалізацію товару, строк придатності якого минув є обґрунтованими.

Поряд з цим, незважаючи на допущення позивачем низки порушень, суд зазначає про безпідставність застосування до ТОВ "Епіцентр К" штрафу у розмірі 13 216, 29 грн., оскільки у справі відсутні докази, які б дозволяли розрахувати суму штрафу за правилами статті 23 Закону України "Про захист прав споживачів".

Так, згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Пункт 6 частини першої статті 23 Закону України "Про захист прав споживачів" визначає, що у разі порушення законодавства про захист прав споживачів суб'єкти господарювання сфери торговельного та інших видів обслуговування, у тому числі ресторанного господарства, несуть відповідальність за: реалізацію небезпечного товару (отрути, пестицидів, вибухо- і вогненебезпечних речовин тощо) без належного попереджувального маркування, а також без інформації про правила і умови безпечного його використання - у розмірі ста відсотків вартості одержаної для реалізації партії товару, але не менше двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а у разі, коли відповідно до закону суб'єкт господарської діяльності не веде обов'язковий облік доходів і витрат, - у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Судом встановлено, що матеріали справи не містять та відповідачем суду не надано будь-яких доказів на підтвердження правомірності застосування до позивача штрафу за реалізації партії небезпечного товару без належного попереджувального маркування, а також без інформації про правила і умови безпечного його використання та необхідні дії споживача після закінчення строків придатності, застереження щодо застосування продукції, і можливі наслідки її використання, а також можливі наслідки в разі не вчинення таких дій, зокрема в справі відсутні докази, з яких можна встановити розмір вартості одержаної для реалізації партії товару, зазначеного в пунктах 13-22 додатку 7 до акта перевірки та, відповідно, розрахувати суму штрафу.

Згідно пункту сьомого частини першої статті 23 Закону України "Про захист прав споживачів" у разі порушення законодавства про захист прав споживачів суб'єкти господарювання сфери торговельного та інших видів обслуговування, у тому числі ресторанного господарства, несуть відповідальність за: відсутність необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію або продавця (у випадках, визначених Законом України "Про електронну комерцію") - у розмірі тридцяти відсотків вартості одержаної для реалізації партії товару, виконаної роботи, наданої послуги, але не менше п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а у разі, коли відповідно до закону суб'єкт господарської діяльності не веде обов'язковий облік доходів і витрат, - у розмірі п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відтак, відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження правомірності застосування до позивача штрафу за реалізацію продукції без інформації про найменування та місцезнаходження підприємства, яке здійснює функції щодо прийняття претензій від споживача, зокрема матеріали справи не містять доказів, з яких можна встановити вартість одержаної для реалізації партії товару, зазначеного в пунктах 1, 23-46 додатку 7 до акта перевірки та, відповідно, розрахувати суму штрафу.

Згідно пункту 10 частини першої статті 23 Закону України "Про захист прав споживачів" у разі порушення законодавства про захист прав споживачів суб'єкти господарювання сфери торговельного та інших видів обслуговування, у тому числі ресторанного господарства, несуть відповідальність за: реалізацію товару, строк придатності якого минув, - у розмірі двохсот відсотків вартості залишку одержаної для реалізації партії товару, але не менше п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Судом встановлено, що матеріали справи не містять і відповідачем суду не надано будь-яких доказів на підтвердження правомірності застосування до позивача штрафу за реалізацію товару, строк придатності якого минув, зокрема в справі відсутні докази, з яких можна встановити вартість залишку одержаної для реалізації партії товару, зазначеного в пунктах 5, 6, 8, 9, 10, 11 додатку 7 до акта перевірки.

Стосовно твердження позивача про неправомірність дій відповідача щодо порушення періодичності проведення заходів державного нагляду (контролю) суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 55 Господарського кодексу України суб'єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов'язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов'язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством.

Згідно пункту 1 частини другої статті 55 Господарського кодексу України суб'єктами господарювання є: господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку.

Відповідно до частин першої, другої статті 4 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) в сфері господарської діяльності" державний нагляд (контроль) здійснюється за місцем провадження господарської діяльності суб'єкта господарювання або його відокремлених підрозділів, або у приміщенні органу державного нагляду (контролю) у випадках, передбачених законом.

У разі якщо суб'єкт господарювання на відповідний плановий період включений до планів здійснення заходів державного нагляду (контролю) одночасно кількох органів державного нагляду (контролю), відповідні планові заходи здійснюються органами державного нагляду (контролю) комплексно - одночасно всіма органами державного нагляду (контролю), до планів здійснення заходів державного нагляду (контролю) яких включено суб'єкта господарювання.

Відповідно до абзаців четвертого-п'ятого частини першої статті 5 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) в сфері господарської діяльності" протягом планового періоду здійснення більш як одного планового заходу державного нагляду (контролю) щодо одного суб'єкта господарювання одним і тим самим органом державного нагляду (контролю) не допускається.

За наявності у суб'єкта господарювання відокремлених підрозділів планові заходи державного нагляду (контролю) щодо такого суб'єкта господарювання можуть здійснюватися одночасно в усіх відокремлених підрозділах протягом строку здійснення одного планового заходу.

Згідно абзацу одинадцятого частини другої статті 5 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) в сфері господарської діяльності" планові заходи державного нагляду (контролю) здійснюються органом державного нагляду (контролю) за діяльністю суб'єктів господарювання, яка віднесена:

до високого ступеня ризику - не частіше одного разу на два роки;

до середнього ступеня ризику - не частіше одного разу на три роки;

до незначного ступеня ризику - не частіше одного разу на п'ять років.

Позивач належить до суб'єктів господарювання з високим степенем ризику, а отже, відповідно до абзацу одинадцятого частини другої статті 5 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) в сфері господарської діяльності" планові заходи державного нагляду (контролю) відносно позивача повинні здійснюватися не частіше одного разу на два роки.

Таким чином, суд звертає увагу, що перевірка повинна здійснюватися за місцем провадження господарської діяльності позивача, при цьому охоплювати одночасно всі місця проведення господарської діяльності суб'єкта господарювання. Здійснення планових перевірок окремо щодо кожного місця проведення господарської діяльності суб'єкта господарювання чинним законодавством України не передбачено.

Судом встановлено, що Інспекцією з питань захисту прав споживачів у Херсонській області здійснено перевірку гіпермаркету ТОВ "Епіцентр К" за адресою: Херсонська область, місто Херсон, Бериславське шосе, за результатами якої складено акт перевірки дотримання законодавства про захист прав споживачів від 14 листопада 2016 року №38.

Поряд з цим, ГУ Держпродспоживслужби в Київській області проведено перевірку гіпермаркету "Епіцентр" ТОВ "Епіцентр К" за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, село Петропавлівська Борщагівка, вул. Кришталева, 6, за результатами якої складено акт від 24 листопада №60-10-07/045.

Згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців у позивача відсутні відокремлені підрозділи, з огляду на що, суд приходить до висновку, що гіпермаркети "Епіцентр" ТОВ "Епіцентр К", розташовані в місті Херсон та Київській області селі Петропавлівська Борщагівка відповідно, є невідокремленими підрозділами позивача.

Суд також зазначає, що матеріали справи містять лист за вхідним №2292 від 25 листопада 2016 року, яким позивач повідомив відповідача про те, що планову перевірку його господарської діяльності вже проведено територіальним органом Держпродспоживслужби у Херсонській області 14 листопада 2016 року.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що відповідачем в порушення вимог статей 4, 5 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) в сфері господарської діяльності" здійснено перевірку позивача з порушенням періодичності проведення заходів державного нагляду (контролю) в сфері господарської діяльності, а саме, більше одного разу в межах двох років.

Будь-яких доказів на спростування зазначеного твердження матеріали справи не містять та відповідачем суду не надано.

Поряд з цим, суд не бере до уваги вимоги позивача щодо врахування фактів, встановлених постановою Голосіївського районного суду м. Києва в справі №752/50/17 відносно притягнення Ліщишина Олександра Анатолійовича як посадової особи позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених частиною першою статті 155, частинами першою, третьою статті 156-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, оскільки предметом судового розгляду в зазначеному судовому рішенні виступають окремі дії посадової особи позивача, з огляду на що, судом не надано оцінки обставинам, покладеним в основу оскаржуваної в рамках даної справи постанови.

Враховуючи все вищезазначене у сукупності, а також те, що відповідачем не доведено правомірність винесення постанови про накладення стягнень, передбачених статтею 23 Закону України "Про захист прав споживачів" від 14 грудня 2016 року №7, зокрема, не доведено правомірність визначення розміру штрафу, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про визнання протиправною та скасування оскаржуваної постанови, підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів правомірності застосування до позивача штрафу, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позов задоволено, на користь позивача належить присудити сплачену ним суму судового збору у розмірі 1 378,00 грн. ? ГУ Держпродспоживслужби в Київській області.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 139, 143, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Епіцентр К" задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області про накладення стягнень, передбачених статтею 23 Закону України "Про захист прав споживачів" від 14 грудня 2016 року №7.

3. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Епіцентр К" понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 378,00 грн. (одна тисяча триста сімдесят вісім гривень нуль копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області.

Згідно з частиною першою статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до частини другої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Частина перша статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Епіцентр К" (02139, місто Київ, вулиця Братиславська, 11; ідентифікаційний код 32490244);
Головне управління Держпродспоживслужби в Київській області (08133, Київська область, Києво-Святошинський район, місто Вишневе, вулиця Балукова, 22; ідентифікаційний код 40323081).

Суддя В.А. Кузьменко