Справа № 808/2419/17
Суддя: Малиш Н.І.
Дата ухвалення: 2018-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

20 вересня 2018 рокусправа № 808/2419/17

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючий суддя: Малиш Н.І.

судді: Баранник Н.П., Щербак А.А.,

за участю секретаря судового засідання: Яковенко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Вознесенівського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2017 р. (суддя Прасов О.О.) в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Вознесенівського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про визнання протиправними і скасування постанов та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом до Вознесенівського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про визнання протиправними та скасування постанов від 02.03.2017 №48775514 про стягнення з позивача виконавчого збору у розмірі 5212,57 доларів СІІІА та 3968 грн. 32 коп.; від 29.05.2017 №52411914 про стягнення з позивача виконавчого збору у розмірі 61065 грн. 19 коп.; від 29.05.2017 №52411755 про стягнення з позивача виконавчого збору у розмірі 24 грн. 36 коп.; від 02.03.2017 №48775514 про стягнення з позивача витрат на проведення виконавчих дій в сумі 150 грн. 00 коп.; від 29.05.2017 №52411755 про стягнення з позивача витрат на проведення виконавчих дій в сумі 150 грн. 00 коп.; від 29.05.2017 №52411914 про стягнення з позивача витрат на проведення виконавчих дій в сумі 150 грн. 00 коп.; та зобов'язання відповідача вилучити з Єдиного реєстру боржників запис про ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1.

Позовні вимоги обґрунтовані незгодою з прийнятими рішеннями відповідача з тих підстав, що виконавче провадження яке було відкрито за виконавчим листом по справі №2-989/11, виданого 02.09.2015 Орджонікідзевським районним судом м.Запоріжжя у 2015р.. З дати відкриття виконавчого провадження і по 03.01.2017 будь-які виконавчі дії по відношенню до позивача щодо примусового виконання за вищезазначеним ВП №48775514 не проводились. Після того як позивач самостійно вирішила питання з АТ "Ощадбанком", щодо погашення заборгованості, почалися активні дії зі сторони ВДВС по відношенню до позивача. 02.03.2017 державним виконавцем ВДВС винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, відповідності до п.1 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження». Таким чином у відповідача в провадженні перебуває зведене виконавче провадження №53324080 до якого входять виконавчі провадження з примусового виконання постанов державного виконавця зі стягнення виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2017р. позов задоволено.

Відповідач не погодившись з рішенням суду першої інстанції подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення відповідача прийняті на підставі та у відповідності до норм законодавства, а суд першої інстанції розглянув справу з порушенням норм юрисдикції.

До суду апеляційної інстанції сторони не з'явились, повідомлені про день та час розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги встановив, що будь-які дії з примусового стягнення вчинено не було, а також доказів про витрати на проведення виконавчих дій не надано.

Колегія суду погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 22.09.2015 державним виконавцем Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції винесено постанову ВП №48775514 про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого листа по справі №2-989/11, виданого 02.09.2015 Орджонікідзевським районним судом м.Запоріжжя про звернення стягнення на предмет іпотеки нерухомого майна №1Z/1090-ф, укладеного 19.08.2008 між ОСОБА_1 та ВАТ "Державний ощадний банк України": трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, в рахунок погашення заборгованості за договором відновлювальної кредитної лінії №1090-Ф від 19.08.2008, шляхом його реалізації на прилюдних торгах. Надано строк на добровільне виконання рішення суду - до 28.09.2015.

02.03.2017 державним виконавцем ВДВС винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, на підставі заяви стягувача від 28.02.2017 про повернення виконавчого документа без виконання, у відповідності до п.1 ч.1 ст.37 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції від 02.06.2016). 02.03.2017 державним виконавцем Вознесенівського ВДВС винесено постанову про стягнення виконавчого збору в сумі 3968,32 грн. та 5212,57 дол. США. 02.03.2017 державним виконавцем Вознесенівського ВДВС винесено постанову про стягнення витрат на проведення виконавчих дій в сумі 150,00 грн. Оскільки виконавчий документ №2-989/11 повернуто стягувачу, ВП №48775514 закінчено - 02.03.2017, постанову про стягнення виконавчого збору та постанову про стягнення витрат на проведення виконавчих дій виведено в окремі виконавчі провадження.

Таким чином, встановлено, що після закінчення 02.03.2017р. ВП№48775514 закінчено за виконавчий документ №2-989/11 на примусовому виконанні у відповідача перебуває зведене виконавче провадження №53324080, до складу якого входять:

ВП №53566814 щодо примусового виконання постанови від 02.03.2017 №48775514, виданої Вознесенівським ВДВС м.Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області про стягнення виконавчого збору в сумі 3968,32 грн. та 5212,57 дол. США.;

ВП №54038741 щодо примусового виконання постанови від 29.05.2017 №52411914, виданої Вознесенівським ВДВС про стягнення виконавчого збору в сумі 61065,19 грн.;

ВП №54038795 щодо примусового виконання постанови від 29.05.2017 №52411755, виданої Вознесенівським ВДВС про стягнення виконавчого збору в сумі 24,36 грн.;

ВП №53566966 щодо примусового виконання постанови від 02.03.2017 №48775514, виданої Вознесенівським ВДВС про стягнення витрат на проведення виконавчих дій в сумі 150,00 грн.;

ВП №54038596 щодо примусового виконання постанови від 29.05.2017 №52411914, виданої Вознесенівським ВДВС про стягнення витрат на проведення виконавчих дій в сумі 150,00 грн.;

ВП №52411755 щодо примусового виконання постанови від 29.05.2017 №52411755, виданої Вознесенівським ВДВС про стягнення витрат на проведення виконавчих дій в сумі 150,00 грн.

Відповідно до ч.1 ст.28 Закону України №606-XIV від 21.04.1999 "Про виконавче провадження" (який діяв на час винесення відповідачем постанов про відкриття виконавчих проваджень), у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення, за яким боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавчий збір стягується в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі ста двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виконання боржником рішення після закінчення строку для самостійного його виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч.2 ст.28 Закону України №606-XIV від 21.04.1999 "Про виконавче провадження" виконавчий збір не стягується за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених відповідно до вимог цього Закону, за виконавчими документами, які підлягають негайному виконанню, а також у разі перерахування коштів стягувачу у випадку, передбаченому частиною другою статті 27 цього Закону, та у разі виконання рішень у порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень".

Згідно з ч.3 ст.28 Закону України №606-XIV від 21.04.1999 "Про виконавче провадження" постанова про стягнення виконавчого збору виноситься під час першого надходження виконавчого документа державному виконавцю. Під час наступних пред'явлень до виконання виконавчого документа державному виконавцеві виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання.

Розмір фактично стягнутого з боржника виконавчого збору державний виконавець зазначає у виконавчому документі (ч.4 ст.28 Закону України №606-XIV від 21.04.1999 "Про виконавче провадження").

Постанова про стягнення виконавчого збору надсилається боржнику не пізніше наступного робочого дня після її винесення і може бути оскаржена до суду в десятиденний строк (ч.8 ст.28 Закону України №606-XIV від 21.04.1999 "Про виконавче провадження").

05.10.2016 набрав чинності Закон України №1404-VIII від 02.06.2016 "Про виконавче провадження".

Відповідно до ч.4 ст.42 Закону України №1404-VIII від 02.06.2016 "Про виконавче провадження" на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Відповідачем документально не підтверджено здійснення розподілу стягнутих з боржника грошових сум, оскільки ОСОБА_1 самостійно погашені боргові зобов'язання перед стягувачами.

У ч.7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України №1404-VIII від 02.06.2016 "Про виконавче провадження" зазначено, що виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Відповідно до п.4.14 "Інструкції про проведення виконавчих дій", затвердженої 15.12.1999 наказом Міністерства юстиції України №74/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 15.12.1999 за №865/4158 (надалі - "Інструкція про проведення виконавчих дій") (яка діяла на час виникнення спірних правовідносин і 18.01.2016 втратила чинність), розподіл стягнутих з боржника грошових сум, черговість задоволення вимог стягувачів та виплата стягувачеві грошових сум визначаються статтями 43, 44 та 44-1 Закону. З грошової суми (у тому числі одержаної від реалізації майна боржника), яка стягнута державним виконавцем з боржника, у першу чергу повертається авансовий внесок сторін та інших осіб на проведення виконавчих дій, у другу чергу компенсуються витрати державної виконавчої служби на здійснення виконавчих дій, не покриті авансовим внеском сторін та інших осіб, у третю чергу задовольняються вимоги стягувача та стягується виконавчий збір. Виконавчий збір стягується пропорційно до фактично задоволених вимог стягувача.

Відповідно до пп.4.15.2 п.4.15 "Інструкції про проведення виконавчих дій" про суми витрат на проведення виконавчих дій державний виконавець складає акт про витрати на проведення виконавчих дій (додаток 35), в якому зазначаються перелік та суми витрат, пов'язаних з проведенням виконавчих дій, а також документи, якими вони підтверджуються, з доданням копій таких документів. Про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій державний виконавець зобов'язаний винести постанову, яка разом з актом про витрати на проведення виконавчих дій затверджується начальником відповідного органу державної виконавчої служби (додаток 3).

Згідно з пп.4.16.2 п.4.16 "Інструкції про проведення виконавчих дій" постанова про стягнення виконавчого збору виноситься при першому надходженні виконавчого документа державному виконавцю після завершення строку, наданого для добровільного виконання, та встановлення, що рішення боржником у добровільному порядку не виконано. Розмір виконавчого збору визначається відповідно до вимог Закону. При подальших пред'явленнях до виконання виконавчого документа державному виконавцеві виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута при попередньому виконанні.

Судом першої інстанції встановлено та не спростовано відповідачем, що про відсутність актів про витрати на проведення виконавчих дій , які б підтвердили витрати, а також не спростовані причини своєчасного невиконання державним виконавцем приписів пп.4.16.2 п.4.16 "Інструкції про проведення виконавчих дій" представник відповідача суду не пояснив.

Крім того, відповідачем документально не підтверджено здійснення розподілу стягнутих з боржника грошових сум, оскільки ОСОБА_1 самостійно погашені боргові зобов'язання перед стягувачами.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необґрунтованості доводів відповідача щодо правомірності оскаржених рішень відповідача.

Щодо посилання відповідача на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме порушення правил юрисдикції, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 287 КАС України (в редакції на час розгляду справи судом першої інстанції) було передбачено особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу ДВС, приватного виконавця.

Відповідно до частини першої цієї статті, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу ДВС або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 74 Закону України № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII) рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів ДВС щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів ДВС щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Таким чином, оскільки позивачем оскаржені рішення відповідача визначені у ч. 2 ст. 74 Закону №1404-VIII, суд першої інстанції не порушив правила юрисдикції.

Дослідивши встановлені обставини справи, аргументи позивача, якими обґрунтовувався заявлений позов та вимоги апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим підстав для його скасування не існує.

Керуючись ст. ст. 315, 316, 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Вознесенівського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2017 р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Вознесенівського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про визнання протиправними і скасування постанов та зобов'язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції в строк, передбачений ст. 329 КАС України.

Повний текст постанови складено 24 вересня 2018року.

Головуючий суддя: Н.І. Малиш

Суддя: Н.П. Баранник

Суддя: А.А. Щербак