Справа № 200/16545/17
Суддя: Шевцова Т. В.
Дата ухвалення: 2018-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

БАБУШКІНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 57
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2018 року м.Дніпро

Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська

в складі: головуючого судді Шевцова Т.В.

при секретарі судового засідання Агашаріфовій В.А.

розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом Громадської організації «Платформа Громадський Контроль» до Виконавчого комітету Дніпровської міської ради про визнання дій та рішень протиправними -

В С Т А Н О В И В:

Громадська організація «Платформа Громадський Контроль» звернулася до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська з позовом до Виконавчого комітету Дніпровської міської ради, в якому просить визнати протиправними дії відповідача щодо прийняття рішень, а також визнати протиправними та скасувати наступні рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради:

-рішення №371 від 25.05.2017 «Про внесення змін до рішення виконкому міської ради від 10.03.2015 № 164 «Про встановлення граничних тарифів на послуги з перевезення пасажирів та багажу на міських автобусних маршрутах загального користування, які надаються ПрАТ «АТП 11255»»;

-рішення № 372 від 25.05.2017 «Про внесення змін до рішення виконкому міської ради від 10.03.2015 № 163 «Про встановлення граничних тарифів на послуги з перевезення пасажирів та багажу на міських автобусних маршрутах загального користування, які надаються ТОВ ВФ «Технополіс»»;

-рішення № 373 від 25.05.2017 «Про внесення змін до рішення виконкому міської ради від 10.03.2015 № 169 «Про встановлення граничних тарифів на послуги з перевезення пасажирів та багажу на міських автобусних маршрутах загального користування, які надаються ПП «Зігфрід-М»»;

-рішення № 374 від 25.05.2017 «Про внесення змін до рішення виконкому міської ради від 10.03.2015 № 168 «Про встановлення граничних тарифів на послуги з перевезення пасажирів та багажу на міських автобусних маршрутах загального користування, які надаються ТОВ «Інтерспецмаркет»»;

-рішення № 375 від 25.05.2017 «Про внесення змін до рішення виконкому міської ради від 10.03.2015 № 155 «Про встановлення граничних тарифів на послуги з перевезення пасажирів та багажу на міських автобусних маршрутах загального користування, які надаються ТОВ «Меркер»»;

-рішення № 376 від 25.05.2017 «Про внесення змін до рішення виконкому міської ради від 10.03.2015 № 166 «Про встановлення граничних тарифів на послуги з перевезення пасажирів та багажу на міських автобусних маршрутах загального користування, які надаються ПП фірмою «Автострада»;

-рішення № 377 від 25.05.2017 «Про внесення змін до рішення виконкому міської ради від 10.03.2015 № 159 «Про встановлення граничних тарифів на послуги з перевезення пасажирів та багажу на міських автобусних маршрутах загального користування, які надаються ТОВ «Автотранссервіс»»;

-рішення № 378 від 25.05.2017 «Про внесення змін до рішення виконкому міської ради від 10.03.2015 № 162 «Про встановлення граничних тарифів на послуги з перевезення пасажирів та багажу на міських автобусних маршрутах загального користування, які надаються ПАТ «ДАТП 11201»»;

-рішення № 379 від 25.05.2017 «Про внесення змін до рішення виконкому міської ради від 10.03.2015 № 160 «Про встановлення граничних тарифів на послуги з перевезення пасажирів та багажу на міських автобусних маршрутах загального користування, які надаються ПВСП СТО «Карлссон»»;

-рішення № 380 від 25.05.2017 «Про встановлення граничних тарифів на послуги з перевезення пасажирів та багажу на міському автобусному маршруті загального користування, які надаються ПП «Автоекспрес Дніпро»;

-рішення № 381 від 25.05.2017 «Про внесення змін до рішення виконкому міської ради від 10.03.2015 № 165 «Про встановлення граничних тарифів на послуги з перевезення пасажирів та багажу на міських автобусних маршрутах загального користування, які надаються ТОВ «Автотрансфер»»;

-рішення № 382 від 25.05.2017 «Про внесення змін до рішення виконкому міської ради від 10.03.2015 № 172 «Про встановлення граничних тарифів на послуги з перевезення пасажирів та багажу на міських автобусних маршрутах загального користування, які надаються ТДВ «Автопромінь»».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 25 травня 2017 року на засіданні виконавчого комітету Дніпровської міської ради було прийнято декілька рішень щодо внесення змін до раніше прийнятих рішень виконавчого комітету Дніпровської міської ради, якими встановлено граничні тарифи на послуги з перевезення пасажирів та багажу на міських автобусних маршрутах загального користування.

Вищезазначені рішення є протиправними адже не відповідають процедурі їх прийняття встановленої чинним законодавством, а встановлені ними тарифи є економічно необґрунтованими та безпідставними.

В оскаржуваних рішеннях виконавчого комітету міської ради йдеться мова про підвищення тарифів на проїзд у міському пасажирському автомобільному транспорті, що стосується кожного пересічного мешканця ІНФОРМАЦІЯ_1, який користується міським транспортом, в тому числі найбільш вразливих верств населення. Оскаржуване рішення застосовується неодноразово та не передбачає строку дії. В резолютивній частині рішень не визначено коло осіб, до яких воно застосовується, тобто його дія розповсюджується не лише на перевізників, а і на пасажирів, тобто на всіх мешканців міста Дніпра. Отже, такі рішення є правозастосовними актами, які виконують функцію індивідуального регулювання поведінки суб'єктів у конкретних правових відносинах, мають публічний характер, торкаються інтересів багатьох осіб, а отже, видання таких актів виконавчим органом місцевого самоврядування підкорене певному порядку та супроводжується передбаченою законом процедурою.

Оскаржувані рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради мають всі ознаки регуляторного акту, адже застосовуються неодноразово та щодо невизначеного кола осіб, і спрямовані на правове регулювання господарських відносин між організатором перевезень, та автоперевізниками у невизначений період часу, і не може вважатись актом індивідуальної дії.

Крім того, позивач в обґрунтування позову зазначив, що на офіційному Інтернет-порталі Дніпровської міської ради у розділі «проекти рішень Дніпровської міської ради» із рішень, які оскаржує позивач, було оприлюднене лише проект рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради №371 (у строки визначені чинним законодавством), що не відповідає вимогам ст. 7 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Ухвалою суду від 07 лютого 2018 року відкрито спрощене провадження в адміністративній справі без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) та запропоновано відповідачу надати відзив протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі.

28.02.2018 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість, оскільки оскаржувані рішення прийняті у відповідності до вимог чинного законодавства, і тому є законними, зокрема на підставі наступного.

Відзив на позовну заяву ґрунтуються на тому, що в позовній заяві не наведено доказів на підтвердження того, що зазначені пункти рішень якимось чином вплинули на права та інтереси саме Громадської організації. Позивачем не доведено, що оскаржуване рішення виконкому міської ради застосовано до нього або те, що він є суб'єктом відповідних відносин, на які поширюється дія цього акта.

Громадська організація «Платформа Громадський Контроль», визначаючи свій статус у даному адміністративному провадженні в якості позивача, не вказала, які ж її права, свободи чи інтереси порушено відповідачем у сфері публічно-правових відносин, не навела доказів (обставин), які б свідчили, що через прийняття виконавчим комітетом міської ради спірних рішень мало місце порушення прав та законних інтересів саме даної громадської організації, тобто що для останньої були створені певні юридичні наслідки.

Посилання в позовній заяві на те, що не оприлюднення проектів рішень призвело до порушень прав членів територіальної громади, а також членів Громадської організації - позивача у справі, не надає такій громадській організації права на звернення до суду з адміністративним позовом, оскільки це суперечить нормам чинного законодавства та положенням Статуту такої громадської організації.

Крім того, представник відповідача зазначив про те, що твердження позивача про порушення процедури прийняття регуляторних актів (оскільки останні носять нормативно-правовий характер) не відповідають дійсності, оскільки оскаржувані рішення виконавчого комітету міської ради не містять норм права, їх метою не є правове регулювання господарських відносин чи адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб'єктами господарювання.

Вказаними рішеннями виконавчого комітету, на підставі розрахунків, наданих підприємствами, визначено граничні тарифи на послуги, які надаються цими підприємствами.

Рішення мають персоніфікований характер, оскільки ними встановлено тарифи на послуги з перевезення пасажирів та багажу на міських автобусних маршрутах загального користування для виконавців цих послуг - автотранспортних підприємств. Зазначені рішення містять індивідуально-конкретні приписи та не встановлюють норми права.

Рішення відповідача не підпадають під визначення регуляторного акту наданого у Законі України «Про засади державної регуляторної політики». Застосування до спірних правовідносин Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» є помилковим та необґрунтованим.

Також, представник відповідача вважає невмотивованим посилання позивача на норми Регламенту виконавчого комітету ОСОБА_1 міської ради, як на доказ порушення процедури прийняття спірних рішень.

06.04.2018 року до суду надійшла відповідь позивача на відзив у якій позивач зазначив, що обставини, на які посилається відповідач у своєму відзиві, не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, не спростовують та не підтверджують будь-які обставини у справі.

Дослідивши письмові докази і письмові пояснення сторін, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини.

25 травня 2017 року на засіданні виконавчого комітету Дніпровської міської ради було прийнято оскаржувані рішення, якими встановлено граничні тарифи на послуги з перевезення пасажирів та багажу на міських автобусних маршрутах загального користування, не віднесених до державного (регіонального) замовлення.

Рішення винесені з посиланням на Закон України «Про автомобільний транспорт», Постанову Кабінету Міністрів України від 25.12.1996 року №1548

«Про встановлення повноважень органів виконавчої влади та виконавчих органів міських рад щодо врегулювання цін (тарифів)», Наказ Міністерства транспорту та зв'язку України від 17.11.2009 року №1175 «Про затвердження ОСОБА_1 розрахунку тарифів на послуги пасажирського автомобільного транспорту».

Спірними рішеннями виконавчого комітету міської ради від 25.05.2017 року №№371, 372, 373, 374, 375, 376, 377, 378, 379, 381, 382 внесено зміни до рішень виконкому міської ради від 10.03.2015 №№155, 159, 160, 162, 163, 164, 165, 166, 168, 169, пункт 1 цих рішень викладено в новій редакції: встановлено граничні тарифи на послуги з перевезення пасажирів та багажу на міських автобусних маршрутах загального користування, не віднесених до державного (регіонального) замовлення, які надаються Приватним акціонерним товариством «АТП 11255», Товариством з обмеженою відповідальністю ВФ "Технополіс», Приватним підприємством «Зігфрід - М», Товариством з обмеженою відповідальністю «Інтерспецмаркет», Товариством з обмеженою відповідальністю «Меркер», Приватним підприємством «Автострада», Товариством з обмеженою відповідальністю «Автотранссервіс», Публічним акціонерним товариством «ДАТП 11201», ПВСП СТО «Карлссон», ТДВ «Автопромінь», Товариством з обмеженою відповідальністю «Автотрансфер». Спірним рішенням виконавчого комітету міської ради від 25.05.2017 року №380 встановлено граничні тарифи на послуги з перевезення пасажирів та багажу на міському автобусному маршруті загального користування, які надаються Приватним підприємством «Автоекспрес Дніпро».

Вирішуючи правомірність прийняття вищевказаних рішень, суд виходить з наступного.

Відповідно до п. "а" ст. 28 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" № 280/97-ВР від 21.05.1997 р. до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать встановлення в порядку і межах, визначених законом, тарифів на побутові, комунальні (крім тарифів на теплову енергію, централізоване водопостачання та водовідведення, перероблення та захоронення побутових відходів, послуги з централізованого опалення, послуги з централізованого постачання холодної води, послуги з централізованого постачання гарячої води, послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), які встановлюються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг), транспортні та інші послуги.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про автомобільний транспорт» № 2344-III від 05.04.2001 р. (надалі Закон № 2344-II) забезпечення організації пасажирських перевезень на міських автобусних маршрутах загального користування покладається на виконавчий орган сільської, селищної, міської ради відповідного населеного пункту.

Згідно ст. 10 Закону № 2344-III тарифна політика на автомобільному транспорті має задовольняти підприємницький інтерес, забезпечувати розвиток автомобільного транспорту, стимулювати впровадження новітніх технологій перевезень, застосування сучасних типів транспортних засобів, а також сприяти вирішенню таких завдань:

-збільшення можливостей суб'єктів господарювання щодо забезпечення потреб споживачів у послугах, залучення інвестицій у розвиток автомобільного транспорту та досягнення сталих економічних умов роботи;

-стимулювання конкуренції та появи нових суб'єктів господарювання, які належать до автомобільного транспорту;

-забезпечення балансу між платоспроможним попитом на послуги та обсягом витрат на їх надання;

-забезпечення стабільності, прозорості та прогнозованості тарифів.

Відповідно до ст. 1 Закону України Про транспорт, транспорт є однією з найважливіших галузей суспільного виробництва і покликаний задовольняти потреби населення та суспільного виробництва в перевезеннях.

Статтею 1 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» № 1160-IV від 11.09.2003 р. (далі Закон № 1160-IV) передбачено, що регуляторний акт це:

-прийнятий повноваженим регуляторним органом нормативно-правовий акт, який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб'єктами господарювання;

-прийнятий уповноваженим регуляторним органом інший офіційний письмовий документ, який встановлює, змінює чи скасовує норми права, застосовується неодноразово та щодо невизначеного кола осіб і який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб'єктами господарювання, незалежно від того, чи вважається цей документ відповідно до закону, що регулює відносини у певній сфері, нормативно-правовим актом.

Відповідно до ст. 5 Закону № 1160-IV забезпечення здійснення державної регуляторної політики включає: встановлення єдиного підходу до підготовки аналізу регуляторного впливу та до здійснення відстежень результативності регуляторних актів; підготовку аналізу регуляторного впливу; планування діяльності з підготовки проектів регуляторних актів; оприлюднення проектів регуляторних актів з метою одержання зауважень і пропозицій від фізичних та юридичних осіб, їх об'єднань, а також відкриті обговорення за участю представників громадськості питань, пов'язаних з регуляторною діяльністю; відстеження результативності регуляторних актів; перегляд регуляторних актів; систематизацію регуляторних актів; недопущення прийняття регуляторних актів, які є непослідовними або не узгоджуються чи дублюють діючі регуляторні акти; викладення положень регуляторного акта у спосіб, який є доступним та однозначним для розуміння особами, які повинні впроваджувати або виконувати вимоги цього регуляторного акта; оприлюднення інформації про здійснення регуляторної діяльності.

Згідно з пунктом 1.4 розділу 1 Порядку подання нормативно-правових актів на державну реєстрацію до Міністерства юстиції України та проведення їх державної реєстрації, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12 квітня 2005 року №34/5, (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 12 квітня 2005 року за № 381/10661) нормативно-правовий акт - офіційний письмовий документ, прийнятий уповноваженим на це суб'єктом нормотворення у визначеній законодавством формі та за встановленою законодавством процедурою, спрямований на регулювання суспільних відносин, що містить норми права, має не персоніфікований характер і розрахований на неодноразове застосування.

В рішенні Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 зазначено, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До нормативних належать акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово, а ненормативні акти передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію. Такий висновок узгоджується із правовими позиціями Конституційного Суду України, викладеними у рішеннях від 27 грудня 2001 року № 20-рп/2001 у справі про укази Президії Верховної Ради України щодо Компартії України, зареєстрованої 22 липня 1991 року (абзац перший пункту 6 мотивувальної частини), від 23 червня 1997 року № 2-зп у справі про акти органів Верховної Ради України (абзац четвертий пункту 1 мотивувальної частини).

Оскаржувані рішення не містять кінцевої дати застосування та застосовуються неодноразово. В резолютивній частині не визначено коло осіб, до яких воно застосовується, тобто його дія розповсюджується не лише на перевізників, а і на пасажирів - на всіх мешканців міста Дніпра. Отже, даний правозастосовний акт виконує функцію індивідуального регулювання поведінки суб'єктів у конкретних правових відносинах, має публічний характер, торкається інтересів багатьох осіб, а отже, видання такого акту виконавчим органом місцевого самоврядування підкорене певному порядку та супроводжується передбаченою законом процедурою.

Виходячи із зазначеного, актом органів та посадових осіб місцевого самоврядування слід вважати дії по встановленню, скасуванню, конкретизації або зміни сфери дії правової норми, якою регулюються муніципальні відносини, приймаються уповноваженим органом або посадовою особою місцевого самоврядування, документально оформлені і є обов'язковими для виконання у межах відповідної території. Таким чином, акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування мають відповідні особливості: виражають місцеві інтереси та регламентують життєдіяльність територіальної громади; охоплюють питання місцевого значення, а також окремі повноваження держави, які делегуються Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» та Законом України «Про місцеві державні адміністрації»; є юридичною формою волевиявлення представницьких та виконавчих органів місцевого самоврядування; діють на відповідній території у межах якої здійснюється місцеве самоврядування.

У зв'язку з вищезазначеним, твердження відповідача, стосовно того, що рішення Виконавчого комітету Дніпровської міської ради не є регуляторним нормативно-правовим актом та не містять норм права, а також не містить ознак регуляторного акту передбачених Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», є помилковими.

У своїх доводах проти позову, представником відповідача було зазначено про те, що проекти рішень виконавчого комітету Дніпровської міської ради були оприлюднені у строк передбачений вимогами Закону України «Про доступ до публічної інформації». Проте, суд зазначає що у даному випадку норми Закону України «Про доступ до публічної інформації» не підлягають застосуванню. Процедура розроблення проектів регуляторних актів та їх оприлюднення встановлені Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Відповідно до ст. 7 Закону № 1160-IV регуляторні органи затверджують плани діяльності з підготовки ними проектів регуляторних актів на наступний календарний рік не пізніше 15 грудня поточного року, якщо інше не встановлено законом.

План діяльності з підготовки проектів регуляторних актів повинен містити визначення видів і назв проектів, цілей їх прийняття, строків підготовки проектів, найменування органів та підрозділів, відповідальних за розроблення проектів регуляторних актів.

Затверджені плани діяльності з підготовки проектів регуляторних актів, а також зміни до них оприлюднюються у спосіб, передбачений статтею 13 цього Закону, не пізніш як у десятиденний строк після їх затвердження.

Якщо регуляторний орган готує або розглядає проект регуляторного акта, який не внесений до затвердженого цим регуляторним органом плану діяльності з підготовки проектів регуляторних актів, цей орган повинен внести відповідні зміни до плану не пізніше десяти робочих днів з дня початку підготовки цього проекту або з дня внесення проекту на розгляд до цього регуляторного органу, але не пізніше дня оприлюднення цього проекту.

Згідно ст. 8 Закону № 1160-IV стосовно кожного проекту регуляторного акта його розробником готується аналіз регуляторного впливу.

Аналіз регуляторного впливу готується до оприлюднення проекту регуляторного акта з метою одержання зауважень та пропозицій.

Розробник проекту регуляторного акта при підготовці аналізу регуляторного впливу повинен:

-визначити та проаналізувати проблему, яку пропонується розв'язати шляхом державного регулювання господарських відносин, а також оцінити важливість цієї проблеми;

-обґрунтувати, чому визначена проблема не може бути розв'язана за допомогою ринкових механізмів і потребує державного регулювання;

-обґрунтувати, чому визначена проблема не може бути розв'язана за допомогою діючих регуляторних актів, та розглянути можливість внесення змін до них;

-визначити очікувані результати прийняття запропонованого регуляторного акта, у тому числі здійснити розрахунок очікуваних витрат та вигод суб'єктів господарювання, громадян та держави внаслідок дії регуляторного акта;

-визначити цілі державного регулювання;

-визначити та оцінити усі прийнятні альтернативні способи досягнення встановлених цілей, у тому числі ті з них, які не передбачають безпосереднього державного регулювання господарських відносин;

-аргументувати переваги обраного способу досягнення встановлених цілей;

-описати механізми і заходи, які забезпечать розв'язання визначеної проблеми шляхом прийняття запропонованого регуляторного акта;

-обґрунтувати можливість досягнення встановлених цілей у разі прийняття запропонованого регуляторного акта;

-обґрунтовано довести, що досягнення запропонованим регуляторним актом встановлених цілей є можливим з найменшими витратами для суб'єктів господарювання, громадян та держави;

-обґрунтовано довести, що вигоди, які виникатимуть внаслідок дії запропонованого регуляторного акта, виправдовують відповідні витрати у випадку, якщо витрати та/або вигоди не можуть бути кількісно визначені;

-оцінити можливість впровадження та виконання вимог регуляторного акта залежно від ресурсів, якими розпоряджаються органи державної влади, органи місцевого самоврядування, фізичні та юридичні особи, які повинні впроваджувати або виконувати ці вимоги;

-оцінити ризик впливу зовнішніх чинників на дію запропонованого регуляторного акта;

-обґрунтувати запропонований строк чинності регуляторного акта;

-визначити показники результативності регуляторного акта;

-визначити заходи, за допомогою яких буде здійснюватися відстеження результативності регуляторного акта в разі його прийняття.

Відповідно до ст. 9 Закону № 1160-IV кожен проект регуляторного акта оприлюднюється з метою одержання зауважень і пропозицій від фізичних та юридичних осіб, їх об'єднань.

Про оприлюднення проекту регуляторного акта з метою одержання зауважень і пропозицій розробник цього проекту повідомляє у спосіб, передбачений статтею 13 цього Закону.

У випадках, встановлених цим Законом, може здійснюватися повторне оприлюднення проекту регуляторного акта.

Проект регуляторного акта разом із відповідним аналізом регуляторного впливу оприлюднюється у спосіб, передбачений статтею 13 цього Закону, не пізніше п'яти робочих днів з дня оприлюднення повідомлення про оприлюднення цього проекту регуляторного акта.

Як передбачено ст. 13 Закону № 1160-IV план діяльності регуляторного органу з підготовки проектів регуляторних актів та зміни до нього оприлюднюються шляхом опублікування в друкованих засобах масової інформації цього регуляторного органу, а у разі їх відсутності - у друкованих засобах масової інформації, визначених цим регуляторним органом, та/або шляхом розміщення плану та змін до нього на офіційній сторінці відповідного регуляторного органу в мережі Інтернет.

Повідомлення про оприлюднення проекту регуляторного акта з метою одержання зауважень і пропозицій, проект регуляторного акта та відповідний аналіз регуляторного впливу оприлюднюються шляхом опублікування в друкованих засобах масової інформації розробника цього проекту, а у разі їх відсутності - у друкованих засобах масової інформації, визначених розробником цього проекту, та/або шляхом розміщення на офіційній сторінці розробника проекту регуляторного акта в мережі Інтернет.

Звіт про відстеження результативності регуляторного акта оприлюднюється шляхом опублікування в друкованих засобах масової інформації регуляторного органу, який прийняв цей регуляторний акт, а у разі їх відсутності - у друкованих засобах масової інформації, визначених цим регуляторним органом, та/або шляхом розміщення на офіційній сторінці цього регуляторного органу в мережі Інтернет.

З наданих до відзиву карток встановлено, що проекти рішень виконкому міської ради від 25.05.2017 року №№371,372,373,374,376,378,379,380,381,382 оприлюднено 19.04.2017 року на офіційному сайті Дніпровської міської ради, проекти рішень виконкому від 25.05.2017 року №№375,377 оприлюднено 06.04.2017 року. Датою оприлюднення прийнятих рішень є 30.05.2017 року.

Відповідно до ст.79 КАС України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом із поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом із поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Згідно ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах субєкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом. Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Відповідно до ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій субєкта владних повноважень протиправними та зобовязання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності субєкта владних повноважень протиправною та зобовязання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) субєкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - субєкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Право на судовий захист передбачено статтею 55 Конституції України: "Права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб".

Пункт 1 статті 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод також покликаний гарантувати право на судовий захист: "Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення".

Відповідно до ст.7 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.

Право на судовий захист має лише та особа, яка є суб'єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. Тож для того, щоб особі було надано судовий захист, суд повинен встановити, що особа дійсно має право, свободу чи інтерес, про захист яких вона просить, і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем.

З урахуванням зазначеного, суд вважає, що відповідач при прийнятті оскаржуваного рішення діяв у спосіб та у межах повноважень, передбачених чинним законодавством України. Позивачем не надано до суду доказів щодо порушення його прав та інтересів, а також наявності спору між позивачем та відповідачем у даній справі. У зв'язку з вищевикладеним суд приходить до висновку про відмову в задоволенні адміністративного позову.

Відповідно до ст.143 КАС України судовий збір слід віднести за рахунок позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 9, 13, 72-79, 90, 143, 159, 241-246, 255, 257-263, 286 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог Громадської організації «Платформа Громадський Контроль» до Виконавчого комітету Дніпровської міської ради про визнання дій та рішень протиправними відмовити в повному обсязі.

Сплачений судовий збір не відшкодовувати.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.В.Шевцова