Справа № 1540/3602/18
Суддя: Харченко Ю. В.
Дата ухвалення: 2018-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 1540/3602/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2018 року м.Одеса

У залі судових засідань №29

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Судді Харченко Ю.В.

При секретарі Орленко А.І.

Розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом громадянина Республіки Корея ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про скасування Рішення від 16.04.2018р. щодо скасування дозволу на імміграцію в Україну, зобов'язання поновити дію посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_2 від 16.06.2005р., -

ВСТАНОВИВ:

Громадянин Республіки Корея ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просить суд скасувати Рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 16.04.2018р. щодо скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Кореї ОСОБА_1, зобов'язати Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області поновити дію посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_2 від 16.06.2005р.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що в 2005році він звернувся до міграційної служби з заявою про залишення на постійне проживання в Україні, за результатами розгляду якої 16.06.2005року затверджено висновок про залишення на постійне проживання в Україні гр.ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, та прийнято рішення про надання дозволу на імміграцію в Україну від 16.06.2005р. №22/2532 на підставі п.2 ч.3 ст.4 Закону України «Про імміграцію» (як особа, яка є опікунами чи піклувальниками громадян України) і, відповідно, документовано посвідкою на постійне проживання серії НОМЕР_2 з терміном дії «Безстроково». Також, позивач сверджує, що при прийнятті спірного рішення про скасування дозволу на імміграцію від 16.04.2018р., відповідачем не запрошено позивача для надання особистих пояснень та вчасно не вручено копію даного рішення. Окрім того, з висновку щодо скасування висновку на імміграцію в Україну не вбачається, що стало підставою для проведення перевірки матеріалів особової справи. Також, позивач наголошує, що Рішенням Новогеоргіївської сільської ради позивача призначено піклувальником над ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, інвалідом II групи загального захворювання, котре ОСОБА_1 виконувалось добросовісно. Таким чином, після всіх перевірок в 2005 році відповідач прийшов до висновку про можливість надання гр.Кореї ОСОБА_1 дозволу на імміграцію, а після 13 років виявлено, що дозвіл надано безпідставно. Тобто, на думку позивача, має місце ситуація, коли через недбайливе відношення до власних обов'язків працівника ВГІРФО ОМУ УМВС України в Одеській області позивач має повністю змінити власне життя, розірвати всі набуті за 13 років соціальні зв'язки, та в місячний термін покинути територію України. До того ж, у 2009році отримала дозвіл на імміграцію в Україну дружина позивача ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, та його діти ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5, а тому, на думку позивача, спірне рішення контролюючим органом прийнято без урахування принципу пропорційності, тобто без дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

Відповідач - Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області з позовними вимогами не погоджується, та вважає їх необґрунтованими з підстав, викладених у письмовому відзиві на адміністративний позов (від 13.08.2018р. вхід.№23324/18), наголошуючи, зокрема, що підставою для прийняття рішення про надання іноземцю та особі без громадянства дозволу на імміграцію відповідно до статті 4 частини З пункту 2 Закону України «Про імміграцію» може бути лише рішення суду про призначення його опікуном чи піклувальником громадянина України, або встановлення над ним опіки чи піклування громадянина України.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 23.07.2018р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі №1540/3602/18 за позовом громадянина Республіки Корея ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про скасування Рішення від 16.04.2018р. щодо скасування дозволу на імміграцію в Україну, зобов'язання поновити дію посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_2 від 16.06.2005р.

Відповідно до ч.9 ст.205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи, не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Таким чином, беручи до уваги вищевикладене, а також те, що всі учасники справи у судове засідання 06.09.2018р. не з»явилися, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, зважаючи на відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, судом ухвалено рішення щодо розгляду даної адміністративної справи в порядку письмового провадження, відповідно до ч.9 ст.205 КАС України.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, та системно проаналізувавши приписи чинного законодавства, суд встановив наступне.

Як встановлено судом, та вбачається з матеріалів справи, Рішенням Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 16.04.2018р. №291977 про скасування дозволу на імміграцію в Україну, з урахуванням п.1 ст.12 Закону України «Про імміграцію» скасовано дозвіл на імміграцію, виданий громадянину Республіки Корея ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, уродження Республіки Корея.

Не погодившись із означеним Рішенням Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 16.04.2018р. №291977 про скасування дозволу на імміграцію в Україну, позивач - громадянин Республіки Корея ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з даним адміністративним позовом.

Так, на думку суду, позовні вимоги громадянина Республіки Корея ОСОБА_1 про скасування Рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 16.04.2018р. щодо скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Кореї ОСОБА_1, зобов'язання Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області поновити дію посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_2 від 16.06.2005р., підлягають частковому задоволенню, з урахуванням наступного.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зокрема, як встановлено судом, та вбачається з наявних у матеріалах справи документів, 06.04.2005р. громадянин Кореї ОСОБА_1 звернувся до ВПР АТ МР УМВС України в Одеській області із Заявою-анкетою про залишення в Україні на постійне мешкання, оскільки він здійснює опіку над громадянином України - ОСОБА_5, 1951р.н., івалідом ІІІ групи.

Судом з'ясовано, що до вищеозначеної Заяви-анкети від 06.04.2005р. про залишення в Україні на постійне мешкання громадянином Кореї ОСОБА_1 додано копію національного паспортного документа громадянина Республіки Корея ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження; довідку з Новогероївської сільської ради про засідання опікунської ради від 17.01.2005р.; протокол засідання опікунської ради від 17.01.2005р.; заяву від ОСОБА_5 про призначення над ним опікуном громадянина Республіки Корея ОСОБА_1; копію паспорта громадянина України ОСОБА_5, 05.08.1951року народження; довідку з місця реєстрації позивача за кордоном.

У зв'язку з чим, за результатами розгляду Заяви-анкети від 06.04.2005р. про залишення в Україні на постійне мешкання, та доданих до неї документів, 16.06.2005р. з урахуванням положень пункту 2 частини 3 статті 4 Закону України «Про імміграцію» громадянин Республіки Корея ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження отримав дозвіл на імміграцію в Україну, та документований посвідкою на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_2.

З матеріалів справи також вбачається, що головним спеціалістом відділу тимчасового та постійного проживання іноземців та осіб без громадянства управління у справах іноземців та осіб без громадянства Головного управління ДМС України в Одеській області Гребенко І.П., з урахуванням вимог пункту 21 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002р. №1983, проведено перевірку особової справи громадянина Республіки Корея ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, про надання дозволу на імміграцію в Україну (справа №291977), за наслідками якої складено Висновок щодо скасування дозволу на імміграцію в Україні громадянину Республіки Корея ОСОБА_1, котрий затверджено начальником ГУ ДМС України в Одеській області Погребняк О.Г. 16.04.2018р.

Зокрема, під час проведення перевірки особової справи громадянина Республіки Корея ОСОБА_1 фахівцем контролюючого органу встановлено, що підставою для прийняття рішення про надання іноземцю та особі без громадянства дозволу на імміграцію відповідно до статті 4 частини 3 пункту 2 Закону України «Про імміграцію» може бути лише рішення суду про призначення його опікуном чи піклувальником громадянина України, або встановлення над ним опіки чи піклування громадянина України.

Умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства визначено Законом України «Про імміграцію» від 7 червня 2001року №2491-III (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), відповідно до пункту 2 частини 3 статті 4 якого дозвіл на імміграцію поза квотою імміграції надається особам, які є опікунами чи піклувальниками громадян України, або перебувають під опікою чи піклуванням громадян України.

Згідно зі ст.10 Закону України «Про імміграцію» дозвіл на імміграцію не надається: 1) особам, засудженим до позбавлення волі на строк більше одного року за вчинення діяння, що відповідно до законів України визнається злочином, якщо судимість не погашена і не знята у встановленому законом порядку; 2) особам, які вчинили злочин проти миру, воєнний злочин або злочин проти людяності та людства, як їх визначено в міжнародному праві, або розшукуються у зв'язку із вчиненням діяння, що відповідно до законів України визнається тяжким злочином, або проти яких порушено кримінальну справу, якщо попереднє слідство за нею не закінчено; 3) особам, хворим на хронічний алкоголізм, токсикоманію, наркоманію або інфекційні захворювання, перелік яких визначено центральним органом виконавчої влади з питань охорони здоров'я; 4) особам, які в заявах про надання дозволу на імміграцію зазначили свідомо неправдиві відомості чи подали підроблені документи; 5) особам, яким на підставі закону заборонено в'їзд на територію України; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

Статтею 12 Закону України «Про імміграцію» передбачено, що дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо: 1) з'ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4) це є необхідним для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

Процедуру провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію іноземцям та особам без громадянства, які іммігрують в Україну, поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, а також компетенцію центральних органів виконавчої влади та підпорядкованих їм органів, які забезпечують виконання законодавства про імміграцію визначено Порядком провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 26 грудня 2002р. №1983 (зі змінами та доповненнями), відповідно до п.п.21-24 якого дозвіл на імміграцію скасовується органом, який прийняв рішення про надання такого дозволу. Питання щодо скасування дозволу мають право порушувати ДМС, її територіальні органи та територіальні підрозділи, МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ, Робочий апарат Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужба або органи, які у межах наданих повноважень забезпечують виконання законодавства про імміграцію, якщо стало відомо про існування підстав для скасування дозволу на імміграцію.

Для прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію у разі, коли ініціатором такого скасування є ДМС, її територіальні органи або територіальні підрозділи, ними складається обґрунтований висновок із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України "Про імміграцію", що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

ДМС, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення.

Рішення про скасування дозволу на імміграцію надсилається протягом тижня органом, що його прийняв, до територіального підрозділу за місцем проживання для вилучення посвідки на постійне проживання в іммігранта та вжиття заходів відповідно до статті 13 Закону України "Про імміграцію". Копія рішення надсилається Держприкордонслужбі.

Отже, із системного аналізу Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і подання про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1983 від 26.12.2002року, вбачається, що процедура розгляду питання про скасування дозволу на імміграцію є досить складною та, серед іншого, має часові обмеження (подання ініціатора скасування дозволу на імміграцію розглядається у місячний строк), передбачає також надсилання запитів для отримання додаткової інформації ініціатору подання, іншим органам виконавчої влади, відповідним юридичним і фізичним особам, а також запрошення для надання пояснень самих іммігрантів, стосовно яких розглядається таке питання.

Водночас, на думку суду, відповідачем - Головним управлінням ДМС України в Одеській області порушено свій обов'язок щодо всебічності та повноти отримання необхідної інформації з різних, передбачених законодавством джерел (від ініціатора подання, органів виконавчої влади, відповідних юридичних і фізичних осіб), необхідної для вирішення питання щодо скасування відповідного дозволу на імміграцію.

Крім того, при винесенні оскаржуваного рішення відповідач також проігнорував обов'язок щодо запрошення для надання пояснень позивача стосовно якого і розглядалося відповідне питання про скасування дозволу на імміграцію.

Також, факт видачі позивачу посвідки на постійне проживання в Україні в 2005році свідчить про те, що уповноваженим на те органом було проведено перевірку та підстави для надання йому дозволу на імміграцію. При цьому, будь-яких порушень виявлено не було.

Судом з'ясовано, що спірне Рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 16.04.2018р. щодо скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Кореї ОСОБА_1 фахівцем контролюючого органу винесено на підставі п.1 ч.1 ст.12 Закону України «Про імміграцію». Водночас, суб'єктом владних повноважень, на якого покладає обов'язок доказування в адміністративному суді правомірності прийнятих рішень, не надано жодного доказу про отримання громадянином Кореї ОСОБА_1 дозволу на імміграцію на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність.

Окрім того, судом з'ясовано, що дружину позивача - ОСОБА_2 09.12.2009р. документовано Посвідкою на постійне проживання серії НОМЕР_1, терміном дії - «Безстроково».

Відповідно до наявних у матеріалах справи Довідок Харківської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів №132 Харківської міської ради Харківської області від 09.07.2018р. №145, №146, за підписом в.о. директора школи ОСОБА_11, син позивача - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, з 01.06.2016р. є учнем 4-Б класу Харківської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів №132 Харківської міської ради Харківської області, а дочка позивача - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5 зарахована до 1-Б класу Харківської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів №132 Харківської міської ради Харківської області.

Охорону дитинства в Україні як стратегічний, загальнонаціональний пріоритет і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров'я, освіту, соціальний захист та всебічний розвиток визначено Законом України «Про охорону дитинства», який встановлює основні засади державної політики у цій сфері.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного із них та на піклування батьків.

Згідно зі ст.14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за випадком, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достойний для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Таким чином, судом встановлено, що спірне Рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 16.04.2018р. щодо скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Кореї ОСОБА_1 не містить обґрунтування, що вивчались обставини наявності стосовно того, що позивач є батьком дітей, які народились в Україні, тривалість терміну перебування дітей в Україні, їх соціальні зв'язки, можливі негативні наслідки якщо діти мають розлучатись з батьком, тощо.

Також, судом з'ясовано, що ОСОБА_1 на праві приватної власності володіє квартирою, розташованою ха адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується наявним у матеріалах справи Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 29.12.2008р. №21445579.

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку щодо наявності законодавчо передбачених підстав для скасування Рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 16.04.2018р. щодо скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Кореї ОСОБА_1.

Щодо позовної вимоги громадянина Республіки Корея ОСОБА_1 про зобов'язання Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області поновити дію посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_2 від 16.06.2005р., суд вважає за доцільне зазначити наступне.

Як вбачається із змісту Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980року на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не в забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є здійснення правосуддя, а відтак завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення.

Таким чином, з урахуванням наведеного, вимога громадянина Республіки Корея ОСОБА_1 про зобов'язання Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області поновити дію посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_2 від 16.06.2005р., задоволенню не підлягає, оскільки є формою втручання в дискреційні повноваження відповідача, та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Натомість, з метою повного захисту прав, свобод, та охоронюваних законом інтересів позивача - громадянина Республіки Корея ОСОБА_1, суд, з урахуванням ч.2 ст.9 КАС України, вважає за доцільне вийти за межі позовних вимог, та зобов'язати Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області повторно розглянути питання щодо поновлення дії посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_2 від 16.06.2005р., з урахуванням окреслених у Рішенні висновків, та правової оцінки суду.

Згідно з ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтю 73 КАС України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до статей 74-76 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно зі ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відтак, беручи до уваги вищевикладене, та оцінюючи наявні в матеріалах справи письмові докази в сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги громадянина Республіки Корея ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про скасування Рішення від 16.04.2018р. щодо скасування дозволу на імміграцію в Україну, зобов'язання поновити дію посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_2 від 16.06.2005р., підлягають задоволенню частково, з вищенаведених підстав.

Керуючись ст.ст.72-76, ч.9 ст.205, ст.ст.241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов громадянина Республіки Корея ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про скасування Рішення від 16.04.2018р. щодо скасування дозволу на імміграцію в Україну, зобов'язання поновити дію посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_2 від 16.06.2005р., задовольнити частково.

2. Скасувати Рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 16.04.2018р. щодо скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Кореї ОСОБА_1.

3. Зобов'язати Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області (65014, м.Одеса, вул.Преображенська,44, ) повторно розглянути питання щодо поновлення громадянину Кореї ОСОБА_1 (65058, АДРЕСА_1) дії посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_2 від 16.06.2005р., з урахуванням окреслених у Рішенні висновків, та правової оцінки суду

4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (65014, м.Одеса, вул.Преображенська,44, ) на користь громадянина Кореї ОСОБА_1 (65058, АДРЕСА_1) судові витрати по сплаті судового збору у загальному розмірі 704(сімсот чотири)грн. 80коп.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст.ст.293,295 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Суддя Харченко Ю.В.

.