Справа № 805/1636/16-а
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2018-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

19 вересня 2018 року

Київ

справа № 805/1636/16-а

провадження № К/9901/16156/18, № К/9901/16158/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Смоковича М. І.,

суддів: Білоуса О. В., Стрелець Т. Г.,

розглянувши у письмовому провадженні в касаційній інстанції справу

за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, Слов'янського МВ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області (з обслуговування м. Слов'янська та Слов'янського району) про скасування наказу, зобов'язання вчинити певні дії та стягнення коштів, провадження по якій відкрито

за касаційними скаргами Слов'янського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області (з обслуговування м. Слов'янська та Слов'янського району) та Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 2 листопада 2016 року, прийняту у складі головуючого судді Аляб'єва І. Г., та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 21 грудня 2016 року, постановлену у складі колегії суддів: Блохіна А. А. (головуючий),

Гаврищук Т. Г., Сухарька М. Г.,

у с т а н о в и в :

У червні 2016 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області (далі - ГУМВС України в Донецькій області), Слов'янського МВ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області (з обслуговування м. Слов'янська та Слов'янського району) (далі - Слов'янський МВ), у якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив:

визнати незаконним та скасувати наказ ГУМВС України в Донецькій області від 13 травня 2016 року № 28 о/с в частині підстави та дати звільнення ОСОБА_1;

зобов'язати ГУМВС України в Донецькій області внести зміни до наказу від 13 травня 2016 року № 28 о/с, визначивши підставою звільнення з органів внутрішніх справ України ОСОБА_1 за підпунктом «а» пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ з 13 травня 2016 року;

зобов'язати Слов'янський МВ нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу в розмірі 50% грошового забезпечення, в сумі 63487,27 гривень;

зобов'язати Слов'янський МВ нарахувати та виплатити суму грошового забезпечення за час затримки виконання рішення Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2016 року у справі № 808/6562/14 за період з 30 січня по 13 травня 2016 року в сумі 19869,15 гривень;

зобов'язати Слов'янський МВ нарахувати та виплатити грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з 14 травня 2016 року по момент проведення повного розрахунку;

стягнути компенсацію за невикористану відпустку.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2016 року у справі № 808/6562/14 визнано незаконним та скасовано наказ про звільнення позивача від 12 серпня 2016 року, поновлено його на посаді та стягнуто грошове забезпечення за час вимушеного прогулу у сумі 66304,27 гривень. Позивач зазначав, що фактично зазначене судове рішення виконано лише 13 травня 2016 року, а звільнення відбулося за підпунктом «г» пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ затверджене постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114 (далі - Положення № 114), незважаючи на написаний позивачем рапорт, у якому він просив звільнити його за підпунктом «а» пункту 64 Положення № 114. Також позивач наголошує, що одноразова грошова допомога у розмірі 63487,27 гривень виплачена йому не була.

Донецький окружний адміністративний суд постановою від 2 листопада 2016 року, яку залишено без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 21 грудня 2016 року, позов задовольнив частково:

визнав незаконним та скасував наказ ГУМВС України в Донецькій області від 13 травня 2016 року № 28 о/с в частині підстави та дати звільнення ОСОБА_1;

зобов'язав ГУМВС України в Донецькій області внести зміни до наказу від 13 травня 2016 року № 28 о/с, визначивши підставою звільнення з органів внутрішніх справ України ОСОБА_1 за підпунктом «а» пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ з 13 травня 2016 року;

зобов'язав Слов'янський МВ донарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у розмірі 50493,52 гривень;

зобов'язав Слов'янський МВ нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суму грошового забезпечення за час вимушеного прогулу внаслідок затримки виконання рішення Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2016 року у справі № 808/6562/14 за період з 30 січня по 13 травня 2016 року у розмірі 7102,96 гривень;

у задоволенні решти позовних вимог відмовив.

У касаційній скарзі Слов'янський МВ, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення в частині зобов'язання Слов'янського МВ донарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у розмірі 50493,52 гривень та ухвалити в цій частині рішення про відмову в позові.

ГУМВС України в Донецькій області в касаційній скарзі посилається на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити рішення про відмову в позові в повному обсязі.

Касаційні скарги підлягають залишенню без задоволення з таких підстав.

Суди встановили, що позивач - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Наказом МВС України в Донецькій області від 12 серпня 2014 року № 1535 о/с ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ у запас.

Відповідно до постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2016 року по справі № 808/6562/14 ОСОБА_1 поновлено на посаді старшого оперуповноваженого карного розшуку Миколаївського відділення міліції (м. Миколаївка) Слов'янського міського відділу (з обслуговування м. Слов'янська та Слов'янського району) ГУ МВС України в Донецькій області з 12 серпня 2014 року.

15 квітня 2016 року позивач подав рапорт, у якому просив звільнити його з органів внутрішніх справ за вислугою років.

Наказом ГУ МВС України в Донецькій області від 13 травня 2016 року № 28 о/с лк поновлено майора міліції ОСОБА_1 (М-136035) на посаді старшого оперуповноваженого карного розшуку Миклаївського відділення міліції (м. Миколаївка) Слов'янського МВ з 13 серпня 2014 року на підставі постанови відділу примусового виконання рішень від 28 квітня 2016 року.

Цим же наказом згідно з пунктами 10, 11 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 липня 2015 року № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580-VIII) та відповідно до Положення №114 позивача звільнено з органів внутрішніх справ за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів) з 6 листопада 2015 року.

Відповідно до витягу з наказу від 27 травня 2016 року № 29 о/с лк внесені зміни до наказу ГУ МВС України в Донецькій області від 13 травня 2016 року № 28 о/с лк, а саме вказано вважати вислугу років на 6 листопада 2015 року у календарному обчисленні та для виплати грошової допомоги - 22 роки 03 місяці 14 днів. Вважати невикористану частину відпустки за фактично відпрацьований час за 2015 рік у кількості 38 діб.

Згідно з довідкою Слов'янського МВ від 4 жовтня 2016 року № 11764/303/072016 грошове забезпечення за два останні повні місяці роботи складало: за червень 2014 року - 4 999,39 гривень; за липень 2014 року - 6543,74 гривень. Також ОСОБА_1 нараховано одноразову грошову допомогу в сумі 12993,75 гривень та компенсацію за невикористану відпустку за 38 днів у сумі 7190,74 гривень.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції, з позицією якого погодився апеляційний суд, виходив із протиправності визначення дати та підстав звільнення позивача, протиправності обчислення розміру вихідної допомоги при звільненні, а також наявності підстав для стягнення на користь позивача різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення позивача на роботі.

Верховний Суд погоджується з висновками судів з таких підстав.

Щодо дати звільнення позивача

Як вказано вище, підставою для звільнення позивача наказом від 13 травня 2016 року № 28 о/с визначено пункти 10 та 11 розділу ХІ Закону № 580-VIII.

Закон № 580-VIII опубліковано в газеті «Голос України» від 6 серпня 2015 року № 141-142.

Відповідно до пункту 8 розділу ХІ Закону № 580-VIII з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Згідно з пунктами 9, 10 цього ж розділу працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів. Указані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Пунктом 11 розділу ХІ Закону № 580-VIII передбачено, що Перебування працівників міліції на лікарняному чи у відпустці не є перешкодою для їх звільнення зі служби в органах внутрішніх справ відповідно до «Прикінцевих та перехідних положень» цього Закону.

Суди дійшли правильного висновку про неможливість застосування до спірних правовідносин указаних законодавчих норм з огляду на те, що станом на 6 листопада 2015 року позивач не працював, а тому він не може вважатися таким, що попереджений про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Крім того, ОСОБА_1 був позбавлений права як працівник міліції виявити бажання проходити службу в поліції, бути прийнятим на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за його згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими. Посади в Національній поліції позивачу не пропонувалися.

Таким чином, відсутні підстави вважати, що позивач, як міліціонер, відмовився від проходження служби в поліції або не прийнятий на службу до поліції, а тому звільнення його на підставі пунктів 10, 11 розділу ХІ Закону № 580-VIII не можна визнати законним.

Також, як правильно зазначили суди, звільнення позивача з 6 листопада 2015 року прямо суперечить постанові Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2016 року у справі № 808/6562/14.

Щодо підстави звільнення позивача

Відповідно до пункту 64 «а» Положення № 114 особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за віком - при досягненні віку, встановленого для них пунктом 7 цього Положення.

Крім того, за віком можуть бути звільнені особи середнього начальницького складу, які мають вислугу 20 і більше років (у пільговому обчисленні), і яким до досягнення встановленого віку перебування на службі залишилося 3 роки і менше, а за їх бажанням при досягненні цього віку - незалежно від наявності вислуги років.

Відповідно до пункту 7 Положення № 114 особи середнього і старшого начальницького складу, за винятком полковників міліції та полковників внутрішньої служби, перебувають на службі в органах внутрішніх справ до 45 років.

Суди встановили, що на час звільнення з органів внутрішніх справ ОСОБА_1 перебував у званні майора міліції та мав вік 45 років. Вислуга років станом на 6 листопада 2016 року у календарному обчисленні та для виплати грошової допомоги складала 22 роки 03 місяці 14 днів.

Крім того, як вже зазначено, 15 квітня 2016 року позивач подавав рапорт, у якому він просив звільнити його з органів внутрішніх справ за пунктом 64 «а» Положення № 114 за вислугою років.

Відтак правильним є висновок судів про те, що звільнення позивача з органів внутрішніх справ за пунктом 64 «г» Положення № 114 з 6 листопада 2015 року є неправомірним, що дає підстави для задоволення позову в частині вимог про визнання незаконним та скасування наказу ГУМВС України в Донецькій області від 13 травня 2016 року № 28 о/с в частині підстави та дати звільнення ОСОБА_1 та зобов'язання цього відповідача внести зміни до наказу від 13 травня 2016 року № 28 о/с, визначивши підставою звільнення з органів внутрішніх справ України ОСОБА_1 за підпунктом «а» вищевказаного пункту Положення № 114.

Щодо визначення розміру вихідної допомоги при звільненні

Відповідно до абзацу 1 пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - Постанова № 1294) виплата грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством внутрішніх справ.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 31 грудня 2007 року № 499 «Про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ» затверджено Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ (далі - Інструкція № 499), відповідно до підпункту 1.6 якої грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ виплачується за місцем служби і виключно в межах асигнувань, затверджених кошторисом доходів і видатків органу, підрозділу, закладу чи установи МВС на грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ.

Згідно з пунктом 10 Порядку обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей, затвердженому постановою Кабінету міністрів України від 17 липня 1992 року № 393, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, поліцейським, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної інспекції техногенної безпеки, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби, які звільняються із служби за віком, у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, за наявності вислуги 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Відповідно до підпунктів «є», «л» пункту 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, цей Порядок застосовується, зокрема, у випадках виплати вихідної допомоги, в інших випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати.

Згідно з абзацом 3 пункту 2 цього ж Порядку у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати (крім обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток та для виплати компенсації за невикористані відпустки) середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Суди встановили, що наведеними норами відповідачі не керувались і при розрахунку місячного грошового забезпечення не врахували виплат за останні 2 календарні місяці роботи, а взяли до уваги лише посадовий оклад, оклад за спеціальне звання та надбавку за вислугу років.

Відповідно до довідки про доходи, заробітна плата позивача за два останніх повних місяця складає: за червень 2014 року - 4999,39 гривень; за липень 2014 року - 6543,74 гривень.

Тобто, вихідна допомога при звільненні повинна складати 5771,57 гривень х 50% х 22 років = 63487,27 гривень. Оскільки відповідач нарахував одноразову допомогу у розмірі 12993,75 гривень, суди дійшли обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення на користь позивача 50493,52 гривень такої допомоги.

Щодо виплати позивачу суми грошового забезпечення за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі

Відповідно до статті 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

За правилами частини другої статті 235 зазначеного Кодексу при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Статтею 236 Кодексу законів про працю України встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Зазначена вище стаття Кодексу законів про працю України не містить застережень, що власник або уповноважений ним орган не відповідає за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, якщо працівник не вчинив додаткові дії, як то пред'явлення рішення до примусового виконання, що вказують на його бажання поновитися на роботі.

Відповідно до частини першої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Частиною другою статті 257 зазначеного Кодексу встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

При цьому пунктом 3 частини першої статті 256 цього ж Кодексу передбачено, що постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

Також слід наголосити на тому, що правова природа діяльності органів державної виконавчої служби та її основне призначення полягає саме в примусовому виконанні рішень суду, в тому числі постанов судів про поновлення на посадах у відносинах публічної служби, які набрали законної сили, що і є підставою для негайного їх виконання. Добровільне виконання рішення суду боржником - це його законодавчо встановлений обов'язок. Зокрема, зазначений обов'язок не є похідним від дій особи (подання заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження), яку поновлено на роботі. В таких випадках держава в особі органу державної виконавчої служби несе відповідальність за виконання остаточних судових рішень.

Верховний Суд звертає увагу та рішення Європейського суду з прав людини від 15 жовтня 2009 року у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (заява № 40450/04), де в пунктах 46, 48, 51, 53, 54 зазначено, що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання. Відповідний державний орган, який було належним чином поінформовано про таке судове рішення, повинен вжити всіх необхідних заходів для його дотримання або передати його іншому компетентному органу для виконання. Заявникові не можна дорікати за неподання до державної виконавчої служби заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження. Право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов'язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Саме на державу покладено обов'язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

Отже, з дня ухвалення рішення про поновлення позивача на роботі у відповідача виник обов'язок щодо його виконання.

При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 34 постанови від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

За висновками судів, періодом вимушеного прогулу позивача в розумінні статті 236 Кодексу законів про працю України, за який необхідно стягнути середній заробіток за час затримки виконання судового рішення, є період з 30 січня 2016 року по 13 травня 2016 року (видання наказу про поновлення на роботі). За висновками судів грошове забезпечення за час затримки виконання рішення суду складає 274,84 гривень (середньоденне грошове забезпечення на час звільнення позивача) х 72 дня = 19 788,48 гривень. Водночас, враховуючи, що позивачем за цей час була отримана заробітна плата в розмірі 12685,52 гривень, стягненню на його користь підлягає 7102,96 гривень (19788,48 - 12 685,52).

Верховний Суд указує на помилковість обрахування зазначеного періоду, адже станом на 13 травня 2016 року відповідач видав наказ про поновлення позивача на роботі. Відтак, періодом затримки виконання судового рішення є з 30 січня 2016 року по 12 травня 2016 року, а грошове забезпечення за час затримки виконання рішення суду слід зменшити на 274,84 гривень (середньоденне грошове забезпечення на час звільнення позивача), що становитиме 6828,12 гривень.

У зв'язку з наведеним доводи касаційної скарги ГУ МВС України в Донецькій області частково знайшли своє підтвердження.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

За правилами частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Згідно з частинами першою, п'ятою статті 351 КАС України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Оскільки суди першої та апеляційної інстанцій, правильно застосувавши норми матеріального права, порушили норми процесуального права в частині з'ясування обставин справи, що потягло часткову незаконність судового рішення, та враховуючи, що виправлення відповідної помилки не потребує з'ясування нових обставин і дослідження нових доказів, суд касаційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для зміни оскаржуваних судових рішень у частині періоду та суми виплати позивачу суми грошового забезпечення за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

В іншій частині оскаржувані судові рішення є такими, що ухвалені з правильним застосуванням норм матеріального права та без порушень норм процесуального права, що в силу статті 350 КАС України є підставою для залишення їх без змін.

Керуючись статтями 3, 341, 344, 349 - 351, 355, 356, 359 КАС України,

п о с т а н о в и в :

1. Касаційну скаргу Слов'янського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області (з обслуговування м. Слов'янська та Слов'янського району) залишити без задоволення.

2. Касаційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області задовольнити частково.

3. Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 2 листопада 2016 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 21 грудня 2016 року у справі № 805/1636/16-а змінити, виклавши абзац п'ятий постанови Донецького окружного адміністративного суду від 2 листопада 2016 року в такій редакції:

«Зобов'язати Слов'янський міський відділ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області (з обслуговування м. Слов'янська та Слов'янського району) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суму грошового забезпечення за час вимушеного прогулу внаслідок затримки виконання рішення Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2016 року у справі № 808/6562/14 за період з 30 січня 2016 року по 12 травня 2016 року у розмірі 6828,12 гривень (шість тисяч вісімсот двадцять вісім гривень 12 копійок).»

4. В іншій частині постанову Донецького окружного адміністративного суду від 2 листопада 2016 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 21 грудня 2016 року у справі № 805/1636/16-а залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий М. І. Смокович

Судді О. В. Білоус

Т. Г. Стрелець