Справа № 461/1877/18
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2018-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2018 рокуЛьвів№ 876/5168/18

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Іщук Л.П.,

суддів Онишкевича Т.В., Сеника Р.П.,

за участю секретаря судового засідання Олійник А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу інструктора роти №4 батальйону управління патрульної поліції в Хмельницькій області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 15 травня 2018 року, ухвалене головуючим суддею Городецькою Л.М. у м. Львові, повний текст складений 15.05.2018 року, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до інструктора роти №4 батальйону УПП в Хмельницькій області ДПП капрала поліції ОСОБА_1 про визнання протиправними дій та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

встановив:

ОСОБА_2 звернувся з позовом до інструктора роти №4 батальйону УПП в Хмельницькій області ДПП капрала поліції ОСОБА_1 про визнання протиправними дій та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії АР №651034 від 11.03.2018 року.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 15 травня 2018 року позов задоволений: скасовано постанову серії АР №651034 від 11.03.2018 року, справу про адміністративне правопорушення закрито, стягнуто на користь ОСОБА_2 судові витрати за оплату професійної правничої допомоги у розмірі 5065 гривень 75 копійок за рахунок бюджетних асигнувань УНП в Хмельницькій області.

Інструктор роти №4 батальйону УПП в Хмельницькій області ДПП капрал поліції ОСОБА_1 оскаржив рішення суду першої інстанції. Покликається на порушення судом першої інстанції при ухваленні рішення норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції не дав належної оцінку наданому позивачем відеозапису, з якого чітко видно, що ОСОБА_2 порушив ПДР, рухаючись по смузі, призначеній для маршрутних транспортних засобів. Крім того, зазначає, що технічна описка, яку він допустив під час складання оскаржуваної постанови у зазначенні пункту ПДР, який порушений водієм, не може бути підставою для скасування постанови.

Апелянт також акцентує увагу на безпідставності стягнення в користь позивача судових витрат у вигляді правничої допомоги адвоката. Зазначає, що адвокат участі у справі не брав, всі подані до суду документи підписані самим позивачем. Крім того, такі витрати мають бути підтвердженими доказами, які подаються до судових дебатів і копії таких доказів заздалегідь надсилаються або надаються іншим учасникам справи відповідно до статті 79 КАС України. Суд першої інстанції всупереч нормам частини 9 статті 79 КАС України взяв до уваги докази позивача за відсутності підтвердження надсилання їх копій іншим учасникам справи і такі докази у відповідача відсутні. Позивач ОСОБА_2 поніс витрати на правничу допомогу в розмірі 5065,75 грн., що є неспівмірним із сумою накладеного на нього адміністративного стягнення в розмірі 510 грн.

Просить скасувати рішення суду та ухвалити постанову, якою відмовити у задоволенні позову.

Представник позивача в судовому засіданні заперечив проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді Львівського апеляційного адміністративного суду, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою серії АР №651034 інструктора роти №4 Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області ОСОБА_1 від 11 березня 2018 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП. Як встановлено з постанови, ОСОБА_2 11.03.2018 року об 11 годині 35 хвилин у м. Івано-Франківську по вул. Січ. Стрільців, керуючи автомобілем CHEVROLET AVEO, номерний знак НОМЕР_1 здійснив рух ТЗ по дорозі із смугою для маршрутних ТЗ, позначеній дорожнім знаком 5.11, чим порушив п.17.4 ПДР, за що інспектором поліції накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з того, що відповідачем як субєктом владних повноважень, на якого покладений обовязок довести правомірність свого рішення ( у даному випадку, постнанови, яка оскаржується позивачем ) такий обовязок не виконаний, не доведено та не надано жодних доказів вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП; із змісту оскаржуваної постанови неможливо встановити суть правопорушення та у яких діях особи воно виразилось. Задовольняючи клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд взяв до уваги подані позивачем в день постановлення рішення суду докази про види робіт, наданих адвокатом як правнича допомога та про розмір здійснених витрат.

Апеляційний суд повністю погоджується з висновками суду першої інстанції по суті спору, але вважає, що підстав для стягнення судових витрат у вигляді правничої допомоги адвоката немає. Надаючи правову оцінку обставинам справи та доводам апелянта, зазначає наступне.

Згідно зі ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч.3 ст.122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на пятдесят кілометрів на годину, ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України визначений Правилами дорожнього руху, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року зі змінами і доповненнями (далі - ПДР). Відповідно до п. 1.3. ПДР учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Відповідно до вимог ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Таким чином, фактичні дані, на основі яких встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні та інші обставини, встановлюються, зокрема, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи показаннями засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, в тому числі і відеозаписом з нагрудної камери відеоспостереження працівника патрульної поліції.

Статтею 252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до п. 17.4. ПДР у населених пунктах, наближаючись до автобуса, мікроавтобуса або тролейбуса, що розпочинає рух від позначеної зупинки, розташованої в заїзному "кармані", водії інших транспортних засобів зобов'язані зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати можливість маршрутному транспортному засобу розпочати рух.

Як встановлено з матеріалів справи, жодних доказів, передбачених ст. 251 КУпАП, що свідчать про вчинення ОСОБА_2 11.03.2018 року адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП відповідачем не надано, у оскаржуваній постанові такі докази не зазначені і до неї не додані. Не додав таких доказів відповідач і до суду апеляційної інстанції, тому апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, відповідачем не доведено підставності притягнення позивача до адміністративної відповідальності і правомірності оскаржуваної постанови.

При цьому, покликання апелянта на технічну описку при зазначенні пункту ПДР, які порушив позивач, не має значення для оцінки правомірності постанови, оскільки не доведено відповідачем вчинення будь-якого порушення Правил дорожнього руху позивачем ОСОБА_2

Згідно ч. 1 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Апеляційний суд зазначає, що постанова винесена на на підставі та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, необґрунтовано, недобросовісно, нерозсудливо.

Покликання апелянта на відеозапис, який наданий позивачем, як на доказ його вини у вчиненні адмінправопорушення, є надуманим, оскільки відповідач не довів, що такий доказ був взятий ним до уваги при винесенні постанови, а інших, здобутих відповідачем доказів, немає. Крім того, дослідивши відеозапис ( а.с.35 ), апеляційний суд не встановив жодних зафіксованих обставин вчинення ОСОБА_2 порушення ПДР.

Відповідно до п.3 ч. 3 ст. 286 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення субєкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема, за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи те, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії АР№651034 від 11.03.2018 року винесена безпідставно і за відсутності складу адміністративного правопорушення, то суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що така постанова згідно ст. 286 КАС України підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення закриттю.

З приводу стягнення в користь позивача судових витрат на оплату професійної правничої допомоги у розмірі 5065,75 грн. за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом пяти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Така позиція висловлена в постанові ОСОБА_3 Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16.

Крім того, у справі «East/WestAllianceLimited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п. 30, ECHR 1999-V).

Аналогічна позиція висловлена в додатковій постанові Верховного Суду від 12.09.2018 року у справі №810/4749/15.

Судом встановлено, що позовна заява, відзив на відзив, відзив на апеляційну скаргу подані позивачем ОСОБА_2 Крім того, в договорі про надання правової допомоги від 18.03.2018 року не визначено плати за надання послуг, лише зазначено у п.4.1, що за надану правову допомогу клієнт виплачує адвокату готівкою гонорар в розмірі, встановленому Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у вільних та адміністративних справах».

На підтвердження витрат на послуги адвоката представником ОСОБА_2, адвокатом ОСОБА_4, додано акт виконання робіт (надання послуг) за договором від 18.03.2018 року, в якому зазначено, зокрема, що за ознайомлення з документами замовника 18.03.2018 року з 10 год. до 10.30 год. клієнт оплатив 220 грн. 25 коп., за аналіз чинного законодавства, що регулює спірні відносини та судової практики з аналогічних спорів 18.03.2018 року з 14 год. до 15 год. 440,5 грн., підготовки відповіді на відзив 11.03.2018 року з 11 год. до 15 год 1762 грн., участь у судових засіданнях 15.05.2018 року з 14 год 30 хв. до 16 год. 30 хв. 881 грн. Крім того, додано світлокопію товарного чеку від 15.05.2018 року про оплату вартості послуг з надання правової допомоги по договору від 18.03.2018 року в розмірі 5065,75 грн., яка не завірена належним чином і не подана в оригіналі суду першої інстанції.

Апеляційний суд зазначає, що у матеріалах справи відсутні докази того, що адвокат брав участь у судових засіданнях, чи вчиняв окремі процесуальні дії для допомоги клієнту поза судовим засіданням, а також ознайомлювався з матеріалами справи в суді. Крім того, документально не підтверджено понесення позивачем витрат на правничу допомогу, оскільки суду першої інстанції надано лише світлокопію товарного чеку. Тому, з огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що у суду першої інстанції були відсутні підстави для стягнення витрат понесених позивачем на правничу допомогу адвоката,

Відповідно до ст. 317 КАС України підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є неповне зясування судом обставин справи, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Оскільки судом першої інстанції при ухваленні рішення в частині розподілу судових витрат порушені норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, то відповідно до ст. 317 КАС України судове рішення слід скасувати.

Відповідно до статті 139 КАС України апеляційний суд не встановлює новий розподіл судових витрат. Витрати на правничу допомогу, клопотання про стягнення яких за правову допомогу у суді апеляційної інстанції заявив адвокат, не можуть бути стягнені, оскільки доказів про здійснення таких витрат позивачем не надано.

Керуючись ст.ст. 243, 246, 272, 286, 310, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу інструктора роти №4 батальйону управління патрульної поліції в Хмельницькій області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 15 травня 2018 року у справі № 461/1877/18 в частині стягнення на користь ОСОБА_2 судових витрат за оплату професійної правничої допомоги у розмірі 5065 грн. 75 коп. скасувати.

В решті рішення Галицького районного суду м. Львова від 15 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і не може бути оскаржена.

Головуючий суддя ОСОБА_5
судді ОСОБА_6
ОСОБА_7
Повне судове рішення складене 25.09.2018 року