Справа № 820/855/18
Суддя: Рєзнікова С.С.
Дата ухвалення: 2018-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Сагайдак В.В.

20 вересня 2018 р. м. ХарківСправа № 820/855/18
Харківський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії:

головуючого судді: Рєзнікової С.С.

суддів: Старостіна В.В. , Бегунца А.О.

за участю секретаря судового засідання Машура Г.І.

представника позивача: ОСОБА_1,

представників відповідача: ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Харківського управління Офісу великих платників податків ДФС на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.06.2018 по справі № 820/855/18, ухвалене в м. Харків, вул. Мар'їнська, 18-Б-3, 61004, о 14:41, повний текст рішення складено 20.06.2018р.

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "МІДАС ОІЛ"

до Харківського управління Офісу великих платників податків ДФС

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

09.02.2018р. позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "МІДАС ОІЛ" (надалі - позивач, ТОВ "МІДАС ОІЛ"), звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Харківського управління Офісу великих платників податків ДФС, в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № винесене Харківським управлінням Офісу великих платників податків ДФС 25.01.2018р.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено, що висновки акту перевірки, на підставі яких прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення, є необґрунтованими та помилковими, оскільки судження контролюючого органу про порушення позивачем вимог Податкового кодексу України суперечить дійсним обставинам, у зв'язку із чим, податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 20.06.2018р. адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № від 25.01.2018, що прийняте Харківським управлінням Офісу великих платників податків ДФС.

Не погодившись з вказаним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального прав, просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

17.09.2018р.позивачем до суду апеляційної інстанції надано відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просив суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

Представники відповідача, в суді апеляційної інстанції, підтримали доводи апеляційної скарги та просили суд її задовольнити.

Представник позивача наполягав на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції та просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що фахівцями Харківського управління Офісу великих платників податків ДФС на підставі направлень від 27.12.2017 р. №251, №252 та наказу від 26.12.2017 р. №2909 «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки» (а.с.162-164) проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ "МІДАС ОІЛ" з питання дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість за травень, червень 2017 року та податку на прибуток за 9 місяців 2017 року по взаємовідносинах з ТОВ «ШЕРІДАН-БУД» ().

За результатами проведеної перевірки складено акт перевірки від 11.01.2018 р. № 3/28-10-50-09-08/39363828 (а.с.12-34), у висновках акту вказано про порушення ТОВ "МІДАС ОІЛ" п.п. 14.1.36. п. 14 ст.14, п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України П(С)БО 15 «Доходи», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 р. № 290, ст. 1, п. 2 ст. 3. п. 1, п. 2 ст. 9, Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 р. №996 (зі змінами та доповненнями); пп. 1.1 п. 1, пп. 1.2 п. 1, 2.16 ст. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим Наказом Мінфіну України від 24.05.1995 р. №88 та зареєстрованим у Мінюсті України 05.06.1995 р. за №168/704 в результаті чого занижено податок на прибуток на суму 517 804 грн., в тому числі: 1-е півріччя 2017 року на суму 517804 грн.; 9 місяців 2017 року на суму 517804 грн.

На підставі вказаних висновків акту перевірки, контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення № від 25.01.2018 р., яким ТОВ "МІДАС ОІЛ" збільшено суду грошового зобовязання за платежем податок на прибуток приватних підприємств всього на суму 776706,0 грн., з яких за податковими зобовязаннями 517804 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 258902,0 грн. (а.с.10).

Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Контролюючим органом у акті перевірки від 11.01.2018 р. №3/28-10-50-09-08/39363828 вказано, що перевіркою встановлено відсутність постачання газу та бензину на адресу ТОВ «ШЕРІДАН-БУД», таким чином, на порушення п. 188.1 ст. 188 ПКУ від ТОВ «МІДАС ОІЛ» по взаємовідносинах з ТОВ «ШЕРІДАН-БУД» завищено податкові зобовязання з ПДВ.

Проте, факт реалізації зазначеної продукції (нафтопродукти) підтверджено даними бухгалтерського обліку ТОВ «МІДАС ОІЛ» (оборотно-сальдовими відомостями, журналами ордерами, регістрами бухгалтерського обліку, тощо) та встановлено списання ТМЦ зі складу, тобто його реалізацію.

Таким чином, відповідно до п. 188.1 ст. 188 Податкового Кодексу України, сума податкових зобовязань з податку на додану вартість за травень, червень 2017 року ТОВ «МІДАС ОІЛ» по реалізації (відвантаженню) вищезазначеної продукції залишається незмінною.

Разом з тим, оскільки відповідно до даних бухгалтерського обліку та згідно банківських документів встановлено отримання коштів від ТОВ «ШЕРІДАН-БУД» у сумі 2 876 688,0 грн. і вони фактично є безповоротною фінансовою допомогою, то ТОВ «МІДАС ОІЛ» занижено інші доходи на суму отриманих коштів на загальну суму 2876688 грн., у т.ч. у травні 2017 на суму 1683038 грн., у червні 2017 на суму 1193650,0 грн. та ТОВ «МІДАС ОІЛ» занижено інші доходи на суму отриманих коштів.

Як свідчать матеріали справи, між ТОВ "МІДАС ОІЛ" (в якості продавця) та ТОВ «ШЕРІДАН-БУД» (в якості покупця) укладено договір №531 від 26.05.2017 р. купівлі-продажу товарів(а.с.43).

Відповідно до п. 1.1 договору в порядку та на умовах, визначених цим договором, продавець зобовязується передати скраплений газ (надалі товар) у власність покупця, а покупець зобовязується прийняти товар та повністю оплатити його ціну (вартість).

Загальна кількість товару, що передається за цим договором у власність покупця, сторонами не обмежується і визначається на підставі фактичного обсягу поставленого (переданого у власність) товару. Кількість товару, поставленого продавцем та прийнятого покупцем в рамках кожної поставки, фіксується в видаткових накладних(п.1.3 договору).

Згідно з п. 3.1 договору загальна вартість (ціна) цього договору не обмежується і складається із вартості (ціни) окремих партій товару, що підлягають поставці за цим договором.

Відповідно до п.7.1 договору, термін дії договору набирає чинності з дати його укладення (підписання) сторонами та діє до моменту повного та належного виконання сторонами усіх своїх зобовязань за цим договором.

На підтвердження реальності здійснення господарської операції позивачем до матеріалів справи надано: видаткові накладні №3050 від 04.07.2017 р., №3049 від 03.07.2017 р., №3048 від 03.07.2017 р., №2805 від 16.06.2017 р., №2693 від 31.05.2017 р., №2676 від 22.05.2017 р., №2675 від 22.05.2017 р., №2674 від 22.05.2017 р.; товарно-транспорті накладні на відпуск нафтопродуктів (нафти) №3193 від 04.07.2017 р., №3192 від 03.07.2017 р., №3191 від 03.07.2017 р., №2805 від 16.06.2017 р., №2693 від 31.05.2017 р., №2676 від 22.05.2017 р., №2675 від 22.05.2017 р., №2674 від 22.05.2017 р.(а.с.35-42); платіжне доручення №81 від 19.06.2017 р.(а.с.45), виписки(а.с.197-201); виписки з операцій по рахункам №23 від 26.05.2017 р., №36 від 30.05.2017 р., №77 від 16.06.2017 р., №78 від 16.06.2017 р., №84 від 20.06.2017 р.(а.с.46-50); податкові накладні №304 від 20.06.2017 р., №303 від 19.06.2017 р., №185 від 16.06.2017 р., №600 від 31.05.2017 р., №601 від 30.05.2017 р., №456 від 22.05.2017 р., №457 від 22.05.2017 р., №455 від 22.05.2017 р.; рахунки на оплату №1199 від 22.05.2017 р., №1227 від 30.05.2017 р., №1332 від 16.06.2017 р., №1333 від 16.06.2017 р., №1339 від 19.06.2017 р., №1348 від 20.06.2017 р.(а.с.187-192).

Відповідно до додаткової угоди до договору купівлі продажу товарів №531 від 26.05.2017р. сторони узгодили, що умови договору №351 застосовуються до відносин між сторонами, що виникли до його укладення (а.с.185).

У звязку з чим, позивач листом від 14.06.2017 р. звернувся до ТОВ «ШЕРІДАН-БУД» про заміну видаткових накладних від 22.05.2017 р., а саме №2674, 2675, 2676 із вказанням підстави поставки договір №531 та просив вважати товар, відвантажений зазначеними накладними таким, що відвантажено в рамках даного договору(а.с.186).

Відповідно до ч. 3 ст. 631 ЦК України, сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.

Судом встановлено, що в товарно-транспортних накладних, наданих позивачем до матеріалів справи, вказані адреси навантаження смт. Нова Водолага, Харківська область, вул. Залізнична 1-Б та м. Харків, вул. Поля Фільтрації, 7-А, з цього приводу суд вказує наступне.

Як свідчать матеріали справи, 03.11.2016р. між ТОВ «ЮРАТЕ» (в якості зберігача) та ТОВ "МІДАС ОІЛ" (в якості поклажодавця) укладено договір №1/4 про надання послуг зберігання (а.с.211-217.)

Відповідно до п. 11. договору №1/4 поклажодавець доручає, а зберігач зобовязується надати послуги по прийманню, відповідальному зберіганню та видачі скріпленого газу (в подальшому СГ), який належить поклажодавцеві та буде надходити залізницею або автомобільним транспортом до місць зберігання, вказаних в. п. 1.4 та за реквізитами, вказаними в п. 1.5 даного договору.

Згідно з п. 1.4 договору місце зберігання та адреса: ГНС, вул. Залізнична, 1-Б, смт. Нова Водолага, Харківська область.

Відповідно до п. 10.1 договору №1/4 договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до 31.12.2017 р.

Крім того, 15.06.2015 р. між ТОВ "МІДАС ОІЛ" (в якості поклажодавця) та ТОВ «ЛЕГІОН» (в якості зберігача) укладено договір №1 на зберігання нафтопродуктів, згідно умов якого зберігач зобовязується за винагороду надавати поклажодавцю послуги по зберіганню нафтопродуктів марок: А-92, А-95, Дизпаливо (в подальшому майно) протягом терміну (строку) вказаному в даному договорі(а.с.156-160).

Пунктом 1.3 договору №1 передбачено, що зберігач здійснює зберігання майна за даним договором особисто, на професійному рівні, у відповідності до вимог нормативних документів, в складському комплексі (в подальшому нафтобаза) розташованому за адресою: Україна, м. Харків, вул. Поля Фільтрації, 7-А).

У розділі 8 договору вказано, що надання послуг замовнику за цим договором здійснюється протягом строку, сплив якого починається з дати підписання цього договору та закінчується 31.12.2015 р. (включно). У випадку, якщо протягом 15 календарних днів до моменту закінчення цього строку жодна із сторін не повідомить протилежну сторону про свою відмову від продовження цього договору, цей строк щоразу автоматично пролонгується (продовжується) на один рік.

Відповідно до додаткової угоди до договору №1 від 15.06.2015 р., сторони узгоджують зміни до положень договору зберігання нафтопродуктів №1 в наступній редакції: надання послуг замовнику за цим договором здійснюється до моменту доки будь-яка сторона договору повідомить про бажання розірвати договір. Зазначене повідомлення повинно бути направлене письмово за 15 діб до розірвання договору (а.с.210).

Відповідач у відзиві та акті перевірки вказує на те, що до перевірки не надано довіреностей на отримання товарно-матеріальних цінностей та в наданих до матеріалів справи товарно-транспортних накладних у графі «прийняв» стоїть підпис невстановленої особи.

Відповідно до розділу І Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Мінтрансу України від 14.10.1997 №363 товарно транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Згідно з п. 11.1 Правил основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.

Судом встановлено, що листом від 01.06.2017р. директор ТОВ «ШЕРІДАН-БУД» повідомив позивача, що відповідно до укладених між ними договорів, зокрема, №351, товар поставлений на виконання вказаного договору буде прийматись директором ОСОБА_4, який має право підпису відповідно до статуту. У вказаному листі директор ТОВ «ШЕРІДАН-БУД» вказав зразок свого підпису (а.с.184).

Стосовно перевезення товару, судом встановлено наступне.

Між ТОВ "МІДАС ОІЛ" (в якості замовника) та ФОП ОСОБА_5 (в якості перевізника) 20.07.2017 р. укладено договір №52 на перевезення нафтопродуктів автомобільним транспортом, відповідно до умов якого перевізник зобовязується доставляти ввірені йому замовником нафтопродукти до пунктів призначення і видавати їх уповноваженим на одержання вантажу особам (вантажоодержувачам), а замовник зобовязується сплачувати за перевезення нафтопродуктів плату. Розмір плати договірний.

Перевіряючим органом в акті перевірки вказано, що згідно податкової інформації, отриманої від Маріупольської ОДПІ (Центральне відділення) ГУДФС у Донецькій області, в ході виїзду за юридичною адресою підприємства місцезнаходження ТОВ «ШЕРІДАН-БУД» не встановлено. Також представник відповідача посилається на лист-запит від 30.11.2017 р. на адресу Маріупольської міської ради(а.с.73) та наданої відповіді на вказаний лист від 03.01.2018 р. (а.с.74). Крім того, в подальшому ТОВ «ШЕРІДАН-БУД» було виписано та зареєстровано податкові накладні на адресу підприємств щодо яких відкриті кримінальні провадження (ТОВ «ПРОЕКТ АРГОС», ТОВ «АГРОСТРЕЙД», ТОВ «СТАЙЛ ОСОБА_6», ТОВ «СТРОЙТЕХ ЛИМИТЕД», ТОВ «РЕМОПТТОРГ»). Отже, позивачем здійснені операції з підприємством з ознаками фіктивності без мети реального настання правових наслідків.

Згідно з п.п. 14.1.36. п. 14 ст. 14 Податкового кодексу України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до ч. 1 ст. 93 ЦК України, місцезнаходженням юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи (переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку.

Так, на момент здійснення спірних господарських операцій позивач та його контрагент були належним чином зареєстровані як юридичні особи та платники податку на додану вартість, установчі документи недійсними в судовому порядку не визнавались.

Основним видом діяльності позивача є, зокрема, оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами, роздрібна торгівля пальним.

Факт реальності спірних господарських операцій підтверджується наданими до матеріалів справи первинними документами, які оформлені відповідно до приписів чинного законодавства України. Первині бухгалтерські документи містять всі необхідні для цілей оподаткування відомості про обсяг, зміст та вартість спірних операцій та підтверджують їх фактичне виконання, поряд з іншими наданими первинними документами вони не можуть бути підставою для визнання договорів нікчемними, а господарських операцій - безтоварними.

Податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку-покупця від дотримання його контрагентами податкової дисципліни та правильності ведення ними податкового або бухгалтерського обліку. Тобто, у разі підтвердження факту отримання товарно-матеріальних цінностей та послуг, як у даній ситуації, платник не може відповідати за порушення, допущені постачальниками, якщо не буде доведено його безпосередню участь у зловживанні цих осіб.

Контролюючим органом не надано до матеріалів справи доказів на підтвердження того, що позивачу було відомо про порушення його контрагента або, що метою здійснення господарських операцій було одержання необґрунтованої вигоди чи здійснення нікчемного правочину.

Факт порушення кримінального провадження не є беззаперечним доказом відсутності реального здійснення господарських операцій позивачем та його контрагентом. Вина будь-якої особи може бути встановлена тільки судом шляхом ухвалення вироку в кримінальній справі, що є відсутнім у спірних правовідносинах.

Зазначена правова позиція неодноразово підтверджувалась Вищим адміністративним судом України. Як то в ухвалі від 22.04.2015 у справі №810/3964/14 було зазначено: «... щодо доводів відповідача про наявність кримінального провадження порушеного за фактом скоєно невстановленими особами фіктивного підприємництва, зокрема, створення і ТОВ «Гефест Альянс», передбаченого ст. 205 КК України, в якому встановлено, що підписи в наданих на дослідження документах виконані невстановленими особами, колегія суддів касаційної інстанції погоджується з судами попередніх інстанцій, які правомірно не прийняли це до уваги, оскільки останнє не є належним доказом у справі відповідно до ст. 62 Конституції України, якою передбачено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду».

Статтею 61 Конституції України встановлено, що юридична відповідальність має індивідуальний характер.

Неприпустимість притягнення до відповідальності однієї компанії, у випадку за неправомірні дії іншої компанії підтверджується практикою Європейського суду з прав людини. Так, в пункті 71 рішення у справі "Булвес" АД проти Болгарії" ЄСПЛ дійшов такого висновку: "... Суд вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов'язків щодо своєчасного декларування ПДВ і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом із пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності".

Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затверджене Наказом Мінфіну України від 24.05.1995 р. №88 та зареєстроване у Мінюсті України 05.06.1995р. за №168/704 встановлює порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської та іншої звітності, що ґрунтується на даних бухгалтерського обліку, підприємствами, їх об'єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (надалі - підприємства), установ та організацій, основна діяльність яких фінансується за рахунок коштів бюджету (надалі - установи).

Господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення (п.1.2 Положення).

Згідно з п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, реєстрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків та зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Згідно ч. 1 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Фінансова звітність - бухгалтерська звітність, що містить інформацію про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства за звітний період.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до п.п.14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, господарська діяльність - це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно з п.п.134.1.1, п.п.134.1.2 п.134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, у цьому розділі об'єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визнане них згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу; дохід (прибуток) нерезидента, що підлягає оподаткуванню згідно зі статтею 160 цього Кодексу, з джерелом походження з України.

Відповідно до п.п.135.5.4 п.135.5 ст. 135 Податкового кодексу України, інші доходи включають вартість товарів, робіт, послуг, безоплатно отриманих платником податку у звітному періоді, визначена на рівні не нижче звичайної ціни, суми безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному податковому періоді, безнадійної кредиторської заборгованості, крім випадків, коли операції з надання/отримання безповоротної фінансової допомоги проводяться між платником податку та його відокремленими підрозділами, які не мають статусу юридичної особи.

Згідно з п.п.138.1.1. п.138.1 ст. 138 Податкового кодексу України, витрати операційної діяльності включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку; витрати банківських установ, до яких відносяться: а) процентні витрати за кредитно-депозитними операціями, в тому числі за кореспондентськими рахунками та коштами до запитання, цінними паперами власного обігу; б) комісійні витрати, в тому числі за кредитно-депозитними операціями, розрахунково-касове обслуговування, інкасацію та перевезення цінностей, операціями з цінними паперами, операціями на валютному ринку, операціями з довірчого управління; в) від'ємний результат (збиток) від операцій з купівлі/продажу іноземної валюти та банківських металів; г) від'ємне значення курсових різниць від переоцінки активів та зобов'язань у зв'язку зі зміною офіційного курсу національної валюти до іноземної валюти відповідно до підпункту 153.1.3 пункту 153.1 статті 153 цього Кодексу; ґ) суми страхових резервів, сформованих у порядку, передбаченому статтею 159 цього Кодексу; д) суми коштів (зборів), внесені до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб; є) витрати з придбання права вимоги на виконання зобов'язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги (факторинг); є) витрати, повязані з реалізацією заставленого майна; ж) інші витрати, прямо пов'язані зі здійсненням банківських операцій та наданням банківських послуг; з) інші витрати, передбачені цим розділом.

Отже, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що податкове повідомлення-рішення № від 25.01.2018, що прийняте Харківським управлінням Офісу великих платників податків ДФС є протиправним та підлягає скасуванню.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Однак, відповідач, суб'єкт владних повноважень, не виконав обов'язку, покладеного на нього відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України та не довів правомірності прийнятого ним рішення.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції від 20.06.2018р. відповідає вимогам ст. 242 КАС України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги відповідача колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. 243, 250, 310, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Харківського управління Офісу великих платників податків ДФС залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.06.2018 по справі № 820/855/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_7
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_8 ОСОБА_9
Повний текст постанови складено 24.09.2018.