Справа № 820/4733/18
Суддя: Мороко А.С.
Дата ухвалення: 2018-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2018 р. № 820/4733/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Мороко А.С.,

за участю секретаря судового засідання - Кікояна Г.О.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши в порядку загального провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м. Харкові адміністративну справу № 820/4733/18 за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Харківській області про скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В :

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд скасувати постанову Головного управління Держпраці у Харківській області № ХК0308/303/НП/АВ/П/ТД-ФС від 31 травня 2018 року про накладення штрафу у розмірі 335070,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що інспекторами Головного управління Держпраці у Харківській області проведено інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_1 за адресою: вул. Вятська, буд. 33-А, м. Харків, 61000, за результатами якого складено акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю № ХК 0308/303/НП/АВ від11.05.2018, де вказано, що ФОП ОСОБА_1 порушено ч. 3 ст. 24 КЗпП. На підставі висновків вказаного акту заступником начальника Головного управління Держпраці у Харківській області винесено постанову № ХК0308/303/НП/АВ/П/ТД-ФС від 31 травня 2018 року про накладення штрафу на позивача у розмірі 335070,00 грн. ОСОБА_1 зазначає, що із ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладено договори про надання послуг, що не суперечить нормам чинного законодавства України, а тому, спірна постанова є протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили позов задовольнити.

Представник відповідача під час судового розгляду справи проти позову заперечував та зазначив, що при проведенні інспекційного відвідування позивача, Головне управління Держпраці у Харківській області діяло з дотриманням норм чинного законодавства України, отже, і винесена постанова про накладення штрафу є законною. Просив у позові відмовити в повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази, судом встановлено наступне.

Інспекторами Головного управління Держпраці у Харківській області на підставі наказу Головного управління Держпраці у Харківській області № 01.01-07/368 від 25.04.2018 "Про проведення заходу державного нагляду (контролю)", направлення на проведення заходу державного нагляду (контролю) у формі інспекційного відвідування/невиїзного інспектування об'єкту відвідування № 01.09-94/02.04/706 від 25.04.2018 проводилось інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_1 за фактичним місцем здійснення діяльності фітнес клуб "Сокол" (вул. Вятська, буд. 33-А, м. Харків, 61000) з 26.04.2018 у термін, визначений п. 10 Порядку № 295.

Строк проведення інспекційного відвідування продовжувався у зв'язку із необхідністю отримання документів та інформації, визначених актом про неможливість проведення інспекційного відвідування № ХК0308/303/НП та вимогою про надання документів № ХК0308/303/ПД від 27.04.2018, згідно якими строк проведення інспекційного відвідування 27.04.2018 зупинено до 11 травня 2018 року.

Під час здійснення інспекційного відвідування 11.05.2018 інспекторами відповідача встановлено фактичний допуск працівників до роботи без укладення трудових договорів.

У зв'язку з чим, за результатами інспекційного відвідування працівниками відповідача складено акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю № ХК0308/303/НП/АВ від 11.05.2018, яким встановлено порушення позивачем ч. 3 ст.24 КЗпП та винесено припис про усунення виявлених порушень № ХК0308/303/НП/АВ/П від 21.05.2018, яким визначено строк усунення зафіксованих порушень.

В подальшому, начальником Головного управління Держпраці у Харківській області складено повідомлення про розгляд справи про накладення штрафу № 0099 від 21.05.2018, яке направлялось на адресу позивача.

Не погодившись із приписом про усунення виявлених порушень № ХК0308/303/НП/АВ/П від 21.05.2018 та повідомлення про розгляд справи про накладення штрафу № 0099 від 21.05.2018, ОСОБА_1Є подала до Головного управління Держпраці у Харківській області скаргу від 29.05.2018.

За результатами розгляду справи про накладення штрафу на підставі акта інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю № ХК0308/303/НП/АВ від 11.05.2018 заступником начальника Головного управління Держпраці у Харківській області у відповідності до абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП винесено постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ХК0308/303/НП/АВ/П/ТД-ФС від 31 травня 2018 року, якою на ФОП ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 335070,00 грн.

Щодо вирішення спірних правовідносин по суті, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 259 Кодексу законів про працю України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Державна служба України з питань праці є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов'язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб (п. 1 затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 року № 96 Положення про Державну службу України з питань праці (далі - Положення № 96).

Згідно пп. 6 п. 4 вказаного Положення № 96 Держпраці відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.

Пунктом 7 Положення передбачено, що Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов'язки та відповідальність суб'єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначені Законом України від 05.04.2007 № 877-V "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" (далі - Закон № 877-V).

Згідно зі ст.1 вказаного Закону, державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб'єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища. Заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються шляхом проведення перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та інших дій.

Частиною 3 статті 6 Закону № 877-V передбачено, що суб'єкт господарювання повинен ознайомитися з підставою проведення позапланового заходу з наданням йому копії відповідного посвідчення (направлення) на проведення заходу державного нагляду (контролю).

Згідно з ч. 5 ст. 7 Закону № 877-V перед початком здійснення заходу посадові особи органу державного нагляду (контролю) зобов'язані пред'явити керівнику суб'єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу або уповноваженій ним особі (фізичній особі - підприємцю або уповноваженій ним особі) посвідчення (направлення) та службове посвідчення, що засвідчує посадову особу органу державного нагляду (контролю), і надати суб'єкту господарювання копію посвідчення (направлення).

Посадова особа органу державного нагляду (контролю) без посвідчення (направлення) на здійснення заходу та службового посвідчення не має права здійснювати державний нагляд (контроль) суб'єкта господарювання. Суб'єкт господарювання має право не допускати посадових осіб органу державного нагляду (контролю) до здійснення заходу, якщо вони не пред'явили документів, передбачених цією статтею.

Постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року № 295 затверджено Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, який визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об'єкт відвідування) (надалі Порядок № 295).

У відповідності до приписів пунктів 2, 3 Порядку № 295, державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці. Інспекторами праці є посадові особи Держпраці та її територіальних органів, виконавчих органів рад (далі - органи контролю), посадовими обов'язками яких передбачено повноваження щодо здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (далі - контрольні повноваження). Контрольні повноваження інспектора праці підтверджується службовим посвідченням встановленої Мінсоцполітики форми, що видається Держпраці.

Відповідно до пунктів 16, 17 Порядку № 295 у разі створення об'єктом відвідування перешкод у діяльності інспектора праці (відмова у допуску до проведення відвідування (ненадання інформації, необхідної для проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування; перешкода в реалізації інших прав, передбачених пунктом 11 цього Порядку), відсутності об'єкта відвідування або уповноваженої ним особи за місцезнаходженням (адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, інших документах, що стали підставою для проведення відвідування), відсутності документів, ведення яких передбачено законодавством про працю, складається акт про неможливість проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування із зазначенням відповідних причин, який за можливості підписується керівником об'єкта відвідування або іншою уповноваженою особою. Копія акта, зазначеного у пункті 16 цього Порядку, надсилається органам, яким підпорядкований об'єкт відвідування (за наявності), для вжиття заходів з усунення перешкод і забезпечення присутності об'єкта відвідування за своїм місцезнаходженням.

Згідно з підпунктом 54 пункту 4 Положення № 96 Держпраці відповідно до покладених на неї завдань накладає у випадках, передбачених законом, штрафи за порушення законодавства, невиконання розпоряджень посадових осіб Держпраці.

Статтею 265 КЗпП України передбачена відповідальність за порушення законодавства про працю.

Так, відповідно до частини 2 вказаної статті КЗпП юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення; порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникам, інших виплат, передбачених законодавством про працю, більш як за один місяць, виплата їх не в повному обсязі - у трикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення; недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення; недотримання встановлених законом гарантій та пільг працівникам, які залучаються до виконання обовязків, передбачених законами України "Про військовий обовязок і військову службу", "Про альтернативну (невійськову) службу", "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення; недопущення до проведення перевірки з питань додержання законодавства про працю, створення перешкод у її проведенні - у трикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення; вчинення дій, передбачених абзацом шостим цієї частини, при проведенні перевірки з питань виявлення порушень, зазначених в абзаці другому цієї частини, - у стократному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення; порушення інших вимог трудового законодавства, крім передбачених абзацами другим - сьомим цієї частини, - у розмірі мінімальної заробітної плати.

Як встановлено судом, підставою для винесення спірної постанови стало те, що ФОП ОСОБА_1 порушено норми частини 3 статті 24 КЗпП України, а саме, зафіксовано факт допущення працівників до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника чи уповноваженого органу та повідомлення Державної фіскальної служби про прийняття працівника на роботу.

З матеріалів справи вбачається, що 01 квітня 2018 року між ФОП ОСОБА_1 (замовник) та ОСОБА_4 (виконавець) укладений договір про надання послуг, за умовами якого, виконавець зобов'язується по завданню замовника надавати на умовах вказаного договору послуги, які споживаються в процесі здійснення замовником, а саме, проведення тренувань з йоги, а замовник оплатити виконавцю вказані послуги.

Виконання вказаного договору підтверджується наявними в матеріалах справи актом виконаних робіт від 30.04.2018, з якого вбачається, що ОСОБА_4 проводились тренування з йоги в кількості 12 шт по 1 год. з 19:00 год. до 20:00 год. на протязі одного місяця з 01.04.2018 по 30.04.2018 та розпискою, відповідно до якої, ФОП ОСОБА_1Є здійснено оплату за виконання зазначених робіт ОСОБА_4 в розмірі 360,00 грн.

10 травня 2018 року між вказаними сторонами укладено додаткову угоду про розірвання договору про надання послуг.

Також, судом встановлено, що 01 квітня 2018 року між ФОП ОСОБА_1 (замовник) та ОСОБА_6 (виконавець) укладений договір про безоплатне надання послуг, відповідно до якого, виконавець зобов'язується в інтересах замовника на безоплатній та добровільній основі надавати послуги, а саме, підготувати дітей дошкільного та шкільного віку , які будуть приймати участь у змаганнях по боксу від фітнес-клубу "Сокіл".

У зв'язку із неможливістю надання послуг по вказаному договору, 11 травня 2018 року між позивачем та ОСОБА_6 укладено додаткову угоду про розірвання договору про надання послуг.

Суд зазначає, що про укладання цивільно-правових угод з позивачем та про не перебування з ним у трудових відносинах зазначили в судовому засіданні допитані в якості свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_6.

Крім того, про укладення вказаних договорів про надання послуг свідчать акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю № ХК0308/303/НП/АВ від 11.05.2018, яким встановлено порушення позивачем ч. 3 ст. 24 КЗпП, припис про усунення виявлених порушень № ХК0308/303/НП/АВ/П від 21.05.2018, постанова Головного управління Держпраці у Харківській області № ХК0308/303/НП/АВ/П/ТД-ФС від 31 травня 2018 року про накладення штрафу.

Також, судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 сплачувався податок із сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, що підтверджується квитанцією № 1234-5008-6514-1388 від 19.05.2018 та податковим розрахунком сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку форми № 1 ДФ від 05.07.2018.

Щодо порушення позивачем ч.3 ст. 24 КЗпП в частині не укладення трудового договору з Калашніковою Р, суд зазначає, що відповідачем не надано до суду жодних доказів, які б свідчили про існування між ними трудових відносин.

Вирішуючи питання щодо наявності порушення законодавства з боку позивача, суд зауважує, що договори з громадянами на використання їхньої праці можуть укладатися відповідно до трудового або цивільно-правового законодавства, при цьому слід розрізняти особливості цих договорів.

Цивільно-правовий договір - це угода між громадянином і організацією (підприємцем, тощо) на виконання першим певної роботи (а саме: договір підряду, договір доручення тощо), предметом якого є надання певного результату праці, але за цього виду договору не виникають трудові відносини, на які поширюється трудове законодавство.

При цьому, за цивільно-правовим договором, укладеним між власником і громадянином, останній зобов'язується за винагороду виконувати для підприємства (підприємця) індивідуально визначену роботу. Основною ознакою, що відрізняє договірні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес трудової діяльності, її організація. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату. Виконавець, на відміну від працівника, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик.

За трудовим договором працівника приймають на роботу (посаду), включену до штату підприємства, для виконання певної роботи (певних функцій) за конкретною кваліфікацією, професією, посадою. Працівникові гарантується заробітна плата, встановлені трудовим законодавством гарантії, пільги, компенсації тощо.

За цивільним договором оплачується не процес праці, а її результати, котрі визначають після закінчення роботи і оформляють актами здавання-приймання виконаних робіт (наданих послуг), на підставі яких провадиться їх оплата. Договором також може бути передбачено попередню або поетапну оплату. У трудовій книжці не робиться запис про виконання роботи за цивільно-правовими договорами.

Таким чином, укладення окремого договору на виконання певної роботи, тобто, укладення цивільно-правової угоди, що регламентуються главою16 Цивільного кодексу України не суперечить діючому законодавству , так як в даному випадку, законодавець наділяє керівника (власника) підприємства правом вибору на укладення трудового договору з працівником відповідно до КЗпП України чи укладення цивільно-правової угоди на виконання певної роботи відповідно до ст. 208 ЦК України.

Отже, укладення позивачем окремих цивільно-правовових договорів з ОСОБА_4 та ОСОБА_6, зокрема, договорів про надання послуг не заборонено чинним законодавством України, а тому, суд приходить до висновку, що постанова Головного управління Держпраці у Харківській області № ХК0308/303/НП/АВ/П/ТД-ФС від 31 травня 2018 року про накладення штрафу є неправомірною та підлягає до скасуванню.

Згідно ст.17 Закону "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Принцип обґрунтованості рішення суб'єкта владних повноважень полягає в тому, що рішення повинно бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, та оцінці всіх фактів і обставин, що мають значення. В рішенні № 37801/97 від 1 липня 2003 р. по справі "Суомінен проти Фінляндії" Європейський суд вказав, що орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень, а в рішенні від 10 лютого 2010 р. у справі "Серявін та інші проти України" Європейський суд відзначив, що у рішеннях судів та органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. В рішенні від 27 вересня 2010 р. по справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" Європейський суд зазначив, що призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Як зазначено в рішенні по справі Black Clawson Ltd. v. Papierwerke AG, (1975) AC 591 at 638, сприйняття верховенства права як конституційного принципу вимагає того, аби будь-який громадянин, перед тим, як вдатися до певних дій, мав змогу знати заздалегідь, які правові наслідки настануть.

Відповідно до стаття 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача

Згідно з частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Таким чином, позовні вимоги фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (місцезнаходженн - вул. Вятська, буд. 33-А, м. Харків, 61000, ідентифікаційний код - НОМЕР_1) до Головного управління Держпраці у Харківській області (місцезнаходження - вул. Алчевських, буд. 40, м. Харків, 61002, ідентифікаційний код - 39779919) про скасування постанови - задовольнити в повному обсязі.

Скасувати постанову Головного управління Держпраці у Харківській області № ХК0308/303/НП/АВ/П/ТД-ФС від 31 травня 2018 року про накладення штрафу у розмірі 335070 (триста тридцять п'ять тисяч сімдесят) грн 00 коп.

Стягнути на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (ідентифікаційний код - НОМЕР_1) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпраці у Харківській області (ідентифікаційний код - 39779919) судовий збір у розмірі 3350 (три тисячі триста п'ятдесят) грн 70 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 24 вересня 2018 року.

Суддя А.С. Мороко