Справа № 818/1026/18
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2018-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2018 р. м. ХарківСправа № 818/1026/18
Харківський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Бегунца А.О.

суддів: Старостіна В.В. , Рєзнікової С.С.

за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Держгеокадастру у Сумській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 16.05.2018, суддя Є.Д. Кравченко, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40021, повний текст складено 25.05.18 по справі № 818/1026/18

за позовом ОСОБА_3

до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області треті особи ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_3, звернулася до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області (далі - відповідач), треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, в якій просила суд:

- визнати протиправною та скасувати відмову Головного управління Держгеокадастру у Сумській області у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (кадастровий номер: НОМЕР_1) ОСОБА_3 у власність для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої за межами населених пунктів на території Косівщинської сільської ради Сумського району Сумської області, викладену у листі від 07.03.2018 № Н-2036-1534/21-18;

- зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Сумській області затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки (кадастровий номер: НОМЕР_1) ОСОБА_3 у власність для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої за межами населених пунктів на території Косівщинської сільської ради Сумського району Сумської області.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 16.05.2018 вказаний позов задоволено. Визнано протиправною та скасовано відмову Головного управління Держгеокадастру у Сумській області у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (кадастровий номер: НОМЕР_1) ОСОБА_3 у власність для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої за межами населених пунктів на території Косівщинської сільської ради Сумського району Сумської області, викладену у листі від 07.03.2018 № Н-2036-1534/21-18. Зобов'язано Головне управління Держгеокадастру у Сумській області затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки (кадастровий номер: НОМЕР_1) ОСОБА_3 у власність для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої за межами населених пунктів на території Косівщинської сільської ради Сумського району Сумської області.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції, при прийнятті оскаржуваної постанови, норм матеріального та процесуального права, відповідач просить рішення Сумського окружного адміністративного суду від 16.05.2018 скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на те, що позивачу відмовлено у затвердженні проектної документації щодо відведення земельної ділянки у власність у зв`язку з її невідповідністю вимогам чинного законодавства, що регулюють земельні відносини. Вказує, що ділянка формується за рахунок земель, які передані у користування громадянам на умовах оренди. Право оренди на земельні ділянки, за рахунок яких запроектована земельна ділянка площею 0,5419 гектара у встановленому порядку, не припинено. Водночас, земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом (частина п'ята статті 116 Земельного кодексу України). Крім того, відповідач зазначив, що вимогами статті 186-1 Земельного кодексу України передбачена необхідність відповідного позитивного висновку для погодження та затвердження документації із землеустрою та визначено, що проект землеустрою підлягає обов'язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Разом з тим, представлений на затвердження проект землеустрою має висновок про погодження документації із землеустрою від 28.10.2014 № 7032/01-30 Управління Держземагенства у Сумському районі Сумської області Головного управління Держземагенства у Сумській області, термін дії якого закінчився в жовтні 2015 року. Вказаним документом безпосередньо регламентовано строк його дії - 1 рік (до 28.10.2015). Також, наказ Головного управління Держземагентства у Сумській області "Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки" від 17.09.2014 № 18-4373/16-14-СГ на підставі якого було розроблено проект землеустрою втратив свою чинність 17.09.2016, відповідно до наказу Головного управління від 28.03.2016 № 18-430/16-16-СГ.

Отже, відповідач вважає відмову у затвердженні проекту землеустрою, викладену у листі від 07.03.2018 № Н-2036-1534/21-18, правомірною та такою, що не підлягає скасуванню.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу погоджується з рішенням суду першої інстанції, вважає його законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу - безпідставною, у зв'язку з чим просить її залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Так, на думку позивача, відмова Головного управління Держгеокадастру у Сумській області у затвердженні вищезгаданого проекту землеустрою є протиправною, оскільки виключно стаття 118 Земельного кодексу України та ніякий інший нормативно-правовий акт встановлює порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами. На стадії отримання погодженого у встановленому порядку проекту землеустрою не передбачено повноважень щодо відмови у затвердженні проекту землеустрою. Вищезазначений проект землеустрою належним чином погоджено в порядку, встановленому статтею 186-1 Земельного кодексу України, а саме висновком Головного управління Держгеокадастру у Сумському районі Сумської області від 28.10.2014 № 7032/01-30. Відповідач на стадії отримання погодженого у встановленому порядку проекту землеустрою не наділений законними повноваженнями повторно перевіряти цей проект землеустрою на відповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

Від третіх осіб надійшли заяви, згідно яких останні погоджуються з рішенням суду першої інстанції, вважають його законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу - безпідставною, у зв'язку з чим просять її залишити без задоволення, а рішення суду без змін, справу слухати за їх відсутності.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції 17.09.2018 представники сторін підтримали свої правові позиції по справі.

Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача та представника відповідача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги рішення суду першої інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що наказом Головного управління Держземагенства України у Сумській області від 17.09.2014 № 18-4373/16-14-СГ ОСОБА_3 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,56 га у власність для ведення особистого селянського господарства, розташованої за межами населених пунктів на території Косівщинської сільської ради Сумського району Сумської області.

На підставі цього наказу ТОВ "Координат-С" за договором з позивачем виготовлено проект землеустрою. Виділення земельної ділянки планується за рахунок частини ділянок, що надані фізичним особам у користування на умовах оренди. В зв'язку з цим, позивачем отримано нотаріально посвідчена згода цих осіб на вилучення частини ділянок, що перебувають у їх користуванні.

Висновком Управління Держземагентсва у Сумському районі Сумської області від 28.10.2014 № 7032/01-30 вказаний проект землеустрою було погоджено.

Листами Головного управління Держземагенства України у Сумській області від 12 листопада 2014 року № 0-119/21-14-СГ та від 12 січня 2015 року № 0-36/21-15-СГ ОСОБА_3 двічі відмовлено у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,56 га у власність для ведення особистого селянського господарства, розташованої за межами населених пунктів на території Косівщинської сільської ради Сумського району Сумської області.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 04.03.2015 по справі № 818/151/15 визнано протиправними та скасовано рішення, викладені в листах від 12.11.2014 року № 0-119/21-14-СГ та від 12.01.2015 року № 0-36/21-15-СГ про відмову в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_3 у власність для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої за межами населених пунктів на території Косівщинської сільської ради. Зобов'язано головне управління Держземагенства у Сумській області розглянути проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_3 у власність та прийняти рішення щодо нього в порядку, передбаченому статтею 118 Земельного кодексу України.

21.02.2018 позивач знову звернулась до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області із заявою про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (кадастровий номер: НОМЕР_1) ОСОБА_3 у власність для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої за межами населених пунктів на території Косівщинської сільської ради Сумського району Сумської області. До заяви було додано оригінал проекту землеустрою та витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 13.02.2018 № НВ-018.

Листом від 07.03.2018 № Н-2036-1534/21-18 відповідач втретє відмовив позивачу у затвердженні проекту землеустрою у зв'язку з тим, що ділянка формується за рахунок земель, які передані у користування громадянам на умовах оренди. Право оренди на земельні ділянки, за рахунок яких запроектована земельна ділянка площею 0,5419 гектара у встановленому порядку, не припинено. Водночас, земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом (частина п'ята статті 116 Земельного кодексу України). Крім того у листі зазначено, що висновок про погодження проекту землеустрою від 28.10.2014 № 7032/01-30 втратив свою чинність 28.10.2015, а також наказ Головного управління Держземагентства у Сумській області "Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки" від 17.09.2014 № 18-4373/16-14-СГ, на підставі якого було розроблено проект землеустрою, втратив свою чинність 17.09.2016 відповідно до наказу Головного управління від 28.03.2016 № 18-430/16-16-СГ.

Не погоджуючись з відмовою відповідача, викладеної в листі від 07.03.2017 № Н-2036-1534/21-18, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що при прийнятті спірного рішення про відмову у затвердженні проекту землеустрою Головне управління Держгеокадастру у Сумській області діяло не на підставі, поза межами та не у спосіб, визначені чинним законодавством.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Правовідносини у сфері забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель урегульовано Земельним кодексом України (далі по тексту - ЗК України).

Відповідно до ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами України визначено у статті 118 ЗК України.

Згідно з ч.6 ст.118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

За приписами ч.7 ст.118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Отже, законодавцем встановлено вичерпний перелік підстав, за наявності яких заявникові може бути відмовлено в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Як вбачається з листа відповідача від 07.03.2018 № Н-2036-1534/21-18, відмова позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність мотивована, зокрема, втратою чинності висновком Управління Держземагентсва у Сумському районі Сумської області від 28.10.2014 № 7032/01-3 про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_3

Однак, колегія суддів вважає необґрунтованими мотиви відмови в затвердженні проекту землеустрою позивача з підстав втрати чинності наказу Головного управління Держгеокадастру у Сумській області "Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки" від 17.09.2014 № 18-4373/16-14-СГ, викладених у листі Головного управління Держгеокадастру у Сумській області від 07.03.2018 № Н-2036-1534/21-18, з огляду на наступне.

Так, річний строк дії дозволу на розроблення проекту відведення земельної ділянки був передбачений частиною одинадцятою статті 151 Земельного кодексу України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сприяння будівництву" від 16 вересня 2008 року №509-VI.

Згідно з цією нормою строк дії дозволу на розроблення проекту відведення земельної ділянки та вимог щодо її відведення становить один рік і може бути продовжений одноразово на такий самий строк. У разі якщо протягом встановленого строку проект відведення земельної ділянки не поданий на затвердження до відповідного органу, дозвіл на розроблення проекту відведення земельної ділянки та вимоги щодо її відведення вважаються анульованими.

Однак, з прийняттям 05 листопада 2009 року Верховною Радою України Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення порядку набуття прав на землю" від 05 листопада 2009 року № 1702-VI, який набрав чинності 10 грудня 2009 року, статтю 151 Земельного кодексу України викладено в іншій редакції, зокрема, виключено норми стосовно строку дії дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

При цьому, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо визначення складу, змісту та порядку погодження документації із землеустрою" від 02 червня 2015 року №497-VIII законодавцем внесено зміни до Закону України "Про землеустрій" та Земельного кодексу України та доповнено, відповідно, статтю 22 частиною другою та статтю 186 частиною 16 наступного змісту: "рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування про надання дозволу на розробку документації із землеустрою приймається виключно у строки та лише у випадках, передбачених цим Законом та Земельним кодексом України. Зазначене рішення надається безоплатно та має необмежений строк дії".

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Сумській області "Про внесення змін до наказу Головного управління Держгеокадастру у Сумській області від 17.09.2014 № 18-4373/16-14-СГ" від 28.03.2016 № 18-430/16-16 СГ продовжено термін дії наказу Головного управління Держгеокадастру у Сумській області "Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки" від 17.09.2014 № 18-4373/16-14-СГ до 17.09.2016.

Колегія суддів вважає необґрунтованими твердження відповідача про втрату 17.09.2016 чинності наказу Головного управління Держгеокадастру у Сумській області "Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки" від 17.09.2014 № 18-4373/16-14-СГ, оскільки даний наказ має необмежений строк дії відповідно до закону, а саме, відповідно до положень ч. 2 ст. 22 Закону України "Про землеустрій" та ч. 16 ст. 186 Земельного кодексу України. При цьому, протягом терміну дії наказу Головного управління Держгеокадастру у Сумській області "Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки" від 17.09.2014 № 18-4373/16-14-СГ самим відповідачем двічі незаконно відмовлено позивачу у затвердженні проекту землеустрою, що встановлено судовим рішенням, яке набрало законної сили (а.с. 119-120).

Також, колегія суддів відхиляє доводи апелянта як на підставу відмови у затвердженні проекту землеустрою на те, що право оренди на земельні ділянки, за рахунок яких запроектована земельна ділянка площею 0,5419 гектара, у встановленому законодавством порядку не припинено.

Як вбачається із пояснювальної записки до проекту землеустрою (а.с. 29-32), запроектована земельна ділянка площею 0,5419 гектара формується за рахунок двох цілих земельних ділянок (кадастрові номери :05:005:0807, :05:005:0809) та трьох частин земельних ділянок (кадастрові номери :05:005:0804, :05:005:0808, :05:005:0806), які знаходяться в оренді у громадян України для сінокосіння та випасання худоби, що підтверджується договорами оренди земельних ділянок від 11.05.2010, укладеними між Сумською районною державною адміністрацією та ОСОБА_3 Олександрвною, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 (а.с. 48-92).

Відповідно до пункту "а" ст. 141 Земельного кодексу України, підставою припинення права користування земельною ділянкою є добровільна відмова від права користування земельною ділянкою.

Згідно із ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України до клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства у межах норм безоплатної приватизації додається погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб).

На виконання наведеної норми вищевказані особи надали письмові, нотаріально засвідчені заяви, якими надають згоду на вилучення зазначених вище земельних ділянок/частин земельних ділянок для подальшого їх оформлення у власність ОСОБА_3 для ведення особистого селянського господарства (а.с. 43-47).

Згідно ч. 4 ст. 122 Земельного кодексу України саме відповідачу належать повноваження щодо передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення, розташованих за межами населених пунктів, у власність громадянам для всіх потреб, в тому числі і для ведення особистого селянського господарства, як у даному випадку.

Наявність у вищенаведених громадян права користування п'яти земельними ділянками, за рахунок яких формується запроектована земельна ділянка, не є підставою для відмови позивачу у погодженні проекту землеустрою за умови наявності письмових, нотаріально засвідчених заяв, якими надано згоду на вилучення земельних ділянок/частин земельних ділянок для подальшого їх оформлення у власність ОСОБА_3 для ведення особистого селянського господарства.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів зазначає, що лист відповідача від 07.03.2018 № Н-2036-1534/21-18 не містить посилання на жодну з визначених частиною 7 статті 118 Земельного кодексу України підстав для відмови в задоволенні клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою.

Згідно до ч. 4 ст. 123 Земельного кодексу України, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому ст. 186-1 цього Кодексу.

За приписами ч. 1 ст. 186-1 ЗК України, проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності (крім земельних ділянок зони відчуження та зони безумовного (обов'язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи) підлягає обов'язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Згідно ч. 4 ст. 186-1 Земельного кодексу України, розробник подає на погодження до органу, визначеного в частині першій цієї статті, за місцем розташування земельної ділянки оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а до органів, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, - завірені ним копії проекту, а щодо земельної ділянки зони відчуження або зони безумовного (обов'язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, розробник подає оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на погодження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, а до органів, зазначених у частині третій цієї статті, - завірені ним копії проекту.

Органи, зазначені в ч. ч. 1-3 цієї статті, зобов'язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов'язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері (ч. 5 ст. 186-1 Земельного Кодексу України)

Частиною шостою статті 186-1 Земельного кодексу України передбачено, що підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

Положеннями ч. 7 ст. 186-1 Земельного кодексу України встановлено, що органам, зазначеним у ч. ч. 1-3 цієї статті, при погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки забороняється вимагати: додаткові матеріали та документи, не включені до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки відповідно до ст. 50 Закону України "Про землеустрій"; надання погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки будь-якими іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями; проведення будь-яких обстежень, експертиз та робіт.

Дослідивши матеріали проекту землеустрою, колегія суддів зауважує, що останні за своїм переліком та змістом відповідають вимогам ст. 50 Закону України "Про землеустрій"(а.с. 27-127).

Вищезазначений проект землеустрою належним чином погоджено в порядку, встановленому статтею 186-1 Земельного кодексу України, а саме висновком Управління Держземагентсва у Сумському районі Сумської області від 28.10.2014 № 7032/01-3 (а.с. 115-116).

В частині дев'ятій статті 118 Земельного кодексу України встановлено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

З вищенаведених норм Земельного кодексу України вбачається, що єдиною підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою може бути лише те, що проект землеустрою не погоджено в порядку, встановленому статтею 186-1 Земельного кодексу України.

Колегія суддів відхиляє посилання відповідача на втрату чинності висновком Управління Держземагентсва у Сумському районі Сумської області від 28.10.2014 № 7032/01-3 про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_3, оскільки після погодження, проект землеустрою було подано на затвердження до ГУ Держгеокадастру у Сумській області до спливу встановленого у висновку терміну, за наслідками розгляду якого відповідач надав першу відмову від 12.11.2014.

Таким чином, позивач до спливу строку дії висновку від 28.10.2014 № 7032/01-3 подав на затвердження розроблений проект.

Як свідчать письмові докази, судовим рішенням від 04.03.2015 у справі № 818/151/15, яке набрало законної сили, скасовані протиправні рішення відповідача про відмову у затвердженні проекту землеустрою від 12.11.2014 та від 12.01.2015, зобов'язано відповідача повторно розглянути вказаний проект та прийняти щодо нього рішення в порядку ст. 118 Земельного кодексу України.

Отже, за умови визнання судом відмови ГУ Держгеокадастру у Сумській області незаконною, у вказаного суб'єкта владних повноважень залишається лише єдиний варіант юридично допустимого рішення - затвердження проекту землеустрою та надання земельної ділянки у власність, чого відповідачем зроблено не було.

Таким чином, сплив річного терміну дії, зазначеного у висновку від 28.10.2014 № 7032/01-3 не може бути підставою для відмови позивачу у затвердженні проекту землеустрою за наявності постанови суду, якою скасовано рішення про відмову у затвердженні проекту землеустрою, прийняте в межах строку дії висновку про погодження проекту землеустрою.

За приписами частин п'ятої та шостої статті 186-1 Земельного кодексу України органи, зазначені в частинах першій, другій та третій цієї статті, зобов'язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов'язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері. Підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

Головне управління Держгеокадастру в Сумській області не підтвердило належними доказами невідповідність положень проекту вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівної документації.

Рішення відповідача не містить визначених частиною шостою статті 186-1 Земельного кодексу України підстав, наявність яких зумовлювала б обґрунтовану відмову в затвердженні проекту землеустрою, тобто спірна відмова не ґрунтується на вимогах закону.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що приймаючи рішення, викладене в листі від 07.03.2017 № Н-2036-1534/21-18 про відмову у затвердженні проекту землеустрою Головне управління Держгеокадастру у Сумській області діяло не на підставі, поза межами та не у спосіб, визначені чинним законодавством, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо доводів апеляційної скарги відповідача стосовно того, що вимога про зобов'язання Головного управління Держгеокадастру у Сумській області затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, є втручанням в дискреційні повноваження відповідача, колегія суддів зауважує на таке.

На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб'єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення (постанова Вищого адміністративного суду України від 16.06.2015 у справі № К/800/6863/15, від 29.11.2016 № К/800/17306/16, № К/800/17393/16 від 29.09.2016, № К/800/13317/15 та від 17.12.2015 № К/800/32134/15).

Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб'єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов'язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов'язати до цього в судовому порядку (постанова Вищого адміністративного суду України від 17.12.2015 у справі №К/31204/15).

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

У справі, що переглядається, повноваження щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою чи надання мотивовано відмови у його наданні, регламентовано частиною 6 статті 118 ЗК України.

Умови, за яких орган відмовляє у наданні дозволу, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, орган повинен надати дозвіл. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу - надати дозвіл або не надати (відмовити). За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями. Тому зазначені повноваження не є дискреційними.

Колегія суддів також вважає за необхідне зауважити, що відповідно до судової практики Європейського суду з прав людини (рішення Олссон проти Швеції від 24.03.1988), запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців. Обсяг таких повноважень суб'єкта владних повноважень повинен мати чіткі межі застосування. Рішення органу влади має бути визнано протиправним у разі, коли істотність порушення процедури потягнуло його неправильність, а за наявністю правової можливості (якщо ідеться про прийняття органом одного з двох рішень надати чи ні певну можливість здійснювати певні дії) суд зобов'язаний відновити порушене право шляхом зобов'язання суб'єкта владних повноважень прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається. Аналогічний підхід має бути застосований і в разі, коли має місце протиправна бездіяльність органу влади щодо неприйняття відповідного рішення у відносинах, коли обставини свідчать про наявність всіх підстав для його прийняття.

Отже, суд першої інстанції правомірно зобов'язав Головне управління Держгеокадастру у Сумській області затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки (кадастровий номер: НОМЕР_1) ОСОБА_3 у власність для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої за межами населених пунктів на території Косівщинської сільської ради Сумського району Сумської області.

В даному випадку, це не є втручанням суду у дискреційні повноваження Головного управління Держгеокадастру у Сумській області, а є обґрунтованим способом захисту порушеного права позивача, оскільки позивач звертався до відповідача з питанням щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, проте відповідач протиправно надав позивачу формальну відмову.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 23 травня 2018 року у справі № 825/602/17.

Як вбачається з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Проте, всупереч наведеним положенням, відповідач не довів правомірності свого рішення щодо відмови ОСОБА_3 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою.

Виходячи з вищезазначеного, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують з підстав, наведених вище.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції підтверджує, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв'язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 243, 245, 246, 250, 315, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Сумській області залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 16.05.2018 по справі № 818/1026/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)А.О. Бегунц
Судді(підпис) (підпис) В.В. Старостін С.С. Резнікова
Повний текст постанови складено 21.09.2018.