Справа № 807/65/18
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2018-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2018 року Львів№ 876/5327/18

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.,

суддів Гудима Л.Я., Довгополова О.М.,

з участю секретаря судового засідання Гнідець Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 04 червня 2018 року у справі № 807/65/18 (час прийняття 13:57 год., м. Ужгород, головуючий суддя Плеханова З.Б., повний текст складений 05 червня 2018 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 Головного управління ДФС у Закарпатській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В :

29 січня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом, в якому з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог просила визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Закарпатській області за №22982-09 від 20.06.2017 року.

Рішенням від 04 червня 2018 року Закарпатський окружний адміністративний суд відмовив у задоволенні позову повністю.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішення прийняте з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, та таким, що суперечить європейським цінностям та гарантіям, які захищаються на міжнародному рівні.

В апеляційній скарзі позивач також зазначає, що суд першої інстанції не звернув належної уваги на ті обставини, що вона та її чоловік ОСОБА_3 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 31 серпня 1958 року по теперішній час. Тому вони з 2004 року є співвласниками будинку по ? частині кожний.

При цьому суд дійшов помилкового висновку про те, що в даному разі норми сімейного права не можуть застосовуватись до даних правовідносин, оскільки під час вирішення спору підлягають застосування усі норми чинного законодавства, які впивають на встановлення істини та правильне вирішення справи.

За таких обставин, позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Головне управління ДФС у Закарпатській області подало відзив на апеляційну скаргу, в якому обґрунтовує правомірність оскарженого позивачем рішення суду першої інстанції та просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга не належить до задоволення з таких підстав.

Суд першої інстанції встановив та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до даних Державного реєстру прав власності на нерухоме майно та свідоцтва про право власності на нерухоме майно ОСОБА_1 є власником житлового будинку, загальною площею 589,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. (а.с.53-58).

27 січня 2015 року рішенням Холмківської сільської ради встановлена ставка податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, розмір якої у Додатку до рішення вказаний 0,2 % до розміру мінімальної заробітної плати , встановленої на 1 січня звітного періоду ( а.с.8,12).

Ужгородська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Закарпатській області провела розрахунок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки та 20.06.2017 року винесла податкове повідомлення-рішення за №22982-09, яким згідно з пп.54.3.3 п.54.3 ст.54 Податкового кодексу України та відповідно до пп.266.7.2 п.266.7 ст.266 Податкового кодексу України визначила ОСОБА_1 суму податкового зобов'язання: податок па нерухоме майно, відмінне під земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об'єктів житлової та нежитлової нерухомості за 2016 рік в розмірі 26294,49 грн. (а.с.11,73).

Згідно поданого відповідачем розрахунку податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки при визначення суми в розмірі 26294 грн. було прийнято до уваги те, що загальна площа будинку позивачки складає 589,7 кв.м.; загальна площа зменшена на пільгову площу 120 кв.м.; ставка податку за 2016 рік - 0.2% згідно рішення Холмківської сільської ради від 27.01.2015 року , виходячи із суми заробітної плати встановленої на 1 січня 2016 року в розмірі 1378 грн. і збільшена на 25000 грн.(а.с.73).

Не погоджуючись із діями контролюючого органу, позивач звернулась до ДФС України зі скаргою, у якій просила скасувати податкове повідомлення-рішення №22982-09 від 20.06.2017 року . Рішенням про результати розгляду скарги 08.08.2017 року ДФС України відмовила позивачу у задоволенні скарги ( а.с.6-7).

23 серпня 2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 уклали договір про те, що житловий будинок АДРЕСА_1, набутий сторонами під час перебування в зареєстрованому шлюбі, а правовстановлюючий документ на зазначене майно зареєстрований за одним з подружжя ОСОБА_1, сторони вирішили здійснити визначення часток в спільному майні подружжя, за яким право власності на 1/2 частку будинку належить ОСОБА_4 (а.с.9,10).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що при винесенні податкового повідомлення-рішення відповідач діяв в межах своєї компетенції та у відповідності до вимог податкового законодавства.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку апеляційного суду, відповідають фактичним обставинам справи, нормам матеріального права та є вірними.

Так, відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу (ПК) України ( в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), об'єктом оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є житлова та нежитлова нерухомість, в тому числі її частка.

Платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості (підпункт 266.1.1 пункт 266.1 статті 261 ПК України ).

Відповідно до положень підпунктів 266.3.1 та 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України, базою оподаткування є загальна площа об'єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об'єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

За змістом підпункту 266.4.2 пункту 266.4 статті 266 Податкового кодексу України, сільські, селищні, міські ради та ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, встановлюють пільги з податку, що сплачується на відповідній території, з об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, громадських об'єднань, благодійних організацій, релігійних організацій України, статути (положення) яких зареєстровані у встановленому законом порядку, та використовуються для забезпечення діяльності, передбаченої такими статутами (положеннями). Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об'єктів житлової нерухомості, для фізичних осіб визначаються виходячи з їх майнового стану та рівня доходів.

Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об'єктів житлової та нежитлової нерухомості, для фізичних осіб визначаються виходячи з їх майнового стану та рівня доходів.

Органи місцевого самоврядування до 25 грудня року, що передує звітному, подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням об'єкта житлової та/або нежитлової нерухомості рішення щодо ставок та наданих пільг юридичним та/або фізичним особам зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за формою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Пунктом «б» підпункту 266.4.1 пункту 266.4 статті 266 ПК України передбачено, що база оподаткування об'єкта/об'єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи - платника податку, зменшується для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів;

Таке зменшення надається один раз за кожний базовий податковий (звітний) період (рік).

Згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 ПК України обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості у такому порядку:

а) за наявності у власності платника податку одного об'єкта житлової нерухомості, в тому числі його частки, податок обчислюється, виходячи з бази оподаткування, зменшеної відповідно до підпунктів "а" або "б" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті та відповідної ставки податку;

ґ) за наявності у власності платника податку об'єкта (об'єктів) житлової нерухомості, у тому числі його частки, що перебуває у власності фізичної чи юридичної особи - платника податку, загальна площа якого перевищує 300 квадратних метрів (для квартири) та/або 500 квадратних метрів (для будинку), сума податку, розрахована відповідно до підпунктів "а" - "г" цього підпункту, збільшується на 25000 гривень на рік за кожен такий об'єкт житлової нерухомості (його частку).

З матеріалів справи апеляційний суд вбачає, що рішенням сорок сьомої сесії шостого скликання Холмківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області від 27 січня 2015 року ,,Про місцеві податки і збори" встановлена ставка податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, розмір якої у Додатку до рішення вказаний 0,2 % до розміру мінімальної заробітної плати , встановленої на 1 січня звітного періоду( а.с.8,12).

Враховуючи наведені обставини, колегія суддів дійшла висновку, що податковий орган при визначенні позивачу податкового зобов'язання діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначений законодавством України, оскільки для визначення суми податку використав дані Державного реєстру прав власності на нерухоме майно та свідоцтва про право власності на нерухоме майно, згідно яких ОСОБА_1 є власником житлового будинку, загальною площею 589,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

При цьому розрахунок суми податку здійснений відповідачем у повній відповідності до відповідних пунктів статті 266 ПК України.

Колегія суддів відхиляє доводи позивача про наявність договору про розподіл часток житлового будинку між нею та її чоловіком від 23 серпня 2017 року, оскільки на час винесення оскарженого податкового повідомлення-рішення в Державний реєстр прав власності на нерухоме майно не були внесенні зміни щодо часток подружжя у житловому будинку АДРЕСА_1.

Крім того, суд вірно зазначив, що податок нарахований за 2016 рік, а договір про визначення часток укладений в серпні 2017 року.

Також колегія суддів визнає необхідним зауважити, що податковий орган не наділений повноваженнями під час нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, визначати частки подружжя у нерухомості, а враховує виключно дані Державного реєстру прав власності на нерухоме майно.

Наведені обставини спростовують доводи апеляційної скарги про невідповідність постанови суду першої інстанції нормам матеріального та процесуального права, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства (КАС) України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 229, 243, 310, п. 1 ч. 1 ст.315, ст. ст. 316, 321, 322 , 325, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 04 червня 2018 року у справі № 807/65/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В.В. Святецький

Судді Л.Я. Гудим

О.М. Довгополов

Постанова в повному обсязі складена 25 вересня 2018 року.