Справа № 826/4279/18
Суддя: Лічевецький І.О.
Дата ухвалення: 2018-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/4279/18 Суддя (судді) першої інстанції: Вовк П.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Лічевецького І.О., суддів - Мельничука В.П., Земляної Г.В., при секретарі - Яковенко О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційними скаргами товариства з обмеженою відповідальністю «ДВЄ», Головного управління ДФС у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 травня 2018 року адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ДВЄ» до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання недійсними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ

Товариство з обмеженою відповідальністю «ДВЄ» (надалі за текстом - «ТОВ «ДВЄ») звернулось до суду з позовом про визнання недійсними та скасування: податкового повідомлення-рішення № від 07.02.2018 р., яким позивачеві збільшено суму грошового зобов'язання із сплати податку на прибуток на 627 649 грн.; та податкового повідомлення-рішення № від 07.02.2018 р. в частині зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість на 461 754 грн. 54 коп.

На обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що висновки контролюючого органу про те, що реалізація продукції за ціною нижчою від собівартості має наслідком заниження витрат та завищення податкового кредиту суперечать положенням Податкового кодексу України.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 травня 2018 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № від 07 лютого 2018 р. В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення в частині відмови у задоволенні позову та прийняти нову постанову, якою задовольнити позов у повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що самостійно виготовлена ТОВ «ДВЄ» продукція реалізована за цінами не нижчими від звичайних.

Вказуючи на допущені, на думку Головного управління ДФС у м. Києві, судом порушення норм чинного матеріального законодавства, що призвело до постановлення неправильного судового рішення, відповідач просить скасувати постанову суду першої інстанції в частині задоволення позову та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ «ДВЄ».

Зокрема, скаржник зазначає, що операція з продажу товару за ціною нижче собівартості є потенційно збитковою.

Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, Київський апеляційний адміністративний суд дійшов наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що у період з 11.09.2017 р. по 17.01.2018 р. посадовцями Головного управління ДФС у м. Києві проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «ДВЄ» податкового законодавства за період з 01.01.2014 р. по 30.06.2017 р., валютного - за період з 01.01.2014 р. по 30.06.2017 р., єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування - за період з 01.01.2014 р. по 30.06.2017 р.

Результати перевірки оформлено актом № 21/26-15-14-01-03/37269061 від 24.01.2018р.

Згідно цьому акту позивачем, серед іншого, порушено вимоги ст.ст. 138, 188, 198 Податкового кодексу України (надалі за текстом - «ПК України») внаслідок чого занижено суму податку на прибуток за 2014 р. на 502 119 грн. та завищено суму від'ємного значення податку на додану вартість, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду за червень 2017 р. на 560 049 р.

Такий висновок контролюючого органу вмотивовано наступним.

Протягом 2014 р. ТОВ «ДВЄ» здійснило реалізацію виготовленої продукції (сумок та рюкзаків) нижче її собівартості на загальну суму 2 789 549 грн. 45 коп.

Відповідно до пункту 138.4 статті 138 ПК України витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Оскільки операція з продажу товару за ціною нижче собівартості є збитковою, відповідач дійшов висновку про завищення собівартості реалізованої продукції на 2 789 549 грн.

Також, за даними бухгалтерського обліку протягом 2015 р. позивачем реалізовано готову продукцію на суму 2 308 776 грн. 91 коп. за ціною нижче її собівартості.

Статтею 188 ПК України передбачено, що база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче їх собівартості.

Виходячи з наведеного контролюючий орган зробив висновок, що ТОВ «ДВЄ» занижено базу оподаткування операцій з постачання готової продукції на 2 308 776 грн., що призвело до заниження податкових зобов'язань на 461 755 грн.

Крім того, перевіркою встановлено порушення позивачем вимог статті 201 ПК України внаслідок несвоєчасної реєстрації податкових накладних.

За наслідками перевірки Головним управлінням ДФС у м. Києві прийнято: податкове повідомлення-рішення № від 07.02.2018 р., яким позивачеві збільшено суму грошового зобов'язання із сплати податку на прибуток на 627 649 грн., у тому числі 502 119 грн. за основним платежем та 125 530 грн. за штрафними санкціями; та податкове повідомлення-рішення № від 07.02.2018 р., яким ТОВ «ДВЄ» зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість на 560 049 грн.

Податкове повідомлення-рішення № від 07.02.2018 р. в частині застосування штрафних зменшення розміру від'ємного значення ПДВ у зв'язку з порушенням граничних термінів реєстрації податкових накладних позивачем не оспорюється.

Згідно з пунктом 138.1 статті 138 ПК України (тут та надалі норми ПК України у редакціях, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин) витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті; інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

За змістом підпункту 138.1.1 пункту 138.1 названої статті ПК України витрати операційної діяльності включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Відповідно до пункту 138.4 статті 138 ПК України витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

За приписами пункту 138.8 ст. 138 ПК України собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме: прямих матеріальних витрат; прямих витрат на оплату праці; амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку; вартості придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну).

Пункт 4 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 318 від 31 грудня 1999 р. та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19 січня 2000 р. за № 27/4248, визначає об'єкт витрат, як продукцію, роботи, послуги або вид діяльності підприємства, які потребують визначення пов'язаних з їх виробництвом (виконанням) витрат.

Згідно пункту 6 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 «Витрати» витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов'язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.

Відповідно до пункту 11 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 «Витрати» собівартість реалізованої продукції (робіт, послуг) складається з виробничої собівартості продукції (робіт, послуг), яка була реалізована протягом звітного періоду, нерозподілених постійних загальновиробничих витрат та наднормативних виробничих витрат. До виробничої собівартості продукції (робіт, послуг) включаються: прямі матеріальні витрати; прямі витрати на оплату праці; інші прямі витрати; змінні загальновиробничі та постійні розподілені загальновиробничі витрати.

Пунктом 12 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 «Витрати» до складу до складу прямих матеріальних витрат віднесено вартість сировини та основних матеріалів, що утворюють основу вироблюваної продукції, купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат.

Аналіз наведених правових норм дає підстави погодитись з висновком суду першої інстанції про те, що ПК України не містить положень, які б передбачали, що реалізація продукції за ціною нижче її собівартості має наслідком завищення собівартості та призводить до заниження витрат за такими господарськими операціями.

Окружний адміністративний суд також вірно звернув увагу на те, що абзацом 2 пункту 188.1 статті 188 ПК України прямо передбачено, що база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче їх собівартості, а відтак відповідачем правомірно прийнято податкове повідомлення-рішення № від 07.02.2018 р.

Посилання позивача на те, що згідно абзацу першого пункту 188.1 названої статті ПК України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості (у разі здійснення контрольованих операцій - не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу), обґрунтовано не взято судом до уваги, оскільки у даній правовій ситуації операції з реалізації ТОВ «ДВЄ» власної продукції не відносяться до контрольованих в розумінні статті 39 ПК України.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційні скарги товариства з обмеженою відповідальністю «ДВЄ», Головного управління ДФС у м. Києві залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 травня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на постанову суду може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Постанова складена в повному обсязі 18 вересня 2018 р.

Головуючий суддя І.О.Лічевецький

суддя В.П.Мельничук

суддя Г.В.Земляна