Справа № 820/1614/17
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2018-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2018 р. м. ХарківСправа № 820/1614/17
Харківський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії:

головуючого судді: Жигилія С.П.

суддів: Перцової Т.С. , Спаскіна О.А.

за участю: секретаря судового засідання - Ващук Ю.О.

представника позивача - ОСОБА_1

представників відповідача - ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 15.11.2017р. (суддя Бадюков Ю.В.; м. Харків) по справі № 820/1614/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Корсель"

до Головного управління ДФС у Харківській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Корсель" (далі по тексту позивач, ТОВ "Корсель", підприємство) звернулося до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Харківській області (далі по тексту відповідач, ГУ ДФС у Харківській області, контролюючий орган, податковий орган) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення від 07.04.2017 року № НОМЕР_1.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2017 року адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Корсель" - задоволено.

Скасовано податкове повідомлення - рішення від 07.04.2017 року № НОМЕР_1 про збільшення Товариству з обмеженою відповідальністю "Корсель" суми грошового зобов'язання з податку на прибуток в сумі 8161080, 75 грн. (вісім мільйонів сто шістдесят одна тисяча вісімдесят гривень), в тому числі 7387733, 00 грн. (сім мільйонів триста вісімдесят сім тисяч сімсот тридцять три гривні) за податковими зобов'язаннями та 773347, 75 грн. (сімсот сімдесят три тисячі триста сорок сім гривень 75 копійок) за штрафними (фінансовими) санкціями.

Стягнуто з Головного управління ДФС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, код за ) за рахунок бюджетних асигнувань витрати по оплаті судового збору на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Корсель" (61037, м. Харків, проспект Московський, 199, корп. Д5, оф. 228, ) у розмірі 122416, 21 грн. (сто двадцять дві тисячі чотириста шістнадцять гривень 21 копійка).

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 21.12.2017 року, прийнявши по справі нове судове рішення, яким в задоволенні позову ТОВ "Корсель" відмовити.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги відповідач посилається на обставини порушення позивачем вимог податкового законодавства, зафіксовані у акті перевірки від 20.03.2017 № 1273/20-40-14-05-19/35587016, які призвели до завищення підприємством суми витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування на загальну суму 41 042 691 грн., внаслідок неправомірного визначення витрат пов'язаних зі збутом послуг у фінансовій звітності за 2015 рік та перше півріччя 2016 року.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому він, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, безпідставності доводів апеляційної скарги, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що у період з 02.03.2017 року по 13.03.2017 року головним державним ревізором-інспектором відділу перевірок інших галузей економіки управління аудиту ОСОБА_4, головним державним ревізором-інспектором відділу перевірок інших галузей економіки управління аудиту ГУ ДФС у Харківській області ОСОБА_5, головним державним ревізором-інспектором відділу контрольно-перевірочної роботи управління податків і зборів з фізичних осіб Київської ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області ОСОБА_6, на підставі наказу від 02.03.2017р. №775, проведено виїзну позапланову перевірку ТОВ "Корсель" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 по 06.09.2016 рр.

За результатами проведеної перевірки фахівцями контролюючого органу складено акт № 1273/20-40-14-05-19/35587016 від 20.03.2017 (т. 1, а.с. 20-64), згідно висновків якого встановлено порушення підприємством вимог п.п.134.1.1 п.134.1 ст 134 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI із змінами та доповненнями, п. 7. п. 19. П(С)БО 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999р. №318 та зареєстрованого в міністерстві юстиції України 19.01.2000 за №27/4248, пункт 2 ст.3, ст.4, ст.9 Закону України від 16.07.1999р. №996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п. 6, 7, 9 П(С)БО 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999р. №318 та зареєстрованого в міністерстві юстиції України 19.01.2000 за №27/4248, внаслідок неправомірного визначення витрат повязаних зі збутом послуг у фінансовій звітності за 2015 рік та півріччя 2016 року завищено суму витрат, що враховується при визначенні обєкту оподаткування на загальну суму 41 042 961 грн. у т.ч. за 2015 рік 23 857 455,61 грн.; за півріччя 2016 року 17 185 505,59 грн.

Як вбачається із акту перевірки, ТОВ «КОРСЕЛЬ» в період перевірки не надано первинні документи, які підтверджують дані оборотно-сальдових відомостей по рах. 93 «Витрати на збут» за період з 01.01.2015 по 30.06.2016 року. ТОВ «КОРСЕЛЬ» перевіряючим не надано звіти, які підтверджують, що співробітниками підприємства проводиться робота повязана зі збутом та просуванням послуг, а саме: збір, обробку і узагальнення інформації про операції, що становлять і забезпечують процеси збуту; узагальнення інформації про витрати і результати діяльності пов'язаної зі збутом в зручному виді для цілей управління; збір і обробку інформації про можливості ринку. Крім того, до складу витрат ТОВ «КОРСЕЛЬ» віднесено вартість паливо - мастильних матеріалів, заробітна плата водіїв та нарахування на неї, витрати на утримання та поліпшення основних засобів, однак в порушення ведення бухгалтерського обліку до перевірки не надано документи підтверджуючі дані витрати, а саме:

1) Акти на списання паливно-мастильних матеріалів. Основним документом, на підставі якого повинні списуватись паливо і паливно-мастильні матеріали при здійсненні міжнародних автомобільних вантажоперевезень є міжнародна товарно-транспортна накладна типу СМК за умови, що факт надання даних транспортних послуг підтверджено відповідним актом між Замовником та ТОВ «КОРСЕЛЬ». Крім того списання паливно-мастильних матеріалів у бухгалтерському обліку в обовязковому порядку здійснюється з урахуванням норм витрат, які затверджені наказом Мінтрансу України «Про затвердження Норм витрат палива і мастильних матеріалів на автомобільному транспорті» від 10.02.98 р. № 43 (зі змінами та доповненнями, за текстом - наказ № 43).

2) Акти здачі - прийняття робіт, акти про надання послуг по технічному обслуговуванню та поточному ремонту транспортного засобу на станції технічного обслуговування (СТО), дефектні відомості, акти списання запасних частин у разі проведення поточного ремонту власними силами. Якщо підприємство проводило технічне обслуговування та ремонт транспортного засобу на станції технічного обслуговування (СТО), то згідно з Правилами надання послуг з технічного обслуговування і ремонту автомобільних транспортних засобів, затвердженими наказом Мінтрансу від 11.11.2002 р. № 792 (далі - Правила № 792), при наданні замовникові послуг з ТО автомобіля оформлюється один із документів, вказаних у п. 26 зазначених Правил. Так, розрахунковими документами, що засвідчують надання послуг з технічного обслуговування, є: - акт передачі-приймання транспортного засобу (його складових) після надання послуг з технічного обслуговування; наряд-замовлення; квитанція про оплату робіт; рахунок-фактура; податкова накладна (для юридичних осіб).

3) Бухгалтерська довідка підтверджуюча, що нарахована заробітна плата та командировочні витрати пов'язані зі збутом послуг, або міжнародними автомобільними вантажоперевезеннями. В даній бухгалтерській довідці використовуються дані відомостей обліку робочого часу та відпочинку водія, дані тахографа, у відповідності до п. 6.1 Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого наказом Мінінфраструктури від 07.06.2010 р. № 340, Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженій наказом Мінінфраструктури від 24.06.2010 р. № 385 (тахограф - обладнання, яке є засобом вимірювальної техніки, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їх водіїв).

Як вказав контролюючий орган в акті перевірки, аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для визначення витрат повязаних зі збутом послуг (вантажні перевезення) експедиторські послуги) мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином оформленими первинними документами, які відображають реальність таких операцій, що спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

На підставі висновків акту перевірки № 1273/20-40-14-05-19/35587016 від 20.03.2017, Головним управлінням ДФС у Харківській області прийнято податкове повідомлення-рішення від 07.04.2017 № НОМЕР_1, яким збільшено ТОВ "Корсель" суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств на суму у загальному розмірі 8161080, 75 грн., в т.ч. 7387733 грн. - основного зобов'язання, 773347,75 грн. - штрафними (фінансовими) санкціями.

Не погодившись з прийнятим відповідачем рішенням, позивач звернувся з даним позовом до суду про його скасування.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем як субєктом владних повноважень не доведено порушення позивачем податкової дисципліни і, як наслідок, правомірність та обґрунтованість оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з такого.

Зі змісту пп.134.1.1. п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) обєктом оподаткування податком на прибуток є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Згідно із п. 44.2 ст. 44 Податкового кодексу України, для обрахунку об'єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" №998-XIV від 16.07.1999 бухгалтерський облік та фінансова звітність ґрунтуються, зокрема, на принципі відповідності доходів і витрат. Для визначення фінансового результату звітного періоду необхідно порівняти доходи звітного періоду з витратами, що були здійснені для отримання цих доходів. При цьому доходи і витрати відображаються в бухгалтерському обліку та фінансовій звітності в момент їх виникнення незалежно від дати надходження або сплати коштів.

Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 "Витрати" затверджено наказом Міністерства фінансів України №318 від 31.12.1999, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19.01.2000 за №27/4248 (П(С)БO 16), визначає методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про витрати підприємства та її розкриття в фінансовій звітності.

Згідно із п. 6 П(С)БO 16 витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.

В силу вимог п. 7 П(С)БO 16, витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені. Витрати, які неможливо прямо пов`язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійсненні. Якщо актив забезпечує одержання економічних вигод протягом кількох звітних періодів, то витрати визнаються шляхом систематичного розподілу його вартості (наприклад, у вигляді амортизації) між відповідними звітними періодами (п.8 П(С)БO 16).

Відповідно до п.9 П(С)БO 16 не визнаються витратами й не включаються до звіту про фінансові результати: платежі за договорами комісії, агентськими угодами та іншими аналогічними договорами на користь комітента, принципала тощо; попередня (авансова) оплата запасів, робіт, послуг; погашення одержаних позик; інші зменшення активів або збільшення зобов'язань, що не відповідають ознакам, наведеним у пункті 6 цього Положення (стандарту); витрати, які відображаються зменшенням власного капіталу відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку; балансова вартість валюти.

За правилами п.11 П(С)БO 16 собівартість реалізованої продукції (робіт, послуг), яка входить до складу витрат, складається з виробничої собівартості продукції (робіт, послуг), яка була реалізована протягом звітного періоду, нерозподілених постійних загальновиробничих витрат та наднормативних виробничих витрат. В свою чергу, до виробничої собівартості продукції (робіт, послуг) включаються: прямі матеріальні витрати; прямі витрати на оплату праці; інші прямі витрати; змінні загальновиробничі та постійні розподілені загально-виробничі витрати.

Для розрахунку податку на прибуток підприємство використовувало первині документи та регістри бухгалтерського обліку, що є основою для розрахунку таких податків, як податок на додану вартість, податок з доходів фізичних осіб, військового збору.

Згідно акту перевірки, на сторінці 28, відображеної у рядку 10.1 «Декларації з податку на додану вартість» суми «Придбання (виготовлення, будівництво, спорудження, створення) з податком на додану вартість на митній території України товарів/послуг та необоротних активів з метою їх використання виключно в межах господарської діяльності платника податку, для здійснення операцій, які підлягають оподаткуванню за основною та нульовою ставкою» показника за період з 01.01.2015р. по 31.08.2016р., зазначено про надані товариством прибуткові накладні, банківські виписки, платіжні документи, акти виконаних робіт, журнали-ордери та відомості по бухгалтерським рахункам 20 «Виробничі запаси», 311 2поточні рахунки у вітчизняній валюті», 371 2 Розрахунки по авансах виданих», 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками», 685 «Розрахунки з іншими кредиторами», 92 «Адміністративні витрати», 93 «Витрати на збут» та інші. Порушень декларування податку на додану вартість, що розрахований на підставі первинних документів, оформлених належним чином, та регістрів бухгалтерського обліку, складених відповідно до вимог чинного законодавства, не встановлено.

Також, з акту перевірки (сторінки 35-36) вбачається, якими саме документами підприємство нараховує заробітну плату та обліковує кошти, видані під звіт робітникам підприємства, в тому числі на відрядження. Порушень, щодо оформлення документів чи нарахувань, які є основою для визнання витрат при розрахунку податку на прибуток, інспектором-ревізором не виявлено.

Згідно пояснень представника позивача, специфіка роботи підприємства полягає в тому, що задля зменшення витрат при здійсненні рейсів власними автомобілями, надання транспортно-експедиційних послуг може здійснюватися під час одного відрядження кільком замовникам.

Так, акти надання транспортно-експедиційних послуг підписуються із Замовниками за договірною вартістю робіт по факту закінчення надання послуги.

Таким чином, ТОВ "Корсель", на виконання абзацу другого пункту 7 П(С)БУ 16 «Витрати» відображає витрати, що було понесено під час надання транспортно-експедиційних послуг, у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені (зазвичай, наступному за періодом визнання доходів), та відображає в складі витрат, повязаних зі збутом та таких, які направлені на отримання доходу, тому що повязані із здійсненням транспортно-експедиційної діяльності (рахунок обліку 93 «Витрати на збут»).

Підставою для визнання таких витрат є наступні, оформлені із зазначенням прізвищ і підписів осіб, які брали участь у їх складанні, та надані для перевірки документи: договори та додаткові угоди до них, акти виконаних та отриманих послуг, акти прийому передачі робіт, видаткові накладні, CMR, подорожні листи та звіти про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт, первині банківські документи, документи з розрахунку заробітної плати та інші, що оформлені згідно діючого законодавства під час проведення операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення згідно із Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.99 р. № 996-XIV.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 року №996-XIV, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

До суду надано належним чином завірені копії первинних документів, що підтверджують здійснення власної господарської діяльності (договори, акти виконаних послуг, звіти про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт, виписки банку, відомості нарахування заробітної плати, табелі обліку робочого часу, акти на списання паливно-мастильних матеріалів та ін.) та регістри бухгалтерського обліку, із зазначенням прізвищ і підписами осіб, які брали участь у їх складанні, в яких наведена узагальнена інформація про витрати (синтетичний облік - відомості по рахунках 92, 94, 94, аналітичний облік відомості по рахунках 80,81,82,83,84, загальні оборотно-сальдові відомості по всіх рахунках) і результати діяльності (аналіз та відомості по рахунках 70, 79), повязаної зі збутом транспортно-експедиційних послуг (т. 2, а.с. 11-25, т. 3, а.с. 1-250, т. 4, а.с. 1-250, т. 5, а.с. 1-250, т. 6, а.с. 1-250, т. 7, а.с. 1-250, т. 8, а.с. 1-250, т. 9, а.с. 1-247, т. 10, а.с. 1-250, т. 11, а.с. 1-250, т. 12, а.с. 1-249, т. 13, а.с. 1-250, т. 14, а.с. 1-248, т. 15, а.с. 1-250, т. 16, а.с. 1-250, т. 17, а.с. 1-253, т. 18, а.с. 1-250, т. 19, а.с. 1-250, т. 20, а.с. 1-250, т. 21, а.с. 1-250, т. 22, а.с. 1-250, т. 23, а.с. 1-191).

Вищевказані документи не мають дефектів форми, змісту або походження, котрі в силу ст.9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, п. 2.4 Положення № 88 спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості, призвели до зміни в структурі активів платника податків

Дослідивши копії наданих до суду первинних документів, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що всі операції в повному обсязі відображені в бухгалтерському та податковому обліках позивача, що також не заперечується відповідачем у акті перевірки.

Відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року №996-ХІУ на підприємстві наказом про облікову політику підприємства від 29.12.2014р. №2-ОП встановлено такі принципи, методи і процедури для ведення обліку, складання та подання фінансової, статистичної та податкової звітності:

Бухгалтерський облік ведеться підприємством безперервно з дня реєстрації. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, що складаються під час фактичного здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів головним бухгалтером ТОВ «Корсель» складаються зведені облікові документи (журнали-ордери, відомості, картки рахунків), що формуються за допомогою програмного забезпечення для ведення бухгалтерського обліку, а саме 1с «Бухгалтерія». На підприємстві щомісячно друкуються та розшиваються для архівного зберігання разом із первинними документами такі регістри бухгалтерського обліку: Оборотно-сальдова відомість - по всіх рахунках обліку разом, Оборотно-сальдова відомість - по рахунках 1, 2 , 3, 6, 8, 9 класу рахунків обліку, Картка рахунку - додатково для обліку руху грошових коштів по 30, 31 рахункам, Аналіз рахунку - по 70,79 рахунках.

Згідно з Положенням (стандартом) бухгалтерського обліку 16 «Витрати» витрати відображаються у балансі одночасно із зменшенням активів або збільшенням зобовязань, а у Звіті про фінансові результати одночасно з доходами, для отримання яких вони понесені. Первинна вартість запасів визначається відповідно до Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 9 «Запаси» за методом собівартості перших за часом надходження запасів (ФІФО). Аналітичний облік руху товарно-матеріальних цінностей відображається у кількісно-сумовому вимірі. Вартість малоцінних та швидкозношуваних предметів, що передані в експлуатацію, списується з балансу з подальшою організацією оперативного кількісного обліку таких предметів за місцями експлуатації відповідальними особами протягом строку їх фактичного використання.

Інформація про операції, що становлять і забезпечують процеси збуту, відображена на рахунках 36, 371, 63, 681 бухгалтерського обліку, в оборотно-сальдових відомостях (із вказанням прізвищ і підписами осіб, які брали участь у їх складанні) та первинних документах, що підтверджують, факти здійснення господарських операцій та було використано для складання облікових регістрів.

Щодо документів, оформлення яких здійснюється згідно діючого законодавства України і є пiдставою для нарахування працівникам заробiтної плати слід зазначити, що згідно листа Міністерства фінансів України від 01.12.2016р. №31-11170-16-29/34246 «У разі придбання працівником за власні готівкові кошти товарів для потреб підприємства, використання власних коштів у відрядженні до бухгалтерської служби подається у визначені законодавством строки Звіт про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт, форму та Порядок складання якого затверджено наказом Міністерства фінансів України від 28.09.2015 р. N 841 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 10.03.2016 р. N 350).

Якщо керівник підприємства підтвердив доцільність та обґрунтованість здійснених працівником витрат та затвердив зазначений Звіт, бухгалтерська служба відповідно до Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов'язань і господарських операцій підприємств і організацій, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 30.11.99 р. N 291, відображає у бухгалтерському обліку зобов'язання перед підзвітною особою, визнане підприємством, за кредитом субрахунку 372 "Розрахунки з підзвітними особами" рахунку 37 "Розрахунки з різними дебіторами"», що в свою чергу приводить до реальних змін майнового стану підприємства виникає заборгованість перед працівником, визнаються понесені витрати.

За таких обставин, колегія суддів не знаходить підстав для визнання правильними висновків відповідача про порушення позивачем вимог п.134.1.1. п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України внаслідок завищення витрат, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування на загальну суму 41 042 961 грн, у т.ч. за 2015 рік 23 857 455,61 грн. та за півріччя 2016 року 17 185 505,59 грн.

Разом з цим слід зазначити, що у відповідності до п.п.2 п.4 розд. III Порядку № 727, у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті документальної перевірки фактом порушення необхідно: чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів (міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України і якими регулюються питання оподаткування), що порушені платником податків, зазначити період (календарний день, місяць, квартал, півріччя, три квартали, рік) фінансово-господарської діяльності платника податків та господарську операцію, при здійсненні якої вчинено це порушення; зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку, навести регістри бухгалтерського обліку, кореспонденцію рахунків операцій та інші документи, повязані з обчисленням і сплатою податків, зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення; у разі відсутності первинних документів, документів податкового або бухгалтерського обліку, інших документів, що підтверджують факт порушення, або у разі ненадання їх для перевірки - зазначити перелік цих документів.

В порушення зазначених приписів контролюючий орган під час перевірки взаємовідносин позивача не зазначив та не дослідив первинних документів бухгалтерського обліку позивача, що відносяться до господарських операцій при здійсненні яких вчинено порушення; не зазначено первинні документи, на підставі яких вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку, не наведено регістри бухгалтерського обліку, кореспонденцію рахунків операцій та інших документів, повязаних з обчисленням і сплатою податків, зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинній на час винесення судом першої інстанції постанови) в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищенаведене, відповідачем під час розгляду даної адміністративної справи не доведено правомірності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, разом з тим позивачем на підставі належних та допустимих доказів повністю доведено обґрунтованість заявлених позовних вимог.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що податкове повідомлення-рішення від 07.04.2017 року № НОМЕР_1 про збільшення позивачу суми грошового зобов'язання з податку на прибуток в сумі 8161080, 75 грн підлягає скасуванню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 229, 241, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Харківській області залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 15.11.2017 по справі № 820/1614/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_7
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_8 ОСОБА_9
Повний текст постанови складено 25.09.2018.