Справа № 810/1231/18
Суддя: Брагіна О.Є.
Дата ухвалення: 2018-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2018 року м. Київ № 810/1231/18

Суддя Київського окружного адміністративного суду Брагіна О.Є., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

до Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовною заявою, в якій просить визнати протиправною відмову Департаменту соціального захисту населення КОДА від 17.10.2017 №05-49-2649 у встановлені їй статусу особи, постраждалої внаслідок ЧАЕС категорії 1 та зобов'язання відповідача прийняти відповідне рішення. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що вона є особою, постраждалою внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджується відповідним посвідченням та згідно з довідкою до акту МСЕК є інвалідом 3 групи, захворювання якого пов'язане з впливом аварії на ЧАЕС, а тому має право на встановлення їй статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 з видачею посвідчення встановленого зразка. При зверненні до ДСЗН КОДА щодо видачі їй посвідчення особи, постраждалої внаслідок ЧАЕС, їй було відмовлено листом від 17.10.2017р. №05-49-2649 з підстав виключення місця проживання заявниці із зони посиленого радіологічного контролю. Не погоджуючись із відмовою, позивачка звернулась до суду.

Відповідач проти позову заперечував. У поданих суду запереченнях зазначив, що Законом України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28.12.2014 року №76 VІІІ виключено абзац п`ятий частини другої статті 2 Закону України "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи", а саме, виключено зону посиленого радіоекологічного контролю, а тому вказує на відсутність законодавчо обґрунтованих підстав для видачі ОСОБА_1 посвідчення постраждалої від аварії на ЧАЕС 1 категорії.

Дослідивши представлені суду документи, встановивши фактичні обставини справи, якими обґрунтовано позов, суд вважає за необхідне заявлені вимоги задовольнити частково, приймаючи до уваги таке:

23.06.2016 р., позивачку визнано інвалідом 3 групи довічно внаслідок захворювання, пов'язаного з впливом аварії на ЧАЕС, що підтверджується копією довідки до акту огляду МСЕК серії АВ №0513366 від 23.06.2016 р. Також експертним висновком Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС від 04.02.2015 р. №269 встановлено, що захворювання пов'язане з впливом аварії на Чорнобильській АЕС.

Згідно з копією посвідчення від 07 вересня 1993 року серії В-І №766397 ОСОБА_1 має статус громадянки, який постійно проживає на території зони посиленого радіологічного контролю (категорія 4), посвідчення є безстроковим та діє на усій території Української РСР.

У відповідь на подання виконавчого комітету Фастівської міської ради Київської області, внесеного до Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації щодо видачі позивачці посвідчення особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, відповідач, своїм листом від 17 жовтня 2017 року № 05-49-2649 відмовив у видачі ОСОБА_1 посвідчення особи, постраждалої внаслідок аварії на ЧАЕС 1 категорії. Відмова мотивована тим, що 28.12.2014 прийняли Закон України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність деяких законодавчих актів України», на підставі якого виключено абз. 5 ч. 2 ст. 2 Закону України «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи», а саме: з переліку територій, що зазнали радіоактивного забруднення, виключено зону посиленого радіоекологічного контролю.

Цим же законом з Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» виключена ст. 23, яка передбачала компенсації та пільги громадянам, віднесеним до потерпілих від Чорнобильської катастрофи категорії 4.

Надаючи правової оцінки відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного:

статтею 9 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 р. № 796-XII визначено, що особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є: учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків; потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Пунктом 4 частини 1 статті 11 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено, що до потерпілих від Чорнобильської катастрофи категорії 4 належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у тій зоні не менше 4 років. Тобто, виключення законодавцем з 01.01.2015 з правового поля зони посиленого радіоекологічного контролю не позбавляє особу статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 4, оскільки наявність такого статусу пов'язано, зокрема, з фактом постійного проживання або постійної роботи чи постійного навчання на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови проживання або роботи чи постійного навчання станом на 1 січня 1993 року у цій зоні не менше чотирьох років. Окрім того, суд зазначає, що посвідчення категорії 4 підтверджує даний статус і є постійно діючим, якщо не буде змінений на іншу категорію.

За приписами п.1 ч.1 ст.14 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи: інваліди з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи (статті 10, 11 і частина третя статті 12), щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, хворі внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу, - категорія 1. Частиною 1 статті 65 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено, що учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України.

Згідно п.3 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 1997 року №51 (далі - Порядок №51), інвалідам з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілим від Чорнобильської катастрофи, щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, хворим внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу, віднесеним до категорії 1,видаються посвідчення синього кольору, серія А.

Як слідує із матеріалів справи, позивачка має статус громадянки, яка постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю, віднесеного до 4 категорії, також останній встановлено третю групу інвалідності, причина інвалідності: захворювання пов'язане з впливом аварії на ЧАЕС. Між тим, доводи відповідача про те, що Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів» від 28.12.2014 року №76-VІІІ виключено абзац 5 частини 2 статті 2 Закону України «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи», а саме виключено зону посиленого радіоекологічного контролю, що вказує на те, що ОСОБА_1. з 01.01.2015 року не проживає на забрудненій території, суд вважає необґрунтованими, оскільки її право на отримання посвідчення особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи, регламентовано не цією статтею, а статтею 14 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Положеннями статті 12 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» встановлено, що причинний зв'язок між захворюванням, пов'язаним з Чорнобильською катастрофою, частковою або повною втратою працездатності громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, і Чорнобильською катастрофою визнається встановленим (незалежно від наявності дозиметричних показників чи їх відсутності), якщо його підтверджено під час стаціонарного обстеження постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи уповноваженою медичною комісією не нижче обласного рівня або спеціалізованими медичними установами Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, які мають ліцензію центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони здоров'я.

Разом з тим, з викладених правових норм вбачається, що достатньою та необхідною умовою для видачі особі посвідчення постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи, є сукупність таких підстав як: 1) встановлення інвалідності; 2) наявність довідки МСЕК про причинно-наслідковий зв'язок настання інвалідності особи із аварією на ЧАЕС. Тому, визначення території, на якій проживає заявниця не зоною радіоактивного забруднення, не впливає на спірне право особи на отримання посвідчення постраждалого внаслідок аварії на ЧАЕС.

Згідно з п.10 Порядку №51 видача посвідчень провадиться: іншим потерпілим і учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також дружині (чоловіку) або опікуну дітей померлого громадянина, смерть якого пов'язана з Чорнобильською катастрофою - Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням місцевих органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування за місцем проживання. Посвідчення видаються: інвалідам із числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілим від Чорнобильської катастрофи, віднесеним до категорії 1, щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, - на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про встановлення інвалідності відповідної групи, пов'язаної з наслідками Чорнобильської катастрофи. Рішення про видачу або відмову у видачі посвідчення приймається у місячний термін з дня надходження необхідних документів до органу, що видає посвідчення.

У зв'язку з викладеним суд вважає безпідставною відмову Департаменту соціального захисту населення КОДА від 17.10.2017 р. №05-49-269.

Разом з тим, суд не знаходить підстав для задоволення вимог в частині зобов'язання відповідача надати такий статус з видачею посвідчення, оскільки правила видачі посвідчень передбачені Порядком №51 передбачають при видачі посвідчення дотримання певних процедур та правил.

Під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень суди незалежно від підстав, наведених у позовній заяві, повинні перевіряти їх відповідність вимогам ч.3 ст.2 КАСУ (пункт 1 постанови Пленуму ВАСУ "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ" від 6 березня 2008 року № 2).

Встановлення невідповідності діяльності суб'єкта владних повноважень хоча б одному із зазначених критеріїв для оцінювання його рішень, дій та бездіяльності може бути підставою для задоволення адміністративного позову, однак лише за умови, що встановлено порушення прав, свобод та інтересів позивача.

Як вказано у постанові від 06.03.2008 р., перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 3 ст. 2 КАС України критеріям, суд не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності. Іншими словами, під дискреційним повноваженням розуміють таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення. Термін "дискреційне повноваження" означає повноваження, яке надає адміністративному органу певний ступінь свободи під час прийняття рішення, таким чином даючи йому змогу вибрати з кількох юридично допустимих рішень те, яке буде найбільш прийнятним.

Отже, з метою захисту прав позивачки, суд вважає за необхідне визнати протиправною відмову Департаменту соціального захисту населення КОДА у вставноленні ОСОБА_1 статусу особи, постраждалої внаслідок аварії на ЧАЕС 1 категорії, проте не знаходить законних підстав перебирати на себе повноваження іншого державного органу, з огляду на що вимоги про зобов'язання відповідачів надати ОСОБА_1 статус постраждалої від аварії на ЧАЕС з видачею посвідчення задоволенню не підлягають.

Розподіл судових витрат здійснюється у відповідності до вимог ч.3 ст.139 КАСУ.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити частково. Визнати протиправною відмову Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації (01196, м. Київ, пл. Лесі Українки, буд. 1, ) від 217.10.2017 р. №05-49-2649. Стягнути на користь ОСОБА_1 (08500, АДРЕСА_1) за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації (01196, м. Київ, пл. Лесі Українки, буд. 1, ) судовий збір у сумі 300 (триста) грн.

У задоволенні решти позовних вимог,- відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 250 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Брагіна О.Є.