Справа № 823/1374/18
Суддя: Степанюк А.Г.
Дата ухвалення: 2018-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 823/1374/18 Суддя першої інстанції: С.О. Кульчицький
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2018 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Степанюка А.Г.,

суддів - Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на прийняте за правилами спрощеного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 10 травня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту фінансів Міністерства оборони України, третя особа ІНФОРМАЦІЯ_2 , про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:
У березні 2018 року ОСОБА_1 (далі Позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Департаменту фінансів Міністерства оборони України (далі Відповідач, Департамент фінансів Міноборони України), третя особа ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі Третя особа, Черкаський ОВК), про:

- визнання протиправними дії Департаменту фінансів Міноборони України щодо відмови у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності третьої групи внаслідок поранення (контузії), отриманого під час виконання обов`язків військової служби, у розмірі 20-ти місячного грошового забезпечення, встановленого законом для інвалідів III групи відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 499 від 28.05.2008 року;

- зобов`язання Департаменту фінансів Міноборони України призначити та виплатити одноразову грошову допомогу у зв`язку з настанням інвалідності третьої групи внаслідок поранення (контузії), отриманого під час виконання обов`язків військової служби, у розмірі 20-ти місячного грошового забезпечення, встановленого законом для інвалідів III групи відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 499 від 28.05.2008 року.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 10.05.2018 року позов задоволено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що право на одноразову грошову допомогу у разі звільнення військовослужбовця виникає у момент встановлення йому інвалідності і не обов`язково обмежується тримісячним строком з моменту звільнення.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Третя особа подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти нове рішення суду апеляційної інстанції, яким відмовити ОСОБА_1 в адміністративному позові у повному обсязі. При цьому наголошує на неврахування судом, що Позивачу встановлено інвалідність ІІІ групи лише у 2012 році, тобто після закінчення встановленого законодавством тримісячного строку після звільнення військовослужбовця, а інвалідність ІІ групи у 2017 року, тобто понад дворічний термін з моменту первинного встановлення інвалідності.

Після усунення визначених в ухвалі від 11.07.2018 року про залишення апеляційної скарги без руху недоліків ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 06.08.2018 року було відкрито апеляційне провадження у справі та встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

У межах встановленого строку відзиву на апеляційну скаргу від учасників справи не надійшло.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 03.09.2018 року справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження на 25.09.2018 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, повно та всебічно дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суд першої інстанції скасувати, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, Позивач проходив строкову військову службу та 17.03.1989 року був звільнений у запас.

Згідно довідки до акту огляду МСЕК серії 10 ААА №919341 ОСОБА_1 28.02.2012 року встановлено ІІІ групу інвалідності у зв`язку з пораненням, закритою черепно-мозковою травмою, контузією та їх наслідками, пов`язаними з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велися бойові дії (а.с. 11).

Позивач звернувся до військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 із заявою про виплату одноразової грошової допомоги в зв`язку з пораненням (контузією) і захворюванням, пов`язаним з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велись бойові дії, до якого додав зафіксовані в останній документи.

Листом від 11.01.2018 року №6/8/5/69 ІНФОРМАЦІЯ_4 направив ОСОБА_1 повідомлення про те, що комісією з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, прийнято рішення про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги (а.с. 12).

Зі змісту доданого до вказаного листа витягу з протоколу від 22.12.2017 року №133 вбачається, що підставою для відмови у призначенні одноразової грошової допомоги стало те, що одноразова грошова допомога виплачується особам, звільненим зі строкової військової служби, у разі встановлення інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мало місце у період проходження служби та не передбачено в інших випадках. Водночас, як зазначено у наведеному вище витязі з протоколу, ОСОБА_1 інвалідність встановлено понад тримісячний строк після звільнення зі служби (а.с. 13).

На підставі встановлених вище обставин, виходячи з системного аналізу приписів ст. ст. 3, 9, 16, 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року №975, Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2018 року №499, суд першої інстанції прийшов до висновку, що право на одноразову грошову допомогу у військовослужбовця виникає і у тому разі, коли інвалідність настала після перебігу тримісячного строку з дня його звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або одержаного каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, яке мало місце у період проходження служби.

Однак з таким висновком суду першої інстанції не можна погодитися з огляду на таке.

Положеннями ст. 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у редакції, яка була чинною на момент звернення за отриманням допомоги листопад-грудень 2017 року) встановлено, що виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон) визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до ч. 9 ст. 16-3 Закону у редакції, що діяла у листопаді-грудні 2017 року, порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року №975, прийнятою відповідно до п. 2 ст. 16-2 та п. 9 ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок №975).

При цьому, пунктом 2 наведеної Постанови передбачено, що особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги:

- допомога, що була призначена, виплачується відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року № 499, Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, що сталися у 2006 році, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2007 року № 284 і Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності співробітників кадрового складу розвідувальних органів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.11.2007 року № 1331;

- допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

Відповідно до п. 3 Порядку №975, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть; у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Отже, на час подання ОСОБА_1 заяви про виплату одноразової грошової допомоги чинним законодавством було закріплено, що моментом виникнення права є дата встановлення інвалідності, а тому застосуванню до спірних правовідносин підлягає законодавство, яке діяло на момент первинного встановлення Позивачу ІІІ групи інвалідності, а саме Закон у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і деяких інших осіб» №328 від 03.11.2006 року, яка діяла з 01.01.2007 року до 01.01.2014 року, Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року № 499 (далі - Порядок №499).

Так, відповідно до ч. ч. 2, 6 ст. 16 Закону у редакції, чинній на момент встановлення ОСОБА_1 інвалідності у 2012 році, у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

У разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби під час проходження військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі, що визначається у відсотках від загальної суми допомоги на випадок загибелі (смерті), встановленої пунктом 5 цієї статті.

У постанові від 26.06.2018 року у справі № 750/5074/17 Верховний Суд підкреслив, що важливою умовою для правильного тлумачення наведених норм ст. 16 Закону у редакції, чинній з 01.01.2007 року до 01.01.2014 року, є розуміння видів військової служби, визначених Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Згідно ч. 2 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України.

За правилами ч. 4 ст. 2 вказаного Закону у редакції до 01.01.2014 року існують такі види військової служби: строкова військова служба; військова служба за контрактом осіб рядового, сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу.

Отже, строкова служба є окремим видом військової служби, що вказує на особливий порядок правового регулювання вказаного виду служби.

За наслідками системного аналізу наведених вище норм Верховний Суд у згаданій постанові прийшов до висновку, що саме частина 6 статті 16 Закону є спеціальною правовою нормою, що містить особливі критерії для встановлення умов виплати одноразової грошової допомоги особам, які проходять строкову військову службу, зокрема:

- особливі суб`єкти отримання допомоги - військовослужбовці строкової військової служби;

- визначений час настання інвалідності - період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби;

- відсутність умови про настання інвалідності після закінчення тримісячного строку після звільнення зі служби.

Аналогічне правило закріплено й у Порядку №499, відповідно до пп. 4 п. 2 якого військовослужбовцям строкової служби у разі поранення (контузії, травми або каліцтва) без встановлення групи інвалідності, заподіяного їм під час проходження військової служби, чи в разі настання інвалідності під час проходження військової служби та особам, звільненим із строкової військової служби, у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період її проходження, залежно від ступеня втрати працездатності - у розмірі, що визначається у відсотках десятирічного грошового забезпечення.

Таким чином, з урахуванням правової позиції Верховного Суду, викладеної, зокрема, у постановах від 26.06.2018 року у справі № 750/5074/17, від 21.08.2018 року у справі № 807/1372/16, судова колегія приходить до висновку, що частиною 6 статті 16 Закону у редакції, яка була чинна на момент встановлення Позивачу інвалідності ІІІ групи у 2012 році, для військовослужбовців строкової військової служби встановлено окремий порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги, відповідно до яких обмежено проміжок часу у який, у разі настання інвалідності, виникає право військовослужбовців строкової військової служби на отримання одноразової грошової допомоги і такий проміжок часу визначений періодом проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби. У разі встановлення інвалідності в період дії зазначеної редакції ст. 16 Закону після спливу трьох місяців від дня звільнення зі служби, права на отримання вказаної одноразової грошової допомоги у військовослужбовця строкової військової служби не виникає.

Відтак, оскільки Позивачу вперше встановлена інвалідність більше ніж через двадцять років після звільнення зі строкової військової служби, право на отримання одноразової грошової допомоги за статтею 16 Закону у ОСОБА_1 відсутнє, що було правильно обґрунтовано Департаментом фінансів Міноборони України, однак помилково не враховано судом першої інстанції.

Крім того, судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, зважаючи на те, що встановлення Позивачу інвалідності відбулося більш ніж через двадцять років з моменту звільнення його зі строкової військової служби та у період дії Закону у редакції до 01.01.2014 року, судова колегія приходить до висновку про передчасність твердження Черкаського окружного адміністративного суду про обґрунтованість позовних вимог, а тому вважає за необхідне рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні рішення неправильно застосовано норми матеріального права, що стали підставою для неправильного вирішення справи. У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду скасувати.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 10 травня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту фінансів Міністерства оборони України, третя особа ІНФОРМАЦІЯ_2 , про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії задовольнити.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 10 травня 2018 року скасувати.

Прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Суддя-доповідач А.Г. Степанюк

Судді В.В. Кузьменко

О.І. Шурко

Повний текст постанови складено « 25» вересня 2018 року.