Справа № 826/6038/17
Суддя: Троян Н.М.
Дата ухвалення: 2018-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/6038/17 Суддя (судді) першої інстанції: Огурцов О.П.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2018 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

Судді-доповідача - Троян Н.М.,

суддів - Бужак Н.П., Файдюка В.В.,

за участю секретаря - Рейтаровської О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Київській області на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 червня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління Держгеокадастру у Київській області про визнання протиправною відмову та зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2017 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому, з урахуванням зміни позовних вимог, просив: визнати протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Київській області щодо розгляду його клопотання про визначення без його погодження та виділення земельної ділянки орієнтовним розміром до 2,0 га в адміністративних межах Білогородської сільської ради з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства та зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Київській області розглянути його клопотання про визначення без його погодження та виділення земельної ділянки орієнтовним розміром до 2,0 га в адміністративних межах Білогородської сільської ради з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства у порядку та строки, передбачені статтею 118 Земельного кодексу України, надати мотивовану відповідь за результатами розгляду вказаного клопотання.

На обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що відповідачем безпідставно відмовлено у поданому ним клопотанні про визначення без його погодження та виділення земельної ділянки орієнтовним розміром до 2,0 га в адміністративних межах Білогородської сільської ради з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, оскільки в зазначеному клопотанні ним визначено всі необхідні дані та обґрунтовано його бажання реалізувати право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки.

При цьому, позивач посилався на те, що визначення чітких меж запитуваної земельної ділянки може бути здійснено відповідно до закону лише на стадії розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 червня 2018 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Київській області щодо розгляду клопотання ОСОБА_3 стосовно відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,000 га, яка розташована в адміністративних межах Білгородської сільської ради Києво - Святошинського району Київської області.

Зобов'язано Головне управління Держгеокадастру у Київській області розглянути клопотання ОСОБА_3 стосовно відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,000 га, яка розташована в адміністративних межах Білгородської сільської ради Києво - Святошинського району Київської області у порядку та строки, передбачені статтею 118 Земельного кодексу України.

В апеляційній скарзі, відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд скасувати рішення та прийняти нове, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Зокрема, апелянт посилався на те, що подане позивачем клопотання розглянуто в межах повноважень та позивачу листом від 10.06.2016 № П-4614/0-3121/6-17 надано відповідь в термін визначений чинним законодавством, а саме, повідомлено, що до клопотання додано графічний матеріал, який не дає можливості ідентифікувати місце розташування бажаної до відведення земельної ділянки.

Відтак, позивачем було зазначено лише орієнтири в районі, які не дають можливості ідентифікувати місце розташування бажаної до відведення земельної ділянки. З наданого графічного матеріалу вбачається, що позивачем виділено не місце знаходження земельної ділянки, а населений пункт, село Білогородка.

Крім того, вказує, що на графічному матеріалі зазначено, що бажаним місцем розташування земельної ділянки є територія Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, тобто територія в межах населеного пункту, а не в адміністративних межах сільської ради за межами населеного пункту.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачем зазначено, що оскільки позивачем подано до Головного управління Держгеокадастру у Київській області належним чином оформлене клопотання про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою з доданими до нього графічними матеріалами, відтак відповідач був зобов'язаний розглянути клопотання у місячний строк і надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або вмотивовану відмову у його наданні.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, позивач звернувся до ГУ Держгеокадастру у Київській області з клопотанням стосовно відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,000 га, яка розташована в адміністративних межах Білгородської сільської ради Києво - Святошинського району Київської області (а.с. 8-9).

Листом від 10.03.2017 № П-4614/0-3121/6-17 Головне управління Держгеокадастру у Київській області повідомило позивачу, що до його клопотання додано графічний матеріал, на якому не зазначено бажане місце розтащування земельної ділянки.

Для прийняття рішення Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області стосовно надання дозволу на розроблення документації зі землеустрою щодо відведення земельної ділянки рекомендовано позивачу звернутися повторно, при цьому подати відповідні графічні матеріали та зазначити більш уточнені дані про бажане місцезнаходження земельної ділянки, зокрема, найменування району, найближчого населеного пункту, орієнтовної відстані від нього, напряму та інших орієнтирів (а.с. 27).

Вважаючи порушенням своїх прав з боку відповідача та з метою їх відновлення позивач звернувся за захистом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що лист від 10.03.2017 № П-4614/0-3121/6-17 не є належним рішенням за результатами розгляду клопотання щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, у той час, як докази на підтвердження факту прийняття наказу за результатами розгляду відповідного клопотання позивача в матеріалах справи відсутні, відтак відповідачем не було відмовлено позивачу у розгляду його клопотання стосовно відведення земельної ділянки у власність, а отже позовна вимога щодо визнання протиправною вказаної відмови є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.

Разом з тим, оскільки відповідачем допущено бездіяльність щодо розгляду клопотання позивача стосовно відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, тому для ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача слід вийти за межі позовних вимог та визнати зазначену бездіяльність протиправною.

У зв'язку із тим, що відповідачем клопотання позивача стосовно відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,000 га, яка розташована в адміністративних межах Білгородської сільської ради Києво - Святошинського району Київської області не було розглянуто у відповідності до вимог чинного законодавства, вказане свідчить про наявність підстав для зобов'язання відповідача розглянути вказане клопотання позивача у порядку та строки, передбачені статтею 118 Земельного кодексу України.

Однак, позовні вимоги про зобов'язання відповідача надати вмотивовану відповідь за результатами розгляду клопотання позивача стосовно відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,000 га, яка розташована в адміністративних межах Білгородської сільської ради Києво - Святошинського району Київської області є такими, що не підлягають задоволенню, оскільки відповідач має прийняти одне з рішень передбачених частиною сьомою статті 118 Земельного кодексу України, а не надати відповідь.

На думку колегії суддів позиція суду першої інстанції є вірною з огляду на наступне.

Земельні відносини регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами (частина перша ст. 3 ЗК України).

За правилами п. «в», «г» частини першої ст. 5 ЗК України земельне законодавство базується, серед іншого, на таких принципах: забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави; забезпечення гарантій прав на землю.

Згідно п. «а» частини другої ст. 22 ЗК України до земель сільськогосподарського призначення належать, зокрема, сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги).

У відповідності до пункту «а» частини третьої статті 22 Земельного кодексу землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Частиною першою статті 116 ЗК України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу.

У відповідності до частин третьої-п'ятої статті 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі:

а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян;

б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій;

в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Згідно ст. 118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Відповідно до частини шостої статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Частиною сьомою статті 118 ЗК України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Крім того, згідно ст. 121 Земельного кодексу України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах:

а) для ведення фермерського господарства - в розмірі земельної частки (паю), визначеної для членів сільськогосподарських підприємств, розташованих на території сільської, селищної, міської ради, де знаходиться фермерське господарство. Якщо на території сільської, селищної, міської ради розташовано декілька сільськогосподарських підприємств, розмір земельної частки (паю) визначається як середній по цих підприємствах. У разі відсутності сільськогосподарських підприємств на території відповідної ради розмір земельної частки (паю) визначається як середній по району;

б) для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара;

в) для ведення садівництва - не більше 0,12 гектара;

г) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара;

ґ) для індивідуального дачного будівництва - не більше 0,10 гектара;

д) для будівництва індивідуальних гаражів - не більше 0,01 гектара.

Розмір земельних ділянок, що передаються безоплатно громадянину для ведення особистого селянського господарства, може бути збільшено у разі отримання в натурі (на місцевості) земельної частки (паю).

Розмір земельної ділянки, що передається безоплатно громадянину у власність у зв'язку з набуттям ним права власності на жилий будинок, не може бути меншим, ніж максимальний розмір земельної ділянки відповідного цільового призначення, встановлений частиною першою цієї статті (крім випадків, якщо розмір земельної ділянки, на якій розташований будинок, є меншим).

При цьому, правовий статус Головного управління Держгеокадастру в області визначено Положенням про Головне управління Держгеокадастру в області затвердженим наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України, від 29.09.2016 №333.

Відповідно до підпункту 13 пункту 4 вказаного Положення Головне управління відповідно до покладених на нього завдань розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством.

Пунктами 8 та 10 Положення №333 встановлено, що Головне управління у межах своїх повноважень видає накази організаційно-розпорядчого характеру. Начальник Головного управління підписує накази Головного управління.

Згідно пункту 1.4 Порядку подання нормативно-правових актів на державну реєстрацію до Міністерства юстиції України та проведення їх державної реєстрації затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2005 №34/5 наказ, розпорядження, постанова, рішення (далі - розпорядчий документ) - акт організаційно-розпорядчого характеру чи нормативно-правового змісту, що видається суб'єктом нормотворення у процесі здійснення ним виконавчо-розпорядчої діяльності з метою виконання покладених на нього завдань та здійснення функцій відповідно до наданої компетенції з основної діяльності, адміністративно-господарських або кадрових питань, прийнятий (виданий) на основі Конституції та інших актів законодавства України, міжнародних договорів України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, та спрямований на їх реалізацію, спрямування регулювання суспільних відносин у сферах державного управління, віднесених до його відання.

Таким чином, рішення про надання дозволу або про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки і оформляється розпорядчим індивідуальним правовим актом - наказом Головного управління Держгеокадастру в області, а не листами у у відповідь на клопотання або заяви.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до ГУ Держгеокадастру у Київській області з клопотанням стосовно відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,000 га, яка розташована в адміністративних межах Білгородської сільської ради Києво - Святошинського району Київської області (а.с. 8-9).

Листом від 10.03.2017 № П-4614/0-3121/6-17 Головне управління Держгеокадастру у Київській області повідомило позивачу, що до його клопотання додано графічний матеріал, на якому не зазначено бажане місце розтащування земельної ділянки.

Для прийняття рішення Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області стосовно надання дозволу на розроблення документації зі землеустрою щодо відведення земельної ділянки рекомендовано звернутися повторно, при цьому подати відповідні графічні матеріали та зазначити більш уточнені дані про бажане місцезнаходження земельної ділянки, зокрема, найменування району, найближчого населеного пункту, орієнтовної відстані від нього, напряму та інших орієнтирів (а.с. 27).

При цьому, матеріали справи не містять доказів прийняття за результатами розгляду вказаного клопотання позивача відповідного наказу.

Отже, відсутність належним чином оформленого наказу відповідача про надання дозволу або про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки після спливу встановленого законом місячного строку розгляду клопотання особи свідчить про те, що орган не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен ухвалити за законом, а отже, має місце протиправна бездіяльність.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 11.04.2018 (справа №806/2208/17).

Відтак, оскільки лист від 10.03.2017 № П-4614/0-3121/6-17 не є належним рішенням за результатами розгляду клопотання щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, вказане свідчить про те, що відповідачем не було відмовлено позивачу у розгляду його клопотання стосовно відведення земельної ділянки у власність, а отже позовна вимога щодо визнання протиправною вказаної відмови є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.

Відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Разом з тим, враховуючи допущення відповідачем бездіяльності щодо розгляду клопотання позивача, для ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача слід вийти за межі позовних вимог та визнати зазначену бездіяльність протиправною.

Відтак, оскільки відповідачем клопотання позивача стосовно відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, розглянуто не було у відповідності до вимог чинного законодавства, тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для зобов'язання відповідача розглянути вказане клопотання позивача у порядку та строки, передбачені статтею 118 Земельного кодексу України.

При цьому, як вірно зазначено судом першої інстанції позовні вимоги про зобов'язання відповідача надати вмотивовану відповідь за результатами розгляду клопотання позивача задоволенню не підлягають, оскільки відповідач має прийняти одне з рішень передбачених частиною сьомою статті 118 Земельного кодексу України, а не надати відповідь.

Посилання апелянта на те, що позивачем зазначено орієнтири в районі, які не дають можливості ідентифікувати місце розташування бажаної до відведення земельної ділянки, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюються на підставі розробленої та затвердженої технічної документації із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельних ділянок або проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. При цьому, у відповідності до частини шостої статті 118 Земельного кодексу України громадяни, подають клопотання, в якому зазначаються цільове призначення земельної ділянки, її орієнтовні розміри та графічні матеріали, на яких зазначають лише бажане місце розташування такої земельної ділянки.

З огляду на викладені обставини, за результатами розгляду апеляційної скарги, з урахуванням наведених норм права, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанцій є законним та обгрунтованим, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин; в ньому повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду щодо встановлених обставин і правові наслідки є правильними.

Згідно з частинами першою-третьою ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, суд апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

За правилами частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.

Керуючись ст.ст. 241, 242, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Київській області - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 червня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач: Н.М. Троян

Судді: Н.П. Бужак

В.В. Файдюк

Повний текст виготовлено: 24 вересня 2018 року.