Справа № 813/4626/17
Суддя: Багрій Василь Миколайович
Дата ухвалення: 2018-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2018 рокуЛьвів№ 876/5427/18

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Багрія В. М.,

суддів Рибачука А. І., Старунського Д. М.,

з участю секретаря судового засідання Болюк Н. В.,

позивача ОСОБА_1,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11 травня 2018 року (рішення ухвалено у м. Львові судом у складі головуючого судді Сподарик Н. І., повний текст рішення виготовлений 15 травня 2018 року) у справі № 813/4626/17 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, Головного управління Національної поліції України у Львівській області про визнання протиправним та скасування наказу, заборону в подальшому звільняти його з органів внутрішніх справ за скороченням штатів та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ (далі - ГУМВС) України у Львівській області, Головного управління Національної поліції (далі - ГУНП) України у Львівській області про визнання протиправним та скасування наказу, заборону в подальшому звільняти його з органів внутрішніх справ за скороченням штатів та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позивач просив визнати протиправним і скасувати наказ ГУМВС України у Львівській області від 08.11.2017 № 1093о/с про звільнення його, ОСОБА_1, з органів внутрішніх справ у запас Збройних сил (через скорочення штатів) за п. 64 «г» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ;

заборонити ГУМВС України у Львівській області в подальшому звільняти його з органів внутрішніх справ за п. 64 «г» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ;

зобов'язати ГУНП у Львівській області відповідно до п. п. 9, 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» прийняти його на службу до поліції на рівнозначну посаду, яку він обіймав працюючи в структурному підрозділі ГУМВС України у Львівській області станом на 06.11.2015, шляхом винесення наказу про прийняття на службу до поліції з 07.11.2015;

стягнути з ГУНП у Львівській області на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 09.10.2017 по день винесення рішення судом у даній справі відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» від 11.11.2015 № 988 та наказу МВС України «Про затвердження Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання» від 06.04.2016 № 260.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 11.05.2018 позивачу в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції оскаржив ОСОБА_1, подавши на нього апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання протиправним і скасування наказу ГУМВС України у Львівській області від 08.11.2017 № 1093о/с та щодо заборони ГУМВС України у Львівській області в подальшому звільняти позивача з органів внутрішніх справ є незаконним та в цій частині підлягає скасуванню, оскільки при вирішенні цих позовних вимог судом неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного їх вирішення. Судом не враховано, що звільнення позивача зі служби в органах внутрішніх справ України в запас Збройних сил за п. 64 «г» (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ є протиправним, оскільки ГУМВС України у Львівській області було при цьому порушено вимоги чинного законодавства України, зокрема, позивач не був попереджений про звільнення через скорочення штатів, не було враховано переважне право позивача на залишення на роботі, не було враховано гарантії працівників органів внутрішніх справ щодо продовження перебування на службі, не було виконано вимог закону щодо реалізації права позивача продовжувати службу в Національній поліції України.

Також, як вважає апелянт, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку в частині позовних вимог щодо заборони ГУМВС України у Львівській області в подальшому звільняти позивача з органів внутрішніх справ, оскільки задоволення цієї вимоги позбавило б відповідача можливості приймати аналогічні протиправні накази та сприяло б усуненню порушень законодавства при звільненні позивача зі служби.

Апелянт просить прийняти постанову, якою, скасувавши рішення суду першої інстанції, задовольнити позовні вимоги про визнання протиправним і скасування наказу ГУМВС України у Львівській області від 08.11.2017 № 1093о/с та про заборону ГУМВС України у Львівській області в подальшому звільняти позивача з органів внутрішніх справ, а також стягнути з ГУМВС України у Львівській області грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 10.10.2017 по 11.05.2018 в сумі 15643, 40 грн.

Вислухавши суддю-доповідача, апелянта, який апеляційну скаргу підтримав, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення з таких підстав.

Відмовляючи позивачу в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 був звільнений з органів внутрішніх справ у запас Збройних сил через скорочення штатів за п. 64 «г» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ з 12.04.2017 відповідно до наказу ГУМВС України у Львівській області від 09.01.2018 № 1113о/с, а не оскаржуваного наказу від 08.11.2017 № 1093о/с. Тому скасування наказу ГУМВС України у Львівській області від 08.11.2017 № 1093о/с не призведе до відновлення прав та інтересів позивача. Щодо позовної вимоги заборонити ГУМВС України у Львівській області в подальшому звільняти позивача з органів внутрішніх справ, то в задоволенні такої відмовлено, оскільки суд не може втручатися в дискреційні повноваження відповідача.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції та, надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, враховує таке.

У справі встановлено, що ОСОБА_1 був прийнятий на службу в органи внутрішніх справ 13.07.2001. З 10.01.2014 позивача було призначено на посаду оперуповноваженого сектору кримінальної міліції у справах дітей Залізничного районного відділу Львівського міського управління ГУМВС України у Львівській області.

Наказом ГУМВС у Львівській області від 06.11.2015 № 831о/с, відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, ОСОБА_1 звільнено у запас за п. 64 «г» (через скорочення штатів) з 06.11.2015.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 30.06.2016 у справі № 813/6277/15, яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 01.09.2016, визнано протиправним та скасовано наказ ГУМВС України у Львівській області від 06.11.2015 № 831о/с в частині звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ України у запас за п. 64 «г» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ через скорочення штатів; поновлено позивача на попередньо займаній посаді з 06.11.2015; стягнуто з Залізничного районного відділу Львівського міського управління ГУМВС України у Львівській області на користь позивача грошове забезпечення за час вимушеного прогулу в розмірі 7300, 20 грн.

Згідно з наказом ГУМВС України у Львівській області від 11.04.2017 № 1031о/с «Про виконання рішення суду» ОСОБА_1 поновлено на раніше займані посаді в структурі Міністерства внутрішніх справ відповідно до вказаних вище судових рішень.

Того ж числа, відповідно до наказу ГУМВС України у Львівській області від 11.04.2017 № 1039 о/с ОСОБА_1 було звільнено зі служби в органах внутрішніх справ України у запас Збройних сил за п. 64 «г» через скорочення штатів з 06.11.2015.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 09.10.2017 у справі № 813/1768/15 визнано протиправним та скасовано наказ ГУМВС України у Львівській області від 11.04.2017 № 1039о/с в частині звільнення позивача з органів внутрішніх справ України за п. 64 «г» (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ через скорочення штатів; поновлено ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого сектору кримінальної міліції у справах дітей Залізничного районного відділу Львівського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області з 06.11.2015; стягнуто з ГУМВС України у Львівській області на користь позивача грошове забезпечення за час вимушеного прогулу в розмірі 8918, 20 грн.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 05.12.2017 у справі № 813/1768/15 постанову Львівського окружного адміністративного суду від 09.10.2017 скасовано та прийнято нову постанову, якою визнано протиправним та скасовано наказ ГУМВС України у Львівській області від 11.04.2017 № 1039о/с в частині звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ України за п. 64 «г» (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ; зобов'язано ГУНП у Львівській області працевлаштувати позивача з 07.11.2015 відповідно до п. 9 розділу XI «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про Національну поліцію» шляхом призначення на посаду інспектора ювенальної превенції Залізничного відділу поліції Головного управління поліції у Львівській області (оскільки вона є аналогічна, тотожна тій посаді яку займав позивач на момент свого звільнення 06.11.2015); поновлено ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого сектору кримінальної міліції у справах дітей Залізничного районного відділу Львівського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області з 12.04.2017; стягнуто з ГУМВС України у Львівській області на користь позивача грошове забезпечення за час вимушеного прогулу в розмірі 13231,10 грн.

У подальшому, відповідно до наказу ГУМВС України у Львівській області від 08.11.2017 № 1092о/с «Про виконання рішення суду» ОСОБА_1 було поновлено на посаді оперуповноваженого сектору кримінальної міліції у справах дітей Залізничного районного відділу Львівського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області відповідно до постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 05.12.2017 у справі №813/1768/15.

Однак, наказом ГУМВС України у Львівській області від 08.11.2017 № 1093о/с ОСОБА_1 було звільнено зі служби в органах внутрішніх справ України у запас Збройних сил з посади оперуповноваженого сектору кримінальної міліції у справах дітей Залізничного районного відділу Львівського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області за п. 64 «г» через скорочення штатів з 06.11.2015.

Крім того, відповідно до наказу ГУНП у Львівській області від 07.03.2018 №160 о/с «Про виконання постанови суду» ОСОБА_1, на підставі його заяви від 07.03.2018 та постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 05.12.2017 у справі № 813/1768/15, призначено на посаду дільничного офіцера поліції відділу превенції патрульної поліції Залізничного відділу поліції ГУНП з 13.04.2017, з присвоєнням спеціального звання капітана поліції.

Разом з тим, як видно з наказу ГУНП у Львівській області від 07.03.2018 №160 о/с «Про виконання постанови суду», ОСОБА_1 був звільнений з органів внутрішніх справ з 12.04.2017 згідно з наказом ГУМВС України у Львівській області від 09.01.2018 № 1113о/с.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції позивач пояснив, що на час розгляду справи в апеляційному порядку він працює в системі органів Національної поліції України.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Об'єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 05.04.2005).

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Взявши до уваги обставини справи, доводи сторін та докази, якими ці доводи обґрунтовані, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що скасування оскаржуваного наказу ГУМВС України у Львівській області від 08.11.2017 № 1093о/с не призведе до відновлення прав та законних інтересів позивача, оскільки ОСОБА_1 був звільнений з органів внутрішніх справ згідно з іншим наказом ГУМВС України у Львівській області від 09.01.2018 № 1113о/с, тому позов в цій частині задоволенню не підлягає.

Щодо позовної вимоги про заборону ГУМВС України у Львівській області в подальшому звільняти позивача з органів внутрішніх справ, то така є безпідставною з огляду на таке.

Відповідно до Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Здійснюючи судочинство, Європейський суд неодноразово аналізував межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами. Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини від 17.12.2004 у справі «Педерсен і Бодсгор проти Данії» зазначено, що здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї.

Суд є правозастосовчим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень.

Враховуючи наведене, заборона в судовому порядку ГУМВС України у Львівській області в подальшому звільняти позивача з органів внутрішніх справ буде втручанням в дискреційні повноваження цього органу, тому позов в цій частині задоволенню не підлягає, з чого правильний висновок зробив суд першої інстанції.

Крім того, як видно з резолютивної частини апеляційної скарги, ОСОБА_1 просить апеляційний суд стягнути з ГУМВС України у Львівській області грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 10.10.2017 по 11.05.2018 в сумі 15643, 40 грн.

Однак, в позовній заяві та в процесі провадження справи в суду першої інстанції позивач ставив питання про стягнення оплати за вимушений прогул з Головного управління Національної поліції у Львівській області.

Відповідно до частини 5 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.

У зв'язку з тим, що вимога про стягнення з ГУМВС України у Львівській області грошового забезпечення за час вимушеного прогулу в сумі 15643, 40 грн не була заявлена позивачем в суді першої інстанції, тому така не може бути розглянута апеляційним судом.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому підстави для його скасування чи зміни відсутні.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст. 308, ст. 310, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 325 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11 травня 2018 року у справі № 813/4626/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя В. М. Багрій
судді А. І. Рибачук
Д. М. Старунський
Повний текст постанови виготовлений 21.09.2018.