Справа № 826/2772/16
Суддя: Желтобрюх І.Л.
Дата ухвалення: 2018-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

19 вересня 2018 року

м.Київ

справа №826/2772/16

адміністративне провадження №К/9901/22547/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

Головуючої судді - Желтобрюх І.Л.,

суддів: Білоуса О.В., Данилевич Н.А.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами касаційну скаргу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 листопада 2016 року (судді: Добрянська Я.І., Кузьменко В.А., Федорчук А.Б.) та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 21 березня 2017 року (судді: Губська Л.В., Ісаєнко Ю.А., Парінов А.Б.) у справі № 826/2772/16 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, в якому просив визнати неправомірними дії Міністерства економічного розвитку і торгівлі України щодо відмови нарахувати та виплатити йому грошову допомогу в розмірі 10 місячних посадових окладів та зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити йому грошову допомогу у розмірі 10 місячних посадових окладів як державному службовцю при виході на пенсію.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 21 листопада 2016 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 21 березня 2017 року, адміністративний позов було задоволено.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій відповідач звернувся з касаційною скаргою, у якій просив скасувати судові рішення, та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування вимог касаційної скарги, серед іншого, посилається на те, що позивачу призначено пенсію як державному службовцю раніше встановленого чинним законодавством строку, а відтак підстави для нарахування та виплати відповідної допомоги відсутні. Також зазначає про те, що на час розгляду такого питання частину тринадцяту статті 37 Закону України «Про державну службу» (далі - Закон № 3723-XII) було виключено на підставі Закону України від 27 березня 2014 року «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» (далі - Закон № 1166-VII). Крім того, зауважує, що судами не було враховано той факт, що Міністерство економічного розвитку і торгівлі не є правонаступником Агентства держмайна України в частині майнових зобов'язань.

У відзиві на касаційну скаргу відповідач просить залишити її без задоволення, а судові рішення - без змін, оскільки вважає доводи позивача безпідставними, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій такими, що ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, судові рішення, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Суди встановили, що наказом Державного агентства України з управління державними корпоративними правами та майном № 592к від 12.09.2013 позивача було звільнено з посади заступника начальника управління - начальника відділу документального забезпечення та контролю Управління документального забезпечення роботи та контролю, у зв'язку з реорганізацією на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України.

07 квітня 2015 року позивач звернувся із заявою до УПФУ в Святошинському районі м. Києва про переведення з 13.09.2013 року пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком відповідно до Закону № 3723-XII у редакції станом на 13.09.2013 року.

Проте, листом від 10.04.2015 за №588/8-П УПФУ в Святошинському районі м. Києва, відмовило позивачу посилаючись на те, що пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону № 3723-XII виплачується при досягненні пенсійного віку.

Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 07 липня 2015 року по справі №759/6670/15-а, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 17 грудня 2015 року, визнано неправомірними дії УПФУ в Святошинському районі м. Києва щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком у відповідності до Закону України "Про державну службу" та зобов'язано призначити ОСОБА_1 пенсію за віком у відповідності до Закону України "Про державну службу" починаючи з 13.09.2013 року у редакції Закону, яка діяла на вказану дату.

03 лютого 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України як правонаступника прав та обов'язків Державного агентства України з управління державними корпоративними правами та майном із заявою про виплату грошової допомоги в розмірі 10 місячних посадових окладів. Проте, листом від 16.02.2016 № 2102-13/4163-09 отримав відмову з посиланням на відсутність правових підстав.

Вважаючи таку відмову протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що з урахуванням приписів частини тринадцятої статті 37 Закону № 3723-ХІІ, яка діяла на час виникнення у позивача права виходу на пенсії, та за умови наявності стажу державної служби не менше 10 років державним службовцям у разі виходу на пенсію державного службовця виплачується грошова допомога в розмірі 10 місячних посадових окладів, а тому дійшов висновку про протиправність відмови відповідача та, як наслідок, необхідність задоволення позовних вимог.

Колегія суддів Верховного Суду погоджується із такими висновками судів попередніх інстанцій, з огляду на таке.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами ч. 13 ст. 37 Закону № 3723-ХІІ (в редакції, що діяла момент виникнення спірних правовідносин) державним службовцям у разі виходу на пенсію при наявності стажу державної служби не менше 10 років виплачується грошова допомога в розмірі 10 місячних посадових окладів.

Відповідно до означеної норми грошова допомога є одноразовою і входить до матеріального та соціально-побутового забезпечення державних службовців і є складовою частиною трудового договору (контракту), (розділ VII зазначеного Закону).

Рішенням Конституційного Суду України від 26.11.2013 року № 11-рп/2013 щодо офіційного тлумачення положення частини тринадцятої статті 37 Закону України «Про державну службу» в системному зв'язку з положеннями пункту 2 частини першої, частини другої статті 40 Кодексу законів про працю України, статті 21 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні» - надано офіційне тлумачення положенню частини 13 стаття 37 Закону №3723-XII.

Так, відповідно до вказаного Рішення грошова допомога в розмірі 10 місячних посадових окладів виплачується державному службовцю за умов виходу на пенсію з посади державного службовця та наявності страхового стажу, у тому числі стажу державної служби не менше 10 років. Жодних додаткових умов для виплати грошової допомоги державному службовцю у разі виходу його на пенсію в частині тринадцятій статті 37 Закону №3723-XII не встановлено.

За таких обставин, право на одержання допомоги відповідно до ч. 13 ст. 37 Закону №3723-XII пов'язане з певним стажем роботи особи на посаді державного службовця та припиненням цієї роботи у зв'язку з виходом на пенсію державного службовця.

Розірвання трудового договору з державним службовцем з підстав, визначених у пункті 1 статті 40 КЗпП України, не може нівелювати право державного службовця на отримання зазначеної грошової допомоги за умови наявності стажу державної служби не менше 10 років.

Тобто, у разі дострокового виходу на пенсію державного службовця з посади в органах державної влади відповідно до чинного законодавства державний службовець за наявності стажу державної служби не менше 10 років і страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, має право на отримання грошової допомоги в розмірі 10 місячних посадових окладів, яке не пов'язане з досягненням пенсійного віку, визначеного ч. 1 ст. 37 Закону №3723-XII.

Судами попередніх інстанцій було встановлено, що право ОСОБА_1 на отримання пенсії за віком у відповідності до Закону №3723-XII з 13.09.2013 року у редакції Закону, яка діяла на вказану дату, підтверджено таким, що набрало законної сили, рішенням суду.

Отже, позивач досяг віку, передбаченого законом для призначення пенсії за віком, має необхідний страховий стаж та стаж роботи державного службовця, виявив бажання отримувати пенсію державного службовця, що у сукупності є підставою для застосування положень статті 37 Закону №3723-XII.

Враховуючи вищевикладені обставини, касаційний суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що відповідачем безпідставно відмовлено позивачу у виплаті спірної грошової допомоги.

Крім того, хибними є доводи апелянта про те, що Міністерство економічного розвитку і торгівлі не є правонаступником Агентства держмайна України в частині майнових зобов'язань.

Так, відповідно до частини третьої пункту 1 Указу Президента України від 24 грудня 2012 року № 726/2012 «Про деякі заходи з оптимізації центральних органів виконавчої влади» утворено Міністерство промислової політики України шляхом реорганізації Державного агентства України з управління державними корпоративними правами та майном.

Згідно пункту 2 Указу Президента України від 19 липня 2013 року № 389/2013 Міністерство промислової політики України є правонаступником Державного агентства України з управління державними корпоративними правами та майном.

В подальшому, постановою Кабінету Міністрів України від 23 березня 2014 року № 94 «Про реорганізацію Міністерства промислової політики України» Міністерство промислової політики України реорганізовано шляхом приєднання до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України.

Наведене спростовує доводи скаржника та підтверджує той факт, що саме Міністерство економічного розвитку торгівлі України є правонаступником прав та обов'язків Державного агентства України з управління державними корпоративними правами та майном.

Отже, доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують.

Таким чином, колегія суддів вважає, що висновки судів попередніх інстанцій є обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, внаслідок чого касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій, - без змін.

Керуючись статтями 344, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 листопада 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 21 березня 2017 року у справі №826/2772/16 залишити без змін, а касаційну скаргу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуюча суддя: І.Л. Желтобрюх

Судді: О.В. Білоус

Н.А. Данилевич