Справа № 826/99/18
Суддя: Ісаєнко Ю.А.
Дата ухвалення: 2018-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/99/18 Суддя (судді) першої інстанції: Келеберда В.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Ісаєнко Ю.А.,

суддів: Мельничука В.П., Земляної Г.В.,

за участю:

секретаря Левченка А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.05.2018 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про: визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 23.10.2014 № 1.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.05.2018 в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, апелянтом подано апеляційну скаргу з підстав неповного з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, та порушення норм матеріального та процесуального права, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Доводи апелянта обґрунтовані тим, що прощення кредитної заборгованості, що може включати в себе заборгованість за штрафними санкціями не є фактичним отриманням доходу в розумінні Податкового кодексу України, та не може визначатись як додаткове благо. Разом з тим, сума прощеного (анульованого) боргу за тілом кредиту є доходом особи, який підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб.

Представник апелянта в судовому засіданні наполягав на задоволенні вимог апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції просив скасувати, а позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення вимог апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції просив залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, сторони, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 18.01.2008 між Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" (правонаступником якого за кредитним договором є Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк") та ОСОБА_2 укладено Договір про надання споживчого кредиту № 0.

Згідно з пунктом 1.1 Договору, Банк зобов'язується надати Позичальнику кредитні кошти (кредит) у сумі 150 000,00 доларів США що дорівнює еквіваленту 757 500,00 гривень за курсом НБУ на день укладення Договору, а Позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредитні кошти (кредит) та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених у даному Договорі.

Відповідно до Розділу 2 Кредитного договору, виконання зобов'язань за вказаним договором забезпечується заставою нерухомості, а саме: двохкімнатною квартирою, загальною площею 52,30 кв. м., жила площа 29,00 кв.м., що знаходиться у АДРЕСА_1 та є власністю ОСОБА_2.

У зв'язку із підвищенням курсу долара та труднощами в підприємницькій діяльності, позивач не зміг належним чином виконувати свої обов'язки, внаслідок чого утворилась прострочена заборгованість.

26.09.2012 ПАТ "Дельта Банк" направлено на адресу позивача лист про наявну заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту від 18 січня 2008 року № 0 у розмірі 230 525,16 гривень доларів США, що включає в себе заборгованість по тілу та відсотками за кредитним договором а також пеню за порушення виконання зобов'язання.

26.04.2013 між ПАТ "Дельта Банк" та ОСОБА_2 укладено Додатковий договір № 3 до Договору про надання споживчого кредиту від 18 січня 2008 року № 0 відповідно до пункту 3.1 якого, сторони домовились здійснити прощення (анулювання) боргу за Договором на суму 153 769,10 доларів США, що за курсом НБУ на дату укладення цього Договору складає 1 229 076,42 гривень, відповідно до статті 605 Цивільного кодексу України.

Сторони домовились, що пункт 3 Договору починає застосовуватися з моменту здійснення Позичальником сплати заборгованості за Договором у сумі не менш ніж 90 000,00 доларів США на рахунок 8652, який відкрито у ПАТ "Дельта Банк" (пункт 2 Договору).

26 квітня 2013 року позивачем внесено зазначену суму, внаслідок чого ПАТ "Дельта Банк" 12 травня 2013 року видано Довідку про відсутність фінансових та майнових претензій до ОСОБА_2

Разом з тим, Державною податковою інспекцією у Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві проведено позапланову невиїзну перевірку щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати належних сум податків до бюджету платником податків - фізичною особою ОСОБА_2 за період з 01 січня по 31 грудня 2013 року, результати якої оформлено актом від 05.09.2014 № 545/17-01/.

З акту вбачається, що платник податків - фізична особа ОСОБА_2 не подав до ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у місті Києві декларацію про доходи та майновий стан за 2013 рік.

Однак, відповідно до відомостей ЦБД ДРФО Міністерства доходів і зборів України, у період з 01 січня по 31 грудня 2013 року платник податків - фізична особа ОСОБА_2 окрім отриманих доходів, обов'язок щодо відображення яких у податковій декларації вважається виконаним і податкова декларація не подається, фактично отримував доходи у вигляді додаткового блага, а саме анулювання (прощення заборгованості), так як отримав від ПАТ "Дельта Банк" оподатковуваний дохід у вигляді анулювання (прощення) боргу (за ознакою доходу - 126 "додаткове благо") у сумі 1 364 255,16 гривень.

Згідно відповіді на запит АТ "Дельта Банк" (вх. № 10776/10 від 31.05.2014) з питань взаємовідносин з ОСОБА_2 контролюючим органом встановлено анулювання банком заборгованості позивача-позичальника у розмірі 1 364 255,16 грн.

При розгляді зазначеної апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що згідно з п. 4 Додаткового договору № 3 від 26.04.2013 до Договору про надання споживчого кредиту від 18.01.2008 № 0 та п. 4 Додаткового договору № 3 від 23.05.2013 до Договору про надання споживчого кредиту та заставу майна від 26.11.2006 № 0, ОСОБА_2 стверджує, що він повідомлений про обов'язок самостійно сплатити податок з такого доходу та відобразити його у річній податковій декларації з податку на доходи фізичних осіб.

Таким чином, документальною позапланової невиїзною перевіркою встановлено порушення платником податків - фізичною особою ОСОБА_2:

- вимог підпункту 49.18.4 пункту 49.18 статті 48, розділу ІІ, пункту 176.1 статті 176, пунктів 179.1, 179.2 статті 179 розділу IV Податкового кодексу України від 02 жовтня 2010 року № 2755-VІ, зі змінами та доповненнями, фізична особа - платник податків ОСОБА_2, декларацію про отримані доходи за 2013 рік до Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Міністерства доходів у місті Києві не подав;

- вимог частини "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України від 02 жовтня 2010 року № 2755-VІ, зі змінами та доповненнями, в результаті чого визначено суму податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб за 2013 рік - 231 693,98 гривень.

В результаті виявлених порушень, відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № від 23.10.2014 про збільшення суми грошового зобов'язання фізичній особі - платнику податків ОСОБА_2 за платежем: податок на доходи фізичних осіб за основним платежем у розмірі 231 693,98 грн. та за штрафними санкціями у розмірі 58 093,49 грн., на загальну суму 289 787,47 грн.

Не погоджуючись з прийнятим податковим повідомлення-рішенням, вважаючи його протиправним, позивач звернувся з вказаним позовом до суду.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що позивачем декларацію про отримані доходи за 2013 рік до ДПІ у Святошинському районі ГУ Міндоходів у місті Києві не подано, податок на доходи фізичних осіб отриманого у вигляді додаткового блага до бюджету не сплачено, а відтак донарахування податку на доходи фізичних осіб, який підлягає сплаті до бюджету у розмірі 231 693,98 грн. є правомірним.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до підпункту 49.18.4 пункту 49.18 статті 48 ПК України, податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює: зокрема, календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - до 1 травня року, що настає за звітним, крім випадків, передбачених розділом IV цього Кодексу.

Платники податку зобов'язані:

а) вести облік доходів і витрат в обсягах, необхідних для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу, у разі якщо такий платник податку зобов'язаний відповідно до цього розділу подавати декларацію або має право на таке подання з метою повернення надміру сплачених податків, у тому числі при застосуванні права на податкову знижку.

Форми такого обліку та порядок його ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику;

б) отримувати та зберігати протягом строку давності, встановленого цим Кодексом, документи первинного обліку, в тому числі на підставі яких визначаються витрати при розрахунку інвестиційного прибутку та формується податкова знижка платника податку;

в) подавати податкову декларацію за встановленою формою у визначені строки у випадках, коли згідно з нормами цього розділу таке подання є обов'язковим.

На вимогу контролюючого органу та в межах його повноважень, визначених законодавством, платники податку зобов'язані пред'являти документи і відомості, пов'язані з виникненням доходу або права на отримання податкової знижки, обчисленням і сплатою податку, та підтверджувати необхідними документами достовірність відомостей, зазначених у податковій декларації з цього податку;

г) подавати особам, які згідно з цим Кодексом визначені відповідальними за утримання (нарахування) та сплату податку до бюджету, документи на підтвердження права платника податку, який отримує такі доходи, на застосування соціальних податкових пільг;

ґ) у порядку, визначеному законом, допускати посадових (службових) осіб контролюючого органу на територію або до приміщень, що використовуються платником податку для отримання доходів від провадження господарської діяльності;

д) здійснювати заходи, передбачені цим Кодексом, у разі зміни підстав для отримання податкової соціальної пільги;

е) своєчасно сплачувати узгоджену суму податкових зобов'язань, а також суму штрафних (фінансових) санкцій, нарахованих контролюючим органом, та пені, за винятком суми, що оскаржується в адміністративному або судовому порядку;

є) подавати податкову декларацію за результатами податкового (звітного) року у строки, передбачені цим Кодексом для платників податку на доходи фізичних осіб, якщо протягом такого податкового (звітного) року оподатковувані доходи нараховувалися (виплачувалися, надавалися) у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, платнику податку у зв'язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами двома або більше податковими агентами і при цьому загальна річна сума таких оподатковуваних доходів перевищує сто двадцять розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року.

Інші оподатковувані доходи, що були нараховані (виплачені, надані) платникам податку, ніж зазначені в абзаці першому цього підпункту, не включаються до складу загального річного оподатковуваного доходу, що декларується згідно з цим підпунктом.

Перерахунок податку із задекларованої річної загальної суми оподатковуваних доходів здійснюється в окремому додатку до податкової декларації у такому порядку:

задекларована річна загальна сума оподатковуваних доходів зменшується на фактично нараховані (утримані) протягом звітного року податковими агентами суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, страхових внесків до Накопичувального фонду, а у випадках, передбачених законом, - обов'язкових страхових внесків до недержавного пенсійного фонду та на суму наданої платнику податку податкової соціальної пільги (за її наявності);

із зменшеної загальної суми оподатковуваних доходів сто двадцять розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року, оподатковуються за ставкою у розмірі 15 відсотків, решта суми - за ставкою у розмірі 17 відсотків.

Нарахований податок із зменшеної загальної суми оподатковуваних доходів зменшується на суму податку, фактично нарахованого (утриманого) податковими агентами протягом податкового (звітного) року на доходи, зазначені в абзаці першому цього підпункту, які задекларовані платником податку. Позитивна різниця податку підлягає сплаті платником податку до відповідного бюджету в порядку, встановленому цим Кодексом;

ж) подавати податкову декларацію за результатами податкового (звітного) року у строки, передбачені цим Кодексом для платників податку на доходи фізичних осіб, якщо протягом такого податкового (звітного) року оподатковувані доходи нараховувалися (виплачувалися, надавалися) у формі процентів, сума яких перевищує зазначену у підпункті 164.2.8 пункту 164.2 статті 164 цього Кодексу, дивідендів, роялті, інвестиційного прибутку, та здійснити річний перерахунок податку з урахуванням пункту 167.5 статті 167 цього Кодексу.

Нарахований за результатами річного перерахунку податок зменшується на суму податку, фактично утриманого та сплаченого податковими агентами протягом звітного податкового року за ставкою, зазначеною в абзаці другому пункту 167.1 цієї статті. Позитивна різниця податку за результатом річного перерахунку включається платником податку до річної податкової декларації (пункт 176.1 статті 176 ПК України).

Підпунктом "б" пункту 176.2 статті 176 ПК України визначено що особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов'язані:

б) подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування. Такий розрахунок подається лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку податковим агентом протягом звітного періоду. Запровадження інших форм звітності з зазначених питань не допускається.

Відповідно до пункту 179.1 статті 179 ПК України платник податку зобов'язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу.

Пунктом 179.2 статті 179 ПК України визначено, що відповідно до цього розділу обов'язок платника податку щодо подання податкової декларації вважається виконаним і податкова декларація не подається, якщо такий платник податку отримував доходи:

від податкових агентів, які згідно з цим розділом не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу;

виключно від одного податкового агента незалежно від виду та розміру нарахованого (виплаченого, наданого) доходу, крім випадків, прямо передбачених цим розділом;

від операцій продажу (обміну) майна, дарування, при нотаріальному посвідченні договорів за якими був сплачений податок відповідно до цього розділу;

у вигляді об'єктів спадщини, які відповідно до цього розділу оподатковуються за нульовою ставкою податку та/або з яких сплачено податок відповідно до пункту 174.3 статті 174 цього Кодексу;

зазначені у пунктах 167.2-167.4 статті 167 цього Кодексу, крім випадків, коли декларування таких доходів прямо передбачено відповідними нормами цього розділу;

зазначені у підпункті "є" пункту 176.1 статті 176 цього Кодексу від двох і більше податкових агентів, і при цьому загальна річна сума оподатковуваних доходів, нарахованих (виплачених, наданих) такими податковими агентами не перевищує ста двадцяти розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року.

Згідно з абзацом "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються:

дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді:

д) суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку-боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

Пунктом 167.1 статті 167 ПК України передбачено, що ставка податку становить 15 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті), у тому числі, але не виключно у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв'язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами; виграшу в державну та недержавну грошову лотерею, виграш гравця (учасника), отриманий від організатора азартної гри.

Якщо база оподаткування, яка визначена з урахуванням норм пункту 164.6 статті 164 цього розділу щодо доходів, зазначених в абзаці першому цього пункту, в календарному місяці перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року, до суми такого перевищення застосовується ставка 17 відсотків.

Відповідно до пункту 164.6 статті 164 ПК України під час нарахування доходів у формі заробітної плати база оподаткування визначається як нарахована заробітна плата, зменшена на суму єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, страхових внесків до Накопичувального фонду, а у випадках, передбачених законом, - обов'язкових страхових внесків до недержавного пенсійного фонду, які відповідно до закону сплачуються за рахунок заробітної плати працівника, а також на суму податкової соціальної пільги за її наявності.

При нарахуванні доходів у вигляді винагороди за цивільно-правовими договорами за виконання робіт (надання послуг) база оподаткування визначається як нарахована сума такої винагороди, зменшена на суму єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Пунктом 179.7 статті 179 ПК України визначено, що фізична особа зобов'язана самостійно до 1 серпня року, що настає за звітним, сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену в поданій нею податковій декларації.

Сума податкових зобов'язань, донарахована контролюючим органом, сплачується до відповідного бюджету у строки, встановлені цим Кодексом.

Відповідно до підпункту 83.1.2 пункту 83.1 статті 83 ПК України, матеріали, які є підставами для висновків під час проведення перевірок являється податкова інформація.

Додаткове благо - це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з використанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовим договором (угодою), укладеним з таким платником податку.

Матеріалами справи підтверджується, що керуючись Порядком заповнення та подання податковими агентами податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, АТ "Дельта Банк" до Центрального офісу з обслуговування великих платників податків подано розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, в якому відображено нарахований та виплачений дохід (у вигляді анулювання (прощення) боргу (за ознакою доходу - 126 дохід отриманий як додаткове благо) ОСОБА_2 у розмірі 1 364 255,16 грн.

Вказані обставини жодним чином не спростовано апелянтом, а також не спростовано факт того, що позивач, підписуючи Додаткові договори до Договорів про надання споживчого кредиту, фактично надав згоду та підтвердив наявність обов'язку щодо декларування та виплати податків з вказаного вище доходу, отриманого як додаткового блага. Зазначені обставини, як вказано вище, підтверджуються пунктом 4 Додаткового договору № 3 від 26 квітня 2013 року до Договору про надання споживчого кредиту від 18 січня 2008 року № 0 та пункту 4 Додаткового договору № 3 від 23 травня 2013 року до Договору про надання споживчого кредиту та заставу майна від 26 листопада 2006 року № 0.

ОСОБА_2 під час апеляційного розгляду справи не надано жодних доказів, які б відповідали вимогам ст.ст. 73 - 76 КАС України, та у встановленому порядку підтверджували факт подання декларації про отримані доходи за 2013 рік та факт сплати податку на доходи фізичних осіб, отриманого у вигляді додаткового блага.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, та вказує на обґрунтованість дій податкового органу при донарахуванні ОСОБА_2 податку на доходи фізичних осіб у розмірі 231 693,98 грн., а отже правомірність спірного податкового повідомлення-рішення № від 23.10.2014 не спростовано апелянтом, та підтверджено відповідачем у встановленому порядку.

Судом апеляційної інстанції критично оцінюються доводи апелянта, які стосуються обставин справи та містять посилання на загальні норми законодавства, які жодним чином не спростовують обґрунтування суду першої інстанції.

Стосовно інших посилань апеляційної скарги, то колегія суддів критично оцінює такі з огляду на їх необґрунтованість, та зазначає, що згідно п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Крім того, судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.05.2018 - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

(Постанову у повному обсязі складено 24.09.2018)

Головуючий суддя Ю.А. Ісаєнко

Суддя Г.В. Земляна

Суддя В.П. Мельничук