Справа № 2а-29/08/0226
Суддя: Залімський І. Г.
Дата ухвалення: 2018-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2а-29/08/0226

Головуючий у 1-й інстанції: Люлько В.В.

Суддя-доповідач: Залімський І. Г.

17 вересня 2018 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Залімського І. Г.

суддів: Сушка О.О. Смілянця Е. С.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницької області на постанову Тульчинського районного суду Вінницької області від 30 січня 2008 року в частині адміністративного позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницької області, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною, спонукання до вчинення дій,

В С Т А Н О В И В :
Позивачі звернулись до Тульчинського районного суду Вінницької області із позовами до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницької області, ІНФОРМАЦІЯ_1 в якому просили суд:

- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 у виконанні Закону України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі - Закон № 3551-XII) та Закону України від 09 квітня 1992 № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб» (далі - Закон № 2262-XII) в частині не підвищення та невиплаті пенсії позивачам;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 перерахувати суму пенсії позивачам, зазначеним у пункті 3 прохальної частини позову, з урахуванням: премії, в розмірі 33% всього обсягу грошового забезпечення військовослужбовців, встановлених Указами Президента України від 14 липня 1995 року № 615/95 «Про надбавки до грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України» та від 04 жовтня 1996 року № 923/96 «Про грошове забезпечення військовослужбовців», а також постанови Кабінету Міністрів України від 22 травня 2000 року № 829 «Про грошове забезпечення військовослужбовців»; щомісячної надбавки за служби в Збройних Силах України в розмірі до 40% посадового окладу, встановленої Указом Президента України від 14 липня 1999 року № 847/99 «Про додаткові заходи щодо впорядкування грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України»; щомісячної 100% надбавки, встановленої Указом Президента України від 23 лютого 2002 року № 173/2002 «Про посилення соціального захисту військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ»; щомісячної надбавки за безперервну військову службу у Збройних Силах України, встановленої Указом Президента України від 05 травня 2003 року № 389/2003 «Про надбавки військовослужбовцям Збройних Сил України, Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України та Управління державної охорони України за безперервну службу»;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 провести перерахунок пенсії з урахуванням підвищення на 50%, 75%, 150%, 200%, 350% та 400% мінімальної пенсії за віком особам, зазначеним у пункті 4 прохальної частини позову;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 здійснити перерахунок суми пенсії з урахуванням надбавок, премії та підвищень, зазначених у пунктах 3 та 4 і протягом трьох місяців від дня набрання рішенням законної сили виплатити недоплачену суму пенсій спадкодавців спадкоємцям, з урахуванням перерахунку, за минулий час, починаючи з 01 вересня 1999 року до дня смерті спадкодавців, зазначених у пункту 5 прохальної частини позову;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 здійснити перерахунок суми пенсії з урахуванням надбавок та премії, зазначених у пункті 3 та протягом трьох місяців від дня набрання рішенням законної сили виплатити недоплачену суму пенсії з урахуванням перерахунку, за минулий час, починаючи з 01 вересня 1999 року позивачам, зазначеним у пункті 6 прохальної частини позову;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 протягом трьох місяців від дня набрання рішенням законної сили виплатити різницю між нарахованою за рішенням суду та отриманою пенсією починаючи з 01 січня 2006 позивачам, зазначеним у пункті 7 прохальної частини позову.

Справа розглядались судами неодноразово.

Тульчинський районний суд Вінницької області постановою від 30 січня 2008 року задовольнив позовні вимоги.

Вінницький апеляційний адміністративний суд ухвалою від 03 жовтня 2017 року закрив провадження по апеляційній скарзі ГУ ПФУ в частині зобов`язання здійснити перерахунок та виплату пенсій особам вказаним у пунктах 2, 3, 4, 5 резолютивної частини постанови Тульчинського районного суду Вінницької області від 30 січня 2008 року з урахуванням надбавок, премій, доплат, підвищень, як такі, що виконані.

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 03 жовтня 2017 року скасовано постанову Тульчинського районного суду Вінницької області від 30 січня 2008 року, ухвалено нову постанову - про відмову в задоволенні позову.

Постановою Верховного Суду від 10 травня 2018 року постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 03 жовтня 2017 року скасовано в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а справу у цій частині передано на новий розгляд до Вінницького апеляційного адміністративного суду.

За результатами автоматичного розподілу у порядку статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України суддею-доповідачем по справі призначено суддю Залімського І.Г.

Ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 23.07.2018 прийнято до свого провадження адміністративну справу №2а-29/08/0226 в частині адміністративного позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницької області, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною, спонукання до вчинення дій.

Від позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницької області в якому вказано на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в частині задоволення позову, а також на безпідставність доводів апеляційної скарги.

Вінницький обласний військовий комісаріат подав відзив на відзив на апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницької області в якому просив задовольнити апеляційну скаргу у зв`язку із тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим.

Ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 26 липня 2018 року, з урахуванням п.7 ч.1 ст.306, ст.307, 311 КАС України, суд вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ч.5 ст.353 КАС України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов`язковими для суду першої або апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Повертаючи на новий розгляд Вінницького апеляційного адміністративного суду дану справу в частині позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , Верховний Суд в постанові від 10 травня 2018 року зазначив, що Вінницький апеляційний адміністративний суд у мотивувальній частині (постанови Вінницького апеляційного адміністративного суду від 03 жовтня 2017 року) зазначив, що здійснюється апеляційний перегляд рішення лише частини рішення суду першої інстанції (пункт 6 резолютивної частини). Проте, вказана обставина не відображена апеляційним судом у резолютивній частини.

Крім того, апеляційний суд, зазначаючи, що апеляційний перегляд здійснюється стосовно пункту 6 резолютивної частини рішення суду першої інстанції, не встановив відповідних фактичних обставин та чітко не визначив матеріальне право, яке належить застосовувати та, відповідно, не зробив належних висновків.

При новому розгляді апеляційному суду необхідно чітко встановити, у якій частині закрито апеляційне провадження та, відповідно розглянути апеляційну скаргу по суті (в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ), встановивши відповідні фактичні обставини та мотивувавши рішення.

Встановлено, що в постанові Тульчинського районного суду Вінницької області від 30 січня 2008 року позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вирішені наступним чином:

- в пункті 2 резолютивної частини постанови зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницької області перерахувати ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 суму пенсії з урахуванням: премії, в розмірі 33% всього обсягу грошового забезпечення військовослужбовців, встановлених Указами Президента України від 14 липня 1995 року № 615/95 «Про надбавки до грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України» та від 04 жовтня 1996 року № 923/96 «Про грошове забезпечення військовослужбовців», а також постанови Кабінету Міністрів України від 22 травня 2000 року № 829 «Про грошове забезпечення військовослужбовців»; щомісячної надбавки за служби в Збройних Силах України в розмірі до 40% посадового окладу, встановленої Указом Президента України від 14 липня 1999 року № 847/99 «Про додаткові заходи щодо впорядкування грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України»; щомісячної 100% надбавки, встановленої Указом Президента України від 23 лютого 2002 року № 173/2002 «Про посилення соціального захисту військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ»; щомісячної надбавки за безперервну військову службу у Збройних Силах України, встановленої Указом Президента України від 05 травня 2003 року № 389/2003 «Про надбавки військовослужбовцям Збройних Сил України, Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України та Управління державної охорони України за безперервну службу»;

- в пункті 3 постанови зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницької області провести перерахунок пенсії з урахуванням підвищення: ОСОБА_3 на 150% мінімальної пенсії за віком з 01.01.2002 по даний час; ОСОБА_1 на 150% мінімальної пенсії за віком з 01.01.2002 по даний час; ОСОБА_2 на 150% мінімальної пенсії за віком з 01.01.2002 по 28.04.2004, та на 350% мінімальної пенсії за віком з 28.04.2004 по даний час;

- в пункті 4 постанови зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницької області провести перерахунок пенсії з урахуванням надбавок, премії та підвищень зазначених у пунктах 2, 3 та протягом трьох місяців від дня набрання рішення законної сили виплатити недоплачену суму пенсій спадкодавців спадкоємцям, з урахуванням перерахунку за минулий час, починаючи з 01.09.1999 до дня смерті спадкодавців: недоплачену суму пенсії ОСОБА_4 - ОСОБА_1 ;

- в пункті 5 постанови зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницької області провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 з урахуванням надбавок, премії та підвищень зазначених у пункті 2 та протягом трьох місяців від дня набрання рішення законної сили виплатити позивачам недоплачену суму, з урахуванням перерахунку, за минули час, починаючи з 01.09.1999;

- в пункті 6 постанови зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницької області протягом трьох місяців від дня набрання рішення законної сили виплатити:

- ОСОБА_3 та ОСОБА_1 різницю між нарахованою в п.3 та отриманою пенсією та в подальшому з 01.01.2006 виплачувати підвищення пенсії на 150% мінімальної пенсії за віком встановлену до 01.01.2006, але без підвищення пенсії на 25% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність;

- ОСОБА_2 різницю між нарахованою в п.4 та отриманою пенсією та в подальшому з 01.01.2006 виплачувати підвищення пенсії на 350% мінімальної пенсії за віком встановлену до 01.01.2006, але без підвищення пенсії на 40% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

03.10.2017 до Вінницького апеляційного адміністративного суду надійшла заява Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про відмову від апеляційної скарги та закриття апеляційного провадження в частині виконаних вимог в якій відповідач просить, зокрема, скасувати постанову Тульчинського районного суду Вінницької області від 30.01.2008 в частині зобов`язання Головного управління здійснити перерахунок та виплату пенсій особам зазначених у пунктах 2, 3, 4, 5 резолютивної частини постанови та прийняти нову, якою в даній частині позовних вимог провадження у справі закрити, як такі що виконані.

Вінницький апеляційний адміністративний суд ухвалою від 03 жовтня 2017 року закрив провадження по апеляційній скарзі ГУ ПФУ в частині зобов`язання здійснити перерахунок та виплату пенсій особам вказаним у пунктах 2, 3, 4, 5 резолютивної частини постанови Тульчинського районного суду Вінницької області від 30 січня 2008 року з урахуванням надбавок, премій, доплат, підвищень, у зв`язку із фактичним виконанням пунктів 2, 3, 4, 5 резолютивної частини постанови Тульчинського районного суду Вінницької області від 30 січня 2008 року.

З урахуванням постанови Верховний Суд в постанові від 10 травня 2018 року, суд апеляційної інстанції досліджує законність та обґрунтованість висновків суду першої інстанції, які викладені в пункті 6 резолютивної частини постанови Тульчинського районного суду Вінницької області від 30 січня 2008 року щодо наявності підстав для зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницької області протягом трьох місяців від дня набрання рішення законної сили виплатити: ОСОБА_3 та ОСОБА_1 різницю між нарахованою в п.3 та отриманою пенсією та в подальшому з 01.01.2006 виплачувати підвищення пенсії на 150% мінімальної пенсії за віком встановлену до 01.01.2006, але без підвищення пенсії на 25% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність; ОСОБА_2 різницю між нарахованою в п.4 та отриманою пенсією та в подальшому з 01.01.2006 виплачувати підвищення пенсії на 350% мінімальної пенсії за віком встановлену до 01.01.2006, але без підвищення пенсії на 40% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Приймаючи оскаржуване рішення в цій частині суд першої інстанції виходив з того, застосування відповідачем постанови Кабінету Міністрів України №1 від 03.01.2002 "Про підвищення розмірів пенсії та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету" та Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" в редакції від 05.10.2005 є неправомірним та суперечить ст. 14 Європейської Конвенції з прав людини.

Колегія суддів не погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та враховує викладене нижче.

Відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Право на захист - це суб`єктивне право певної особи, тобто вид і міра її можливої (дозволеної) поведінки із захисту своїх прав. Воно випливає з конституційного положення: "Права і свободи людини і громадянина захищаються судом" (ст. 55 Конституції України).

Отже, кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання у сфері цивільних, господарських, публічно-правових відносин. Крім прав є величезна кількість інтересів, як загальних, так і персоніфікованих.

Ознакою спору є мета його учасників - доведення правомірності своїх інтересів, їх захист усупереч інтересам протилежної сторони. Особа-позивач очікує на захист своїх суб`єктивних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд зазначає, що адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для задоволення позову адміністративний суд повинен установити, що в зв`язку з прийняттям рішенням чи вчиненням дій (допущення бездіяльності) суб`єктом владних повноважень порушуються права, свободи чи охоронювані законом інтереси позивача.

Порушення права означає необґрунтовану заборону на його реалізацію або встановлення перешкод у його реалізації, або значне обмеження можливостей його реалізації тощо.

Із системного аналізу вищевказаних норм випливає, що суд захищає лише порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин.

Відповідно частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд України у постановах від 23.04.2012 № 21-239а11 та 19.03.2013 № 21-53а13 вказав, що оскільки з самого визначення поняття "пенсія" випливає, що щомісячні пенсійні виплати здійснюються на постійній основі, один раз на місяць протягом невизначеного періоду часу, а тому цей вид виплат не є строковим і не може бути призначений на певний строк. У цьому випадку визначається лише дата, з якої особа має право на отримання пенсії (чи її перерахунок). Кінцевий термін або строк, на який призначається пенсія, не може встановлюватись, оскільки це суперечить самому визначенню та суті пенсії. Тому виплату пенсії не може бути обмежено будь-яким кінцевим терміном або строком, оскільки це б обмежувало право особи на отримання державної пенсії та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка має виплачуватись постійно, один раз на місяць протягом невизначеного часу та без встановлення будь-якого терміну або строку виплати пенсії.

У постанові від 12 вересня 2018 року по справі № 726/2225/16-а Верховний Суд зазначає, що захисту адміністративним судом підлягає фактично порушене право особи у публічно-правових правовідносинах з відповідачем і саме при здійсненні ним чітко визначених чинним законодавством владних управлінських функцій. Вимоги про зобов`язання Пенсійного органу щодо подальшої виплати пенсії у визначеному розмірі та з її відповідними складовими є передчасними, з огляду на відсутність порушення прав, свобод та інтересів особи, яка звертається до суду.

Колегія суддів вважає, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Водночас, вимоги позивачів зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницької області вчиняти певні дії в майбутньому не може бути задоволена, оскільки захисту підлягає тільки порушене право, а суд позбавлений можливості задовольняти вимоги на майбутнє.

Таким чином, є необґрунтованими висновки суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницької області протягом трьох місяців від дня набрання рішення законної сили виплатити: ОСОБА_3 та ОСОБА_1 різницю між нарахованою в п.3 та отриманою пенсією та в подальшому з 01.01.2006 виплачувати підвищення пенсії на 150% мінімальної пенсії за віком встановлену до 01.01.2006, але без підвищення пенсії на 25% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність; ОСОБА_2 різницю між нарахованою в п.4 та отриманою пенсією та в подальшому з 01.01.2006 виплачувати підвищення пенсії на 350% мінімальної пенсії за віком встановлену до 01.01.2006, але без підвищення пенсії на 40% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

У відповідності із ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, що призвело до неправильного вирішення справи, рішення суду першої інстанції належить скасувати в частині пункту 6 резолютивної частини постанови Тульчинського районного суду Вінницької області від 30 січня 2018 року, а саме задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницької області про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницької області протягом трьох місяців від дня набрання рішення законної сили виплатити: ОСОБА_3 та ОСОБА_1 різницю між нарахованою в п.3 та отриманою пенсією та в подальшому з 01.01.2006 виплачувати підвищення пенсії на 150% мінімальної пенсії за віком встановлену до 01.01.2006, але без підвищення пенсії на 25% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність; ОСОБА_2 різницю між нарахованою в п.4 та отриманою пенсією та в подальшому з 01.01.2006 виплачувати підвищення пенсії на 350% мінімальної пенсії за віком встановлену до 01.01.2006, але без підвищення пенсії на 40% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в цій частині.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницької області задовольнити частково.

Скасувати постанову Тульчинського районного суду Вінницької області від 30 січня 2008 року в частині пункту 6 резолютивної частини постанови Тульчинського районного суду Вінницької області від 30 січня 2018 року, а саме задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницької області про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницької області протягом трьох місяців від дня набрання рішення законної сили виплатити: ОСОБА_3 та ОСОБА_1 різницю між нарахованою в п.3 та отриманою пенсією та в подальшому з 01.01.2006 виплачувати підвищення пенсії на 150% мінімальної пенсії за віком встановлену до 01.01.2006, але без підвищення пенсії на 25% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність; ОСОБА_2 різницю між нарахованою в п.4 та отриманою пенсією та в подальшому з 01.01.2006 виплачувати підвищення пенсії на 350% мінімальної пенсії за віком встановлену до 01.01.2006, але без підвищення пенсії на 40% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

У цій частині ухвалити нове рішення, у задоволенні позову відмовити.

В решті постанову Тульчинського районного суду Вінницької області від 30 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Залімський І. Г.

Судді Сушко О.О. Смілянець Е. С.