Справа № 463/1230/16-а
Суддя: Берназюк Я.О.
Дата ухвалення: 2018-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

19 вересня 2018 року

Київ

справа №463/1230/16-а

адміністративне провадження №К/9901/13758/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., судді Гриціва М.І., судді Коваленко Н.В., розглянувши в письмовому провадженні у касаційному порядку адміністративну справу № 463/1230/16-а

за позовом ОСОБА_2

до Винниківської міської ради,

треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5

про зобов'язання вчинити певні дії,

за касаційною скаргою ОСОБА_2

на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 22 вересня 2016 року (у складі колегії суддів Рибачка А.І., Багрія В.М., Старунського Д.М.),

В С Т А Н О В И В :

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Винниківської міської ради, в якому просив визнати громадські слухання щодо розгляду проекту Детального плану території по АДРЕСА_1, такими, що не відбулись, а також визнати протиправним та нечинним з моменту прийняття рішення відповідача від 29 січня 2015 року № 1669 «Про затвердження Детального плану території по АДРЕСА_1».

В обґрунтування позовних вимог вказував на те, що оскаржене рішення є незаконним, оскільки прийняте відповідачем без урахування інтересів територіальної громади у зв'язку з порушенням процедури інформування про проведення громадських слухань, із порушенням режиму цільового призначення земельної ділянки та за відсутності даних державного земельного кадастру на актуалізованій картографічній основі.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Постановою Личаківського районного суду м. Львова від 27 липня 2016 року вказаний позов задоволено частково, визнано протиправним та скасовано рішення Винниківської міської ради від 29 січня 2015 року № 1669 «Про затвердження Детального плану території по АДРЕСА_1». В решті позову відмовлено.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що при прийнятті оскарженого рішення відповідачем не дотримано процедури проведення громадських слухань та не враховано необхідності встановлення прибережної захисної смуги.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 22 вересня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено. Постанову Личаківського районного суду м. Львова від 01 вересня 2016 року у справі № 463/1230/16-а - скасовано та прийнято нову постанову, якою відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 до Винниківської міської ради про визнання громадських слухань такими, що не відбулись, визнання рішення протиправним та нечинним.

Постановляючи зазначене рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що при прийнятті рішення від 29 січня 2015 року № 1669 «Про затвердження Детального плану території по АДРЕСА_1» Винникіська міська рада діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

Не погоджуючись з рішеннями суду апеляційної інстанції та вважаючи, що воно прийняте з неправильним застосуванням судом норм матеріального та порушення норм процесуального права і призвело до неправильного вирішення справи, позивач звернувся до суду із касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Касаційна скарга подана 13 жовтня 2016 року.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 19 жовтня 2016 року відкрито касаційне провадження у справі № 463/1230/16-а, витребувано адміністративну справу та запропоновано сторонам надати заперечення на касаційну скаргу, однак розгляд справи цим судом не був закінчений.

Згідно з пунктом 4 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (далі за текстом - КАС України) касаційні скарги на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01 лютого 2018 року для розгляду цієї справи визначено новий склад колегії суддів, а саме: судді-доповідача Берназюка Я.О., суддів Гриціва М.І. та Коваленко Н.В.

Верховний Суд ухвалою від 19 липня 2018 року прийняв до провадження адміністративну справу № 463/1230/16-а та призначив її до розгляду ухвалою від 18 вересня 2018 року в порядку письмового провадження за наявними матеріалами без повідомлення та виклику учасників справи колегією у складі трьох суддів на 19 вересня 2018 року.

ОСОБА_2 у касаційній скарзі заявив клопотання про його участь у касаційному розгляді адміністративної справи у судовому засіданні та його представника, в задоволенні зазначеного клопотання було відмовлено ухвалою Верховного Суду від 18 вересня 2018 року.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

Судами встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 14 березня 2006 року Винниківська міська рада прийняла рішення № 1352 «Про погодження гр. ОСОБА_2 місця розташування земельної ділянки та надання дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки у власність для ведення садівництва на АДРЕСА_1», яким позивачу погоджено місце розташування та дозволено складання проекту відведення земельної ділянки площею 0,0360 га у власність для ведення садівництва по АДРЕСА_1.

Рішенням Винниківської міської ради від 13 листопада 2014 року № 1525 «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_4 у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку на АДРЕСА_1» доручено виконавчому комітету Винниківської міської ради розробити детальний план території по АДРЕСА_1 та надано дозвіл ОСОБА_4 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0548 га у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку на АДРЕСА_1.

В спецвипуску газети «Винниківський Вісник» від 25 листопада 2014 року № 27 (474) було опубліковано повідомлення про початок процедури розгляду та врахування пропозиції громадськості щодо проекту детального плану території житлової забудови на АДРЕСА_1, в якому зазначено замовника та виконавця детального плану відповідної території, підставу для його розроблення, можливість ознайомлення з таким проектом в приміщенні Винниківської міської ради з 25 листопада 2014 року по 25 грудня 2014 року, відповідальну особу з організації розгляду пропозицій, а також строк їх подання.

29 січня 2015 року Винниківська міська рада прийняла рішення № 1669, яким затвердила «Детальний план території для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1». Вказаний детальний план поширюється на територію 0,0548 га та в його межах прогнозувалось здійснити будівництво житлового будинку.

Рішенням відповідача від 16 березня 2015 року № 1719 затверджено ОСОБА_4 проект землеустрою щодо відведення та надання у власність земельної ділянки площею 0,0548 га для будівництва та обслуговування житлового будинку на АДРЕСА_1 для житлової та громадської забудови (кадастровий номер НОМЕР_1).

Листом Товариства з обмеженою відповідальністю «Крок Центр» від 11 грудня 2015 року № 15/66 повідомлено позивача про відмову в задоволенні клопотання про погодження проекту землеустрою щодо відведення вказаної вище земельної ділянки, з огляду на те, що така земельна ділянка входить у межі земельної ділянки площею 0,0548 га, що знаходиться у приватній власності іншої особи (кадастровий номер НОМЕР_1), з цільовим призначенням для будівництва і обслуговуванням житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), в підтвердження чого додано копію листа відділу Держгеокадастру у м. Львові від 26 листопада 2015 року № 19-1323-99.3-9792/9-15АП.

ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Касаційна скарга обґрунтована тим, що обставини на які посилався позивач, доведені у суді першої інстанції належними письмовими доказами отриманими від компетентних державних органів, від відповідача та третіх осіб у справі та не спростовані в апеляційній інстанції. Про це свідчить той факт, що в мотивувальній частині рішень судів першої та апеляційної інстанцій не міститься мотивів неврахування жодного доказу наданого позивачем. Крім того, зазначає, що судом апеляційної інстанції проігноровано твердження позивача про те, що відсутність окремого проекту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги не свідчить про відсутність самої прибережної смуги, оскільки її розміри встановлені законом.

Відповідачем заперечень або відзиву на касаційну скаргу ОСОБА_2 не подано, що відповідно до частини четвертої статті 338 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду апеляційної інстанцій у касаційному порядку.

Від третьої особи - ОСОБА_4 надійшли заперечення на касаційну скаргу ОСОБА_2, в яких ОСОБА_4 зазначає, що касаційна скарга позивача є необґрунтованою, просить залишити зазначену касаційну скаргу без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції - без змін.

НОРМИ ПРАВА, ЯКІ ЗАСТОСУВАВ СУД

Норми матеріального права в цій справі суд застосовує в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин.

Згідно з частиною першою статті 16 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17 лютого 2011 року № 3038-VI (далі за текстом - Закон № 3038-VI) планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження генеральних планів населених пунктів, планів зонування територій і детальних планів території, їх оновлення та внесення змін до них.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 1 Закону № 3038-VI детальний план території - це містобудівна документація, що визначає планувальну організацію та розвиток території.

Частиною четвертою статті 19 Закону № 3038-VI передбачено, що детальний план території визначає: принципи планувально-просторової організації забудови; червоні лінії та лінії регулювання забудови; функціональне призначення, режим та параметри забудови однієї чи декількох земельних ділянок, розподіл територій згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами; містобудівні умови та обмеження (у разі відсутності плану зонування території) або уточнення містобудівних умов та обмежень згідно із планом зонування території; потребу в підприємствах і закладах обслуговування населення, місце їх розташування; доцільність, обсяги, послідовність реконструкції забудови; черговість та обсяги інженерної підготовки території; систему інженерних мереж; порядок організації транспортного і пішохідного руху; порядок комплексного благоустрою та озеленення, потребу у формуванні екомережі; межі прибережних захисних смуг і пляжних зон водних об'єктів (у разі відсутності плану зонування території).

Відповідно до частини першої та другої статті 21 Закону № 3038-VI громадським слуханням підлягають розроблені в установленому порядку проекти містобудівної документації на місцевому рівні: генеральні плани населених пунктів, плани зонування територій, детальні плани територій. Затвердження на місцевому рівні містобудівної документації, зазначеної у частині першій цієї статті, без проведення громадських слухань щодо проектів такої документації забороняється.

Проведення громадських слухань щодо врахування громадських інтересів під час розроблення проектів містобудівної документації на місцевому рівні визначений Порядком проведення громадських слухань щодо врахування громадських інтересів під час розроблення проектів містобудівної документації на місцевому рівнім, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 травня 2011 року N 555 (далі за текстом - Порядок).

Згідно з пунктом 5 Порядку повідомлення про початок процедури розгляду та врахування пропозицій громадськості у проекті містобудівної документації має містити: інформацію про мету, склад та зміст містобудівної документації, викладену у скороченій та доступній для широкої громадськості формі; основні техніко-економічні показники, зокрема графічні матеріали, що відображають зміст містобудівної документації; відомості про замовника та розробника проектів містобудівної документації та підстави для їх розроблення; інформацію про місце і строки ознайомлення з проектом містобудівної документації; інформацію про посадову особу органу місцевого самоврядування, відповідальну за організацію розгляду пропозицій; відомості про строк подання і строк завершення розгляду пропозицій; інформацію стосовно запланованих інформаційних заходів (презентація, прилюдне експонування, телевізійні програми, публічні конференції тощо). Осіб, які забезпечують роботу з розгляду пропозицій громадськості, призначає орган місцевого самоврядування. Зазначені особи є відповідальними за автентичність проектів містобудівної документації.

Частинами п'ятою-восьмою статті 21 Закону № 3038-VI передбачено, що оприлюднення проектів містобудівної документації на місцевому рівні є підставою для подання пропозицій громадськості до відповідного органу місцевого самоврядування.

Пропозиції громадськості мають бути обґрунтовані в межах відповідних законодавчих та нормативно-правових актів, будівельних норм, державних стандартів і правил та надаватися у строки, визначені для проведення процедури громадських слухань. Пропозиції, надані після встановленого строку, не розглядаються.

Пропозиції до проектів містобудівної документації на місцевому рівні мають право надавати: 1) повнолітні дієздатні фізичні особи, які проживають на території, щодо якої розроблено відповідний проект містобудівної документації на місцевому рівні; 2) юридичні особи, об'єкти нерухомого майна яких розташовані на території, для якої розроблено відповідний проект містобудівної документації на місцевому рівні; 3) власники та користувачі земельних ділянок, розташованих на території, щодо якої розробляється документація, та на суміжній з нею; 4) представники органів самоорганізації населення, діяльність яких поширюється на відповідну територію; 5) народні депутати України, депутати відповідних місцевих рад.

Для розгляду спірних питань, що виникають у процесі громадських слухань, може утворюватися погоджувальна комісія.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка доводів учасників справи і висновків суду апеляційної інстанції

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з положенням частини третьої статті 211 КАС України (в редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) та частини четвертої статті 328 КАС України (в редакції, чинній після 15 грудня 2017 року) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 159 КАС України (в редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) та частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України (в редакції, чинній після 15 грудня 2017 року) судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України (в редакції, чинній після 15 грудня 2017 року) встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зазначеним вимогам процесуального закону постанова Львівського апеляційного адміністративного суду від 22 вересня 2016 року відповідає, а вимоги касаційної скарги є необґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Тож суди попередніх інстанцій мали з'ясувати, зокрема, чи було оскаржувані дії та рішення Винниківської міської ради здійснені, зокрема, у межах повноважень, відповідно до закону та з дотриманням встановленої процедури, а також, чи були такі дії (бездіяльність) здійснені пропорційно та своєчасно.

Аналіз наведених положень Закону № 3038-VI свідчить про те, що громадські слухання відбуваються з метою врахування громадських інтересів при розробленні містобудівної документації і вважаються належно організованими за наступних умов: оприлюднено інформацію про початок процедури розгляду та врахування пропозицій громадськості у відповідному проекті із вказівкою на строк для подання таких пропозицій особами, які мають право на подання пропозицій до проектів містобудівної документації; безпосереднє подання пропозицій громадськості до відповідного органу місцевого самоврядування; утворення погоджувальної комісії у разі необхідності та, відповідно, оприлюднення результатів розгляду пропозицій громадськості до проектів містобудівної документації.

Тобто, врахування громадських інтересів при розробленні проектів містобудівної документації є результатом двостороннього процесу. За відсутності факту реалізації громадськістю свого права на подання пропозицій до містобудівної документації у передбаченому законом порядку, у органу місцевого самоврядування відсутній обов'язок їх розгляду та, відповідно, врахування.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджується матеріалами справи, повідомлення про початок процедури розгляду та врахування пропозиції громадськості щодо проекту детального плану території житлової забудови за адресою: АДРЕСА_1 було опубліковано відповідачем у місцевій газеті. Вказане повідомлення містить всю необхідну інформацію, за виключенням графічних матеріалів та інформації стосовно запланованих інформаційних заходів, однак, з такими можна було ознайомитись в приміщенні Винниківської міської ради, про що зазначено в самому повідомленні.

Таким чином суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що відповідачем належним чином поінформовано громадськість про початок процедури розгляду та врахування пропозицій громадськості. Однак, у наданий строк жодних пропозицій щодо зазначеного проекту детального плану території не надходило.

З огляду на викладене, Суд вважає правильним висновок суду апеляційної інстанції, який вказав на помилковість тверджень суду першої інстанції щодо порушення відповідачем процедури проведення громадських слухань та щодо порушення прав та інтересів позивача як члена територіальної громади при їх проведенні.

Також суд вважає необґрунтованими доводи касаційної скарги, що судом апеляційної інстанції не перевірено та не надано оцінки порушенням вчиненими відповідачем при прийнятті оскарженого рішення, а саме режиму цільового призначення земельної ділянки та не встановлення прибережної захисної смуги, виходячи з наступного.

Порядок встановлення та зміни цільового призначення земельних ділянок визначений статтею 20 Земельного кодексу України, відповідно до якої зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення. Зміна цільового призначення земельних ділянок державної або комунальної власності провадиться Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок у власність або надання у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Натомість, оскарженим рішенням земельна ділянка не надавалась ні у власність, ні в користування, що, в свою чергу, виключало можливість порушення відповідачем процедури зміни цільового призначення такої земельної ділянки.

Згідно з частиною першою статті 88 Водного кодексу України з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм в межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги.

Відповідно до статті 1 Водного кодексу України прибережна захисна смуга - це частина водоохоронної зони відповідної ширини вздовж річки, моря, навколо водойм, на якій встановлено більш суворий режим господарської діяльності, ніж на решті території водоохоронної зони.

Частинами другою, шостою, сьомою та восьмою статті 88 Водного кодексу України передбачено, що прибережні захисні смуги для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менше 3 гектарів встановлюються шириною 25 метрів.

У межах існуючих населених пунктів прибережна захисна смуга встановлюється з урахуванням містобудівної документації.

Прибережні захисні смуги встановлюються за окремими проектами землеустрою.

Проекти землеустрою щодо встановлення меж прибережних захисних смуг (з установленою в них пляжною зоною) розробляються в порядку, передбаченому законом.

Таким чином, прибережна захисна смуга - це частина водоохоронної зони визначеної законодавством ширини вздовж річки, моря, навколо водойм, на якій встановлено особливий режим та яка встановлюється за окремими проектами землеустрою, проте не може бути меншою за 25, 50 та 100 метрів залежно від площі відповідних водних об'єктів, як це передбачено у частині другій статті 88 Водного кодексу України та у статті 60 Земельного кодексу України. Винятком можуть бути випадки, коли прибережна захисна смуга водойми знаходитися в межах населеного пункту, тоді слід виходити із затверджених проектів забудови цього населеного пункту.

Тобто, встановлення меж прибережної захисної смуги здійснюється виходячи із природного чи штучного походження водойми, її реального існування і площі водної поверхні.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 22 квітня 2015 року у справі № 21-52цс15 та Верхового Суду, викладеною у постановах від 19 червня 2018 року у справі №820/2384/17, 21 червня 2018 року у справі №372/3411/15-а.

Оскільки на момент прийняття відповідачем спірного рішення був відсутній проект землеустрою щодо встановлення особливого режиму частини водоохоронної зони, то ним не допущено порушення меж прибережних захисних смуг, а доводами касаційної скарги зазначені висновки не спростовуються.

Враховуючи всі викладені обставини, колегія суддів Верховного Суду погоджується із висновками суду апеляційної інстанції, що при прийнятті рішення від 29 січня 2015 року № 1669 «Про затвердження Детального плану території по АДРЕСА_1» Винникіська міська рада діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Касаційна скарга не містить належних та обґрунтованих доводів, які б спростовували наведений висновок суду. У ній також не зазначено інших міркувань, які б не були предметом перевірки апеляційного суду та щодо яких не наведено мотивів відхилення такого аргументу.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Рисовський проти України» (№ 29979/04) визнав низку порушення пункту 1 статті 6 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції та статті 13 Конвенції у справі, пов'язаній із земельними правовідносинами; в ній також викладено окремі стандарти діяльності суб'єктів владних повноважень, зокрема, розкрито елементи змісту принципу «доброго врядування».

Цей принцип, зокрема, передбачає, що у разі якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб (рішення у справах «Beyeler v. Italy» № 33202/96, «Oneryildiz v. Turkey» № 48939/99, «Moskal v. Poland» № 10373/05).

Крім того, в рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (рішення у справі «Hasan and Chaush v. Bulgaria» № 30985/96).

Суд також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (заява N 4909/04 від 10 лютого 2010 року): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.) від 09 грудня 1994 року, серія A,303-A, п. 29).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Враховуючи наведене, Верховний Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення і погоджується з висновками суду апеляційної інстанцій у справі.

Тому рішення суду апеляційної інстанції у цій справі є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд апеляційної інстанції, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, в оскарженому судовому рішенні повно і всебічно з'ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.

Оскільки колегія суддів залишає в силі рішення суду апеляційної інстанції, то відповідно до статті 139 КАС України судові витрати не підлягають новому розподілу.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 22 вересня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Я.О. Берназюк

Судді: М.І. Гриців

Н.В. Коваленко