Справа № 1140/2075/18
Суддя: Л.І. Хилько
Дата ухвалення: 2018-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2018 року м. Кропивницький Справа № 1140/2075/18

Кіровоградський окружний адміністративний суд, у складі судді Хилько Л.І., розглянув у порядку спрощеного (письмового) провадження справу за позовом ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області (далі - відповідач) про зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, в якому просить суд:

- зобовязати Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області видати їй дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 1,3 га для створення необхідної інфраструктури в подальшому для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в адміністративних межах Зибківської сільської ради Онуфріївського району у відповідності до графічних матеріалів, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки;

- зобовязати Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області у місячний строк, з дня набрання законної сили рішення суду у справі, подати звіт про виконання судового рішення.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що листом від 25.06.2018 р. відповідачем втретє було відмовлено у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, що стало підставою звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 27.07.2018 року було відкрито спрощене провадження без виклику сторін.

Вказана ухвала сторонам була направлена відповідно до вимоги Кодексу адміністративного судочинства України засобами поштового звязку, та отримана сторонами, про що свідчать відповідні поштові повідомлення про вручення судової кореспонденції (а.с.27-29).

Відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, в якому наголошено на правомірності дій Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області при винесенні спірного листа відмови М-3077/0-2613/0/17-13 від 13.04.2018 р. та вказує, що ними дотримано норми чинного земельного законодавства та враховано принцип раціонального використання земельних ділянок при відмові ОСОБА_1 у задоволенні його заяви, а тому наполягає на відмові в задоволенні позовних вимог (а.с.31-32).

Згідно до ст.ст.262, 263 КАС України, дану справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження.

Дослідивши наявні в справі матеріали суд враховує наступні фактичні обставини справи.

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, жителька села Зибкове, Онуфріївського району, Кіровоградської області (а.с.8).

Зибківською сільською радою Онуфріївського району Кіровоградської області сформовано висновок про можливість надання земельної ділянки від 15.03.2018 року №92, яким погоджено надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель сільськогосподарського призначення, що перебувають в запасі Зибківської сільської ради від господарський двір, для подальшої передачі в оренду орієнтовною площею 1,3 га для обслуговування виробничої діяльності фермерського господарства «Житниця-М». Господарська споруда є власністю голови ФГ «Житниця-М» Є.Є. та знаходиться за юридичною адресою вказаного фермерського господарства: вул.Садова, 43, с.Зибкове, Онуфріївського району, Кіровогадської області (а.с.13).

Відповідно до Договору купівлі-продажу гаража від 09.09.2004 року позивач мала у власності 1/2 частину гаражу площею 2079 кв.м. по вул. Енгельса (в подальшому перейменована на Садову), 43 в с.Зибкове, Онуфріївського району Кіровоградської області. Іншою частиною гаражу на підставі цього ж договору володів ОСОБА_2 (а.с.23-24).

З метою використання земельної ділянки, що розташована біля гаражу, позивач звернулася до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду.

Відповідачем листом №М-22858/0-17120/0/6-17 від 28.12.2017 року в задоволенні такої заяви було відмовлено, з посиланням на ч. 4 ст. 120 Земельного кодексу України, так як гараж був у власності двох осіб то для збереження прав всіх співвласників і звертатися за дозволом повинні всі (а.с.17).

Відповідно до договору дарування від 22.12.2017 року, ОСОБА_2 подарував позивачці свою частину гаражу (а.с.20-22).

Вважаючи відмову обґрунтованою та маючи вже цілу частку гаражу у власності, 15.01.2018 року позивач повторно звернулася до відповідача, і до документів, що подавала раніше, в обґрунтування усунення вказаних у відмові недоліків, подала документи, що підтверджують її володіння нерухомим майном, а саме копії витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме про реєстрацію прав власності від 04.07.2017 року та від 22.12.2017 року з реєстраційним номером об'єкта нерухомого майна № 246 (гараж) та викопіювання з кадастрової карти, на підтвердження розташування земельної ділянки, свій паспорт, код (а.с.16).

21 лютого 2018 року листом №М-234/0-1159/0/17-18 Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області повторно відмовило у задоволенні такої заяви про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду (а.с.14-15).

Згодом, 19.03.2018 року ОСОБА_1 подала до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області заяву про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду строком на 7 років для ведення товарного сільськогосподарського виробництва під господарськими будівлями та дворами орієнтовною площею 1,3 га із земель державної власності сільськогосподарського призначення, що розміщення на території Зибківської сільської ради Онуфріївського району Кіровоградської області (а.с.10-12).

У вказаній заяві позивачем вказано, що на території бажаної земельної ділянки розміщена будівля (гараж), якій присвоєно адресу (Кіровоградська область, Онуфріївський район, с. Зибкове, вул. Садова, буд.43) та належить їй на праві власності та вказано, що за цією адресою зареєстровано ФГ «Житниця-М», головою якого є позивач.

Так, до вказаної заяви позивачем долучені, зокрема: копії паспорту, ідентифікаційного коду, копії листів ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області, копії договору купівлі-продажу гаража, копії договору дарування ? частини гараж; копії витягу з Державного реєстру правочинів, копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності; копії витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань; висновок сільської ради про погодження передачі земельної ділянки в оренду; обґрунтування необхідної площі земельної ділянки; графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки; рішення про зміну назв вулиць населеного пункту с.Зибкове.

Натомість, Головне управління Держгеокадастру в Кіровоградській області листом від 13.04.2018 року №М-3077/0-2613/0/17-13 розглянувши заяву ОСОБА_1, повідомило, що немає підстав для її задоволення, оскільки керуючись статтею 120 Земельного кодексу України, згідно поданих відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, обєкт нерухомого майна перебуває у спільній частковій власності, що суперечить частині 4 статті 120 Земельного кодексу (а.с.9).

Не погоджуючись з такою відмовою позивач звернулась до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Проаналізувавши зміст зазначеного листа відповідача суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою та суттю лист фактично є рішенням субєкта владних повноважень, про відмову у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду строком на 7 років для ведення товарного сільськогосподарського виробництва під господарськими будівлями та дворами орієнтовною площею 1,3 га із земель державної власності сільськогосподарського призначення, що розміщення на території Зибківської сільської ради Онуфріївського району Кіровоградської області.

Спірні правовідносини між сторонами по даній справі щодо порядку надання земельних ділянок державної або комунальної власності в користування, в тому числі на умовах оренди, громадянам регулюються правовими нормами Земельного кодексу України.

Згідно з частиною 2 статті 78 Земельного кодексу України, право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

В розумінні вимог статті 93 Земельного кодексу України земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам України, іноземцям і особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним об'єднанням і організаціям, а також іноземним державам.

Статтею 116 Земельного кодексу України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування, в тому числі на умовах оренди, врегульовано правовими нормами статті 123 та 124 цього ж Кодексу.

Відповідно до статті 124 Земельного кодексу передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. (ч.4 ст.122 Земельного кодексу)

Проаналізувавши норми Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затверджене Постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 року №15 та Положення про Головне управління Держгеокадастру в області, затверджене Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України №333 від 29.09.2016 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25.10.2016 року за №1391/29521, суд дійшов висновку про наявність у відповідача повноважень щодо надання громадянам дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ,в тому числі і на правах оренди.

Порядок передачі земельних ділянок в оренду встановлений ст. 124 Земельного кодексу України, відповідно до якого передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу.

За приписами частини першої статті 123 Земельного кодексу України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною ОСОБА_3 України, Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки. У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). ОСОБА_3 Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею (ч. 2 ст. 123 ЗК України).

Відповідно до частини 3 статті 123 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Отже, виключний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у користування визначений частиною третьою статті 123 Земельного кодексу України.

Аналіз вищенаведених норм свідчить про наявність у позивача права та можливості отримати дозвіл на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду загальною площею 1,3 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Разом з тим, листом від 13.04.2018 року №М-3077/0-2613/0/17-13 Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області відмовило позивачу з посиланням на те, що згідно поданих відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, обєкт нерухомого майна перебуває у спільній частковій власності, що не відповідає частині 4 статті 120 Земельного кодексу України.

При цьому, суд зауважує, що забороняється відмова у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, місце розташування об'єктів на яких погоджено відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування згідно із статтею 151 цього Кодексу.

Так, судом встановлено, що Зибківською сільською радою Онуфріївського району Кіровоградської області надано позивачу висновок про можливість надання земельної ділянки розміром 1,3 га із земель сільськогосподарського призначення, що перебувають у запасі Зибківської сільської ради під господарський двір для подальшої передачі в оренду для виробничої діяльності фермерського господарства «Житниця-М» (а.с.13).

Суд зауважує, що даним листом погоджено Зибківською сільською радою Онуфріївського району Кіровоградської області позивачці надання дозволу на розробку проекту землеустрою для відведення земельної ділянки в оренду.

Відтак, посилання відповідача у листі-відмові від 13.04.2018 №М-3077/0-2613/0/17-13 на частину 4 статті 120 , як на підставу для відмови позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, на переконання суду, є безпідставним, оскільки це суперечить статті 123 ЗК України та передбачених цієї нормою підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вирішення питань щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою належить до виключної компетенції відповідача.

Як вбачається з положень Рекомендації ОСОБА_4 Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої ОСОБА_4 11 березня 1980 року, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого субєкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 23 червня 2010 року № 1380/5, дискреційні повноваження - сукупність прав та обовязків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона повязана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій субєкта. Він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але й не має права виходити за її межі.

Тобто, дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних субєктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні субєктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними) (суддя Закурін М. К. «Дискреція дія на власний розсуд. Поняття та прояв», 2009 року) Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 21 травня 2013 року № 21-87а13.

Разом з тим, з огляду на положення КАС України суд зазначає, що адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади, перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади. Адміністративний суд у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень та виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим частиною другою статті 2 КАС України, критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 18.03.2014 р. № 21-11а14.

Таким чином враховуючи, що відповідачем не розглянуто заяву позивача по суті та у встановленому законом порядку, однак фактично відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, у суду немає підстав для зобов'язання останнього надати такий дозвіл.

Суд звертає увагу позивача на те, що обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Обєднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування.

Зміст зобовязань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункту 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, «ефективний засіб правого захисту» в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Суд також враховує, що при зверненні до відповідача із заявами про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у оренду для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, ОСОБА_1 подала всі необхідні документи, передбачені нормами Земельного кодексу України.

Разом з тим, суд дійшов висновку, що належним захистом порушеного права позивача є зобовязання відповідача належним чином розглянути заяву про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою. При цьому, що при прийнятті в подальшому відповідачем рішення, останній не вправі відмовляти позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою з тих самих підстав, за яких судом визнана протиправність такої відмови.

Таким чином, встановлені судом обставини справи і наведені норми чинного законодавства свідчать, що відповідачем, при прийнятті спірного рішення, не дотримано зазначених принципів, зокрема, останнім було відмовлено позивачу без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття правомірного рішення.

Отже, підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

В свою чергу, однією з вимог адміністративного позову є зобовязання відповідача подати звіт про виконання судового рішення.

Відповідно з ч.1 ст.382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобовязати субєкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Зі змісту наведеної правової норми випливає, що зобов'язання суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду, яке має застосовуватися у виключних випадках.

Зважаючи на те, що рішення суду зобовязує відповідача субєкта владних повноважень вчинити певні дії, суд вважає за необхідне встановити відповідачу строк для подання звіту про виконання рішення один місяць з дня набрання законної сили рішенням суду.

Згідно ст. 139 КАС України підлягають стягненню на користь позивача судові витрати, а саме в сумі 704,80 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст.9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, паспорт серії ЕА 786220 виданий Онуфріївським РВ УМВС України в Кіровоградській області 19.12.2000 року; адреса: АДРЕСА_1, 28131) до Головного управління Держгеокадастру в Кіровоградській області (, адреса: вул. Ак.Корольова, 26, м.Кропивницький) про зобовязання вчинити дії задовольнити частково.

Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 19 березня 2018 року про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду строком на 7 років для ведення товарного сільськогосподарського виробництва під господарськими будівлями та дворами орієнтовною площею 1,3 га із земель державної власності сільськогосподарського призначення на території Зибківської сільської ради Онуфріївського району Кіровоградської області.

Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області протягом місяця з дня набранням рішення суду законної сили подати до Кіровоградського окружного адміністративного суду звіт про його виконання.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з державного бюджету на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_2, 28131) понесені нею витрати по сплаті судового збору в сумі розмірі 704,80 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області (код: 39767636).

Копію рішення надіслати учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, визначені ст.ст.255, 295 КАС України та може бути оскаржене до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції в 30-денний строк з дня отримання його копії. Згідно до пп.15.5 п.1 Розділу VII Перехідні положення КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Кіровоградський окружний адміністративний суд.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду ОСОБА_5