Справа № 820/1782/17
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2018-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2018 р.м.ОдесаСправа № 820/1782/17

Категорія: 5.2 Головуючий в 1 інстанції: Бездрабко О.І. Час і місце ухвалення: 17:27, 20.11.2017р., м.Херсон Дата виготовлення повного тексту: 22.11.2017р.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого - судді : Бойка А.В.,

суддів: Єщенка О.В.,

Осіпова Ю.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційні скарги ОСОБА_2, Херсонської митниці ДФС на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Херсонської митниці ДФС, треті особи: Державна митна служба України, Сагачко Дмитро Миколайович - державний інспектор ВМО № 2 митного поста «Херсон-Центральний» Херсонської митниці ДФС, про визнання дій протиправними, визнання протиправним та скасування рішення, стягнення моральної та матеріальної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

28.04.2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Херсонської митниці ДФС, у якому, з урахуванням заяви про уточнення адміністративного позову від 14.09.2017 року, просила: визнати протиправними та незаконними дії Сагачко Д.М., як уповноваженої службової особи при здійсненні своїх повноважень, щодо винесення рішення, прийнятого у формі картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UА508040/2017/00415 від 11.04.2017р.; визнати протиправним та скасувати рішення уповноваженої особи - державного інспектора ВМО № 2 митного поста «Херсон-Центральний» Херсонської митниці ДФС - Сагачко Д.М., прийняте у формі картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UА508040/2017/00415 від 11.04.2017р.; стягнути з Херсонської митниці ДФС на користь позивача на відшкодування матеріальної шкоди - 12061,71 грн., моральної шкоди - 150000 грн.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 20.11.2017 року позов задоволено частково. Визнано протиправною та скасовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 11.04.2017р. №UА508040/2017/00415. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеною постановою суду першої інстанції, Херсонська митниця ДФС 01.12.2017 року та ОСОБА_2 19.12.2017 року подали апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначає, що судом першої інстанції безпідставно відмовлено у задоволенні позовних вимог до Сагачко Д.М., як уповноваженої службової особи, оскільки, на думку апелянта, саме його дії мали наслідком винесення оскаржуваної картки відмови в прийнятті митної декларації. Крім того, судом першої інстанції в порушення норм процесуального права не було задоволено її позовні вимоги стосовно стягнення з відповідача матеріальної та моральної шкоди. Апелянт просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 20.11.2017 року та ухвалити нову - про задоволення її позовних вимог в повному обсязі.

Херсонська митниця ДФС в своїй апеляційній скарзі зазначила, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до необґрунтованого рішення та невірного вирішення спору. Митний орган зазначає, що собаки породи «японський хін» не відноситься до особистих речей громадян у розумінні ст.370 Митного кодексу України та підпадають під заборону поставки товарів, встановлену Постановою Кабінету Міністрів України від 16.12.2015 року №1035. Зважаючи на зазначене, Херсонська митниця ДФС вважає, що оскаржуване рішення про відмову у пропуску через державний кордон прийнято митним органом правомірно та обґрунтовано, а тому скасуванню не підлягає.

Херсонська митниця ДФС ставить питання про скасування постанови Херсонського окружного адміністративного суду від 20.11.2017 року та прийняття нової, якою відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

16.02.2018 року до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_2, в якому позивач заперечує проти апеляційної скарги Херсонської митниці ДФС та просить залишити її без задоволення.

12.03.2018 року до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від Херсонської митниці ДФС, у якому відповідач заперечує проти апеляційної скарги ОСОБА_2 та просить залишити її без задоволення.

18.09.2018 року від ОСОБА_4 - представника ОСОБА_2 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з перебуванням представника позивача у відпустці до 01.10.2018 року.

Проте, доказів на підтвердження перебування представника позивача - ОСОБА_4 у відпустці до суду не надано, а тому подане клопотання задоволенню не підлягає.

19.09.2018 року від Митниці ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, обґрунтоване зайнятістю представника в інших судових засіданнях.

Вказані обставини не можуть слугувати підставою для відкладення розгляду справи, оскільки представник Митниці ДФС на власний розсуд вирішив, які судові засідання він має відвідувати, а які потрібно відкласти. Крім того, Митниця ДФС, як державний орган, могла забезпечити участь іншого представника в судовому засіданні, а тому подане клопотання задоволенню не підлягає.

У зв'язку з цим, справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.2 ч.1 ст.311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 11.04.2017 року біля 02 год. переміщувалася через контрольний пункт в'їзду - виїзду «Чонгар» по смузі руху пішоходів в напрямку «Виїзд» з материкової частини України.

Позивачем 11.04.2017 року в 02:20 год. було подано митну декларацію для письмового декларування товарів, що переміщуються через митний кордон України громадянами для особистих, сімейних та інших потреб, не пов'язаних з провадженням підприємницької діяльності, у п.4 якої «Відомості про товари, що підлягають обов'язковому письмовому декларуванню та/або оподаткуванню митними платежами, товари, переміщення яких через державний кордон України заборонено або здійснюється за дозвільними документами, що видаються органами виконавчої влади, та інші товари, що декларуються письмово за бажанням громадянина або на вимогу митного органу» зазначила - 2 собаки (японський хін).

За результатами перевірки митної декларації державним інспектором ВМО №2 митного поста «Херсон-Центральний» Херсонської митниці ДФС Сагачко Д.М. 11.04.2017 року винесено карту відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UА508040/2017/00415, якою відмовлено у пропуску через митний кордон України у зв'язку з недотриманням позивачем вимог постанови КМУ №1035 від 16.12.2015 року, що виразилось у переміщенні товарів, що не входять до переліку особистих речей громадян та до переліку соціально значущих продуктів харчування, зокрема: собака - 2 шт. (напрямок - виїзд).

Вважаючи таке рішення посадової особи відповідача незаконним, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, визнаючи протиправною та скасовуючи картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 11.04.2017 року №UА508040/2017/00415 виходив з того, що відповідачем не надано доказів, що задекларовані 2 собаки породи «японський хін», які належать ОСОБА_2, є товаром, а тому на їх ввезення на тимчасово окуповану територію не може бути обмежено постановою Кабінету Міністрів України від 16.12.2015 р. № 1035 «Про обмеження поставок окремих товарів (робіт, послуг) з тимчасово окупованої території на іншу територію України та/або з іншої території України на тимчасово окуповану територію».

Разом з тим, суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позовних вимог стосовно визнання протиправними дій державного інспектора митного посту «Херсон-Центральний» щодо винесення рішення, прийнятого у формі картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UА508040/2017/00415 від 11.04.2017р., виходив з того, що в даному випадку державний інспектор вчинив не дію, а прийняв рішення, яке за результатами розгляду справи судом визнано протиправним, що є належним способом захисту порушених прав позивача. Також, суд першої інстанції, відмовив у задоволенні позовних вимог стосовно стягнення моральної та матеріальної шкоди, через відсутність доказів їх спричинення.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується із зазначеними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 369 Митного кодексу України особисті речі, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України у ручній поклажі, супроводжуваному та несупроводжуваному багажі, підлягають декларуванню шляхом учинення дій, усно або, за бажанням власника чи на вимогу органу доходів і зборів, письмово, не оподатковуються митними платежами та звільняються від подання документів, що видаються державними органами для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, а також від застосування до них видів державного контролю, визначених частиною першою статті 319 цього Кодексу.

Законом України «Про створення вільної економічної зони «Крим» та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України» визначено особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України згідно із статтею 13 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", створює вільну економічну зону «Крим» (далі - ВЕЗ «Крим»), та врегульовано інші аспекти правових відносин між фізичними і юридичними особами, які знаходяться на тимчасово окупованій території або за її межами.

Порядок перетину фізичними особами адміністративного кордону вільної економічної зони «Крим» передбачено ст.7 Закону України «Про створення вільної економічної зони «Крим» та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України», відповідно до п.п. 7.1-7.3 якої на фізичних осіб, які перетинають адміністративний кордон ВЕЗ «Крим», поширюється дія розділу XII Митного кодексу України з урахуванням положень ст.9 Закону України «Про створення вільної економічної зони «Крим» та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України» щодо переміщення валютних цінностей.

16.12.2015 року Кабінетом Міністрів України, відповідно до підпункту 4 пункту 12.4 статті 12 Закону України «Про створення вільної економічної зони «Крим» та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України», прийнято Постанову №1035 «Про обмеження поставок окремих товарів (робіт, послуг) з тимчасово окупованої території на іншу територію України та/або з іншої території України на тимчасово окуповану територію», якою заборонено на період тимчасової окупації поставки товарів (робіт, послуг) під всіма митними режимами з тимчасово окупованої території на іншу територію України та/або з іншої території України на тимчасово окуповану територію, за винятком:

- особистих речей громадян, визначених частиною першою статті 370 Митного кодексу України (крім товарів, визначених пунктом 24 частини першої зазначеної статті), що переміщуються у ручній поклажі та/або супроводжуваному багажі;

- соціально значущих продуктів харчування, що переміщуються громадянами, сумарна фактурна вартість яких не перевищує еквівалент 10000 гривень та сумарна вага яких не перевищує 50 кілограмів на одну особу, за переліком згідно з додатком.

Відповідно до ст. 370 Митного кодексу України особистими речами вважаються:

1) товари особистої гігієни та індивідуальні косметичні засоби у кількості, що забезпечує потреби однієї особи на період поїздки;

2) одяг, білизна, взуття, що мають суто особистий характер, призначені виключно для власного користування і мають ознаки таких, що були у користуванні;

3) особисті прикраси, у тому числі з дорогоцінних металів та каміння, що мають ознаки таких, що були в користуванні;

4) індивідуальне письмове та канцелярське приладдя;

5) один фотоапарат, одна кіно-, відеокамера разом з обґрунтованою кількістю фото-, відео-, кіноплівок та додаткового приладдя;

6) один переносний проектор та аксесуари до нього разом з обґрунтованою кількістю діапозитивів та/або кіноплівок;

7) бінокль;

8) переносні музичні інструменти у кількості не більше двох штук;

9) один переносний звуковідтворювальний пристрій (у тому числі магнітофон, диктофон, програвач компакт-дисків тощо) з обґрунтованою кількістю плівок, платівок, дисків;

10) один переносний радіоприймач;

11) стільникові (мобільні) телефони у кількості не більше двох штук, пейджери;

12) один переносний телевізор;

13) переносні персональні комп'ютери у кількості не більше двох штук і периферійне обладнання та приладдя до них; флеш-карти у кількості не більше трьох штук;

14) одна переносна друкарська машина;

15) калькулятори, електронні книжки у кількості не більше двох штук;

16) індивідуальні вироби медичного призначення для забезпечення життєдіяльності людини та контролю за її станом з ознаками таких, що були в користуванні;

17) звичайні та/або прогулянкові дитячі коляски у кількості, що відповідає кількості дітей, які перетинають кордон разом із громадянином, а у разі відсутності дітей - у кількості не більше однієї штуки;

18) одна інвалідна коляска на кожного інваліда, який перетинає митний кордон України, а у разі відсутності такої особи - у кількості не більше однієї штуки;

19) лікарські засоби, що переміщуються (пересилаються) через митний кордон України в порядку та обсягах, визначених Кабінетом Міністрів України;

20) годинники у кількості не більше двох штук;

21) 0,5 літра туалетної води та/або 100 грамів парфумів;

22) спортивне спорядження - велосипед, вудка рибальська, комплект альпіністського спорядження, комплект спорядження для підводного плавання, комплект лиж, комплект тенісних ракеток, дошка для серфінгу, віндсерфінгу, комплект спорядження для гольфу, інше аналогічне спорядження, призначене для використання однією особою;

23) спеціальне дитяче харчування для дітей, хворих на фенілкетонурію або інше захворювання, що потребує спеціального харчування, яке не виробляється (не реалізується) в Україні, що переміщується (пересилається) через митний кордон України в порядку та обсягах, визначених Кабінетом Міністрів України;

24) інші товари, призначені для забезпечення повсякденних потреб громадянина, перелік і гранична кількість яких визначаються законами України.

Разом з тим, пунктом 13.1 статті 13 Закону України «Про створення вільної економічної зони «Крим» та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України» передбачено, що об'єкти права приватної, державної та комунальної власності, що розташовані (знаходяться) на тимчасово окупованій території України, залишаються у власності осіб, які мали такі об'єкти у власності (користуванні) на початок тимчасової окупації.

Суд першої інстанції вірно зробив висновок, що спеціальними правовими нормами, які регулюють особливості економічної діяльності на тимчасово окупованій території України та особливості захисту прав та охоронюваних законом інтересів внутрішньо переміщених осіб, передбачено гарантію захисту права власності осіб на об'єкти, розташовані на тимчасово окупованій території України, а також сприяння у переміщенні рухомого майна, належного внутрішньо переміщеним особам.

Разом з тим, згідно п.п.4 п.12.4 ст.12 Закону України «Про створення вільної економічної зони «Крим» та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України» Кабінету Міністрів України надано право під час тимчасової окупації тимчасово обмежувати саме поставки окремих товарів (робіт, послуг) та/або під окремими (всіма) митними режимами з тимчасово окупованої території на іншу територію України та/або з іншої території України на тимчасово окуповану територію.

Колегія суддів апеляційної інстанції проаналізувавши норми Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України доходить висновку, що поставкою є домовленість суб'єктів господарювання щодо реалізації товару для його використання у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням.

Таким чином, Кабінет Міністрів України у Постанові №1035 «Про обмеження поставок окремих товарів (робіт, послуг) з тимчасово окупованої території на іншу територію України та/або з іншої території України на тимчасово окуповану територію» тимчасово обмежив під час тимчасової окупації саме поставки окремих товарів (робіт, послуг), тобто постачання останніх у межах господарської діяльності відповідних суб'єктів. Проте, обмежень, згідно з вказаними положеннями, щодо переміщення особистих речей фізичними особами, які не є суб'єктами господарювання, він не містить.

Оскільки, відповідачем не надано доказів, що задекларовані 2 собаки породи «японський хін», які належать ОСОБА_2, є товаром, а тому на їх ввезення на тимчасово окуповану територію не може бути обмежено постановою Кабінету Міністрів України від 16.12.2015 р. № 1035 «Про обмеження поставок окремих товарів (робіт, послуг) з тимчасово окупованої території на іншу територію України та/або з іншої території України на тимчасово окуповану територію». А відтак, колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що картку відмови №UА508040/2017/00415 від 11.04.2017 року в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення прийнято митним органом протиправно та вона порушує право на переміщення особистих речей фізичними особами, які не є суб'єктами господарювання.

Більше того, колегія суддів суду апеляційної інстанції зазначає, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 14.06.2017 року по справі №826/9602/16 визнано незаконним та нечинним п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 16.12.2015 року №1035 «Про обмеження поставок окремих товарів (робіт, послуг) з тимчасово окупованої території на іншу територію України та/або з іншої території України на тимчасово окуповану територію». Рішення набрало законної сили 14.06.2017 року.

Доводи апеляційної скарги Херсонської митниці ДФС висновків суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог не спростовують, а тому підстав для задоволення скарги митного органу колегія суддів не вбачає.

Стосовно вимог ОСОБА_2 щодо визнання протиправними та незаконними дій Сагачка Д.М., як уповноваженої службової особи при здійсненні своїх повноважень, щодо винесення рішення, прийнятого у формі винесення картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UА508040/2017/00415 від 11.04.2017 року, то колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вказані позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки в даному випадку державний інспектор вчинив не дію, а прийняв рішення, яке за результатами розгляду справи судом визнано протиправним.

Колегія суддів враховує те, що за правилами ч. 1 ст. 2 КАС України (в редакції, яка діяла на час звернення із позовом) завданням адміністративного судочинства є, зокрема, захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Зазначені правила адміністративного процесуального законодавства кореспондуються із приписами ч.1 ст.2 КАС України (в редакції, яка діє на момент вирішення спору).

Таким чином, за правилами наведених норм захисту в суді підлягають, зокрема, порушені органом державної влади та його посадовими особами, права, свободи та інтереси фізичних осіб.

Враховуючи, що дії інспектора митного органу реалізовані у вигляді прийняття картки відмови у пропуску через митний кордон України, колегія суддів вважає, що права та інтереси позивача порушує саме оскаржуване за цим позовом рішення суб'єкта владних повноважень, яким є картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UА508040/2017/00415 від 11.04.2017р..

Більше того, винесення картки відмови державним інспектором прямо передбачено його посадовими повноваженнями.

Стосовно позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди в сумі 150 000 грн., то колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для їх задоволення з огляду на наступне:

Згідно з роз'ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 (із змінами і доповненнями від 25 травня 2001 року №5) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Позивачем не наведено в чому проявились моральна шкода та які негативні наслідки мали місце у його випадку, а також не зазначено на яких критеріях розрахунку базується заявлена сума відшкодування у розмірі 150 000 грн.

Стосовно позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 12 061,71 грн., понесеної ОСОБА_2 внаслідок прийняття картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UА508040/2017/00415 від 11.04.2017 року, колегія суддів зазначає наступне.

Наявність збитків у сумі 12061,71 грн. позивач обґрунтовує тим, що внаслідок різкого погіршення здоров'я собак, вона була змушена звернутися до ветеринарної клініки та сплатила за послуги лікаря 455 грн. В подальшому, понесла транспортні витрати у розмірі 4606,71 грн. виходячи з вартості квитка з м. Харкова до м. Бєлгорода вартістю 111 грн., вартості квитка з м. Бєлгорода до м. Сімферополя вартістю 3000 руб., вартості квитка з м. Сімферополя до м. Севастополя вартістю 127,50 руб., загальна вартість транспортних витрат по маршруту з м. Харкова до м. Севастополя через м. Бєлгород складає 1424,54 грн. У зв'язку з тим, що позивач регулярно їздить з м. Севастополя, де постійно проживає, до м. Харкова, де проживають її рідні, та станом на 11.05.2017 р. у закордонному паспорті наявні штампи перетину кордону через пункт пропуску Нехотеевка (РФ) від 13.04.2017 року, від 19.04.2017 року, від 25.04.2017 року, то вартість транспортних витрат слід помножити на кількість разів: 1424,57 грн. + 111 грн. = 1535,57 грн. х 3 = 4606,71 грн. Також, позивач зазначає, що вона уклала договір про надання правової допомоги та сплатила послуги адвоката у розмірі 7000 грн. (т. 1 а.с. 28-36).

Положеннями ч.1 ст.77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.1, 4 ст.73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

З аналізу вказаних правових норм слідує, що позивач повинен належними та допустимими доказами довести розмір збитків, заподіяних протиправними, на його думку, діями суб'єкта владних повноважень.

Однак, ОСОБА_2 не надала до суду доказів про заподіяння їй збитків у розмірі 12061,71 грн.

Зокрема, надані на підтвердження транспортних витрат у сумі 4606,71 грн. проїзний квиток за маршрутом м. Харків - м. Бєлгород на суму 111 грн., маршрутна квитанція електронного квитка на суму 3000 руб., квиток на автобус за маршрутом м. Севастополь - м. Сімферополь на суму 127,50 руб. не є належними доказами в розумінні ст.70 КАС України, оскільки датовані 11.05.2017 року та 18.04.2017 року, в той час як рішення було прийнято 11.04.2017 року.

Також, позивач в уточненому адміністративному позові (т.1 а.с.25) зазначила, що 11.04.2017 р. після отримання картки відмови ОСОБА_2 за допомогою рідних повернулася до м. Харкова, звідки через м. Бєлгород поїхала до м.Севастополя, а потім до м.Сімферополя.

Наявність у закордонному паспорті штампів перетину кордону через пункт пропуску Нехотеевка (РФ) від 13.04.2017 р., від 19.04.2017 р., від 25.04.2017 р. не підтверджує матеріальні збитки, так як такими можуть бути лише розрахункові документи, в яких зазначено конкретну суму сплачених грошових коштів. Крім того, колегія суддів зазначає, що дати перетину пунктів пропуску відрізняються від дати винесення оскаржуваного рішення та позивачем не доведено причинно-наслідковий зв'язок необхідності подорожей 13.04.2017 року, 18-19.04.2017 року, 25.04.2017 року, 11.05.2018 року з винесеною карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UА508040/2017/00415 від 11.04.2017 року.

Також, колегія суддів не приймає у якості належного доказу понесених матеріальних збитків у сумі 455 грн. виписку з Журналу реєстрації хворих тварин ветеринарної клініки ФОП ОСОБА_5 від 12.05.2017 року та товарний чек № 8/10 від 11.04.2017 року, оскільки матеріалами не доведено, що хвороба тварин спричинена неправомірними діями посадової особи відповідача.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу, пов'язані зі сплатою послуг адвоката, у сумі 7000 грн., на підтвердження чого надано додаткову угоду від 11.04.2017 року № 1 до договору про надання правової допомоги від 10.04.2017 року, однак позивачем не надано жодного розрахункового документа, який би підтверджував сплату ОСОБА_2 адвокату грошових коштів у розмірі 7000 грн.

Таким чином, підстави для задоволення вимог ОСОБА_2 в частині відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 12061,71 грн. у колегії суддів відсутні.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційних скарг на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційні скарги без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд апеляційної інстанції,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та Херсонської митниці ДФС залишити без задоволення, а постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2017 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її підписання, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення апеляційного суду, або з дня вручення учаснику справи повного судового рішення.

Головуючий суддя: А.В. Бойко

Суддя: О.В. Єщенко

Суддя: Ю.В. Осіпов