Справа № 703/1247/18
Суддя: Опалинська О. П.
Дата ухвалення: 2018-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 703/1247/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2018 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Опалинської О.П.

при секретарі судових засідань ОСОБА_1

розглянувши в письмовому провадженні в залі суду в м. Сміла адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до інспектора ВБДР УПП в Черкаській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 про оскарження дій посадової особи субєкта владних повноважень в звязку з накладенням адміністративного стягнення,-

встановив:

ОСОБА_2 звернувся до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області з адміністративним позовом до інспектора ВБДР УПП в Черкаській області лейтенанта поліції ОСОБА_3, в якому просить визнати протиправними дії субєкта владних повноважень посадової особи ВБДР УПП в Черкаській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 від 23 квітня 2018 року та скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ВР №065272 від 23 квітня 2018 року про притягнення його до адміністративної відповідальності у виді 680 гривень штрафу.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що постановою інспектора поліції ВБДР УПП в Черкаській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 від 23 квітня 2018 року його піддано адміністративному стягненню у виді 680 гривень штрафу за ч.2 ст.121 КУпАП, за те, що він нібито 23 квітня 2018 року о 14 годині 14 хвилин керуючи автобусом ПАЗ 32034-0, д.н.з. НОМЕР_1, та надаючи послуги по перевезенню пасажирів по маршруту №40 «лікарня ім.Семашка переїзд Яблунівка», в якому не працювала кнопка «аварійний вихід», в звязку з чим порушив п.31.4.7 «г» ПДР України. Винесену постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності вважає незаконною. Так, 23 квітня 2018 року перебуваючи на маршруті №40 «лікарня ім.Семашка переїзд Яблунівка» в м. Сміла Черкаської області він здійснив зупинку автобуса на автобусній стоянці для посадки та в подальшому перевезення пасажирів. Під час посадки пасажирів до його підійшли інспектори поліції та повідомили, що в них на даний час проводиться планова перевірка транспортних засобів включаючи і громадський транспорт. Так як під час кожного виїзду на плановий рейс, водії повинні, згідно інструкції, перевіряти технічний стан автобуса, він був впевнений, що жодних порушень та технічних несправностей в автобусі немає, відтак надав можливість інспекторам поліції здійснювати планову перевірку. Під час перевірки, працівниками поліції було помічено, що провід, яких підходить до кнопки «аварійний вихід» був пошкоджений та для уникнення будь-яких правопорушень запитали чи має він можливість усунути несправність на місці, згідно п.31.5 ПДР України, а саме «у разі виникнення в дорозі несправностей, зазначених у пункті 31.4 цих Правил, водій повинен вжити заходів для їх усунення, а якщо це зробити неможливо рухатися якомога коротшим шляхом до місця стоянки або ремонту, дотримуючись запобіжних заходів з виконанням вимог пунктів 9.9 і 9.11 цих Правил». Так як це була незначна несправність, така була усунута негайно та перевірена, а саме кнопка «аварійний вихід» працювала. Пояснивши інспекторам поліції, що пошкодження було усунуто як вимагають ПДР України вони без будь-яких пояснень надали йому на підпис постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності та пояснили, що свої пояснення, які він намагався надати їм, буде надавати в суді. Вважає, що інспектором поліції ОСОБА_3 при накладенні стягнення було грубо порушено вимоги ст.280 КУпАП, а саме не зясовано чи винен він у вчиненні правопорушення, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, а також не зясовано інших обставин, які мають значення для правильного вирішення справи. Інспектором поліції при розгляді вказаної справи не в повному обсязі були досліджені докази, відтак підстав для винесення постанови не було.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, однак надав суду заяву, в якій просить справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Відповідач, який є субєктом владних повноважень, інспектор ВБДР УПП в Черкаській області лейтенант поліції ОСОБА_3 в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, хоча про дату, час та місце його проведення був повідомлений належним чином. Разом з тим, надав суду письмові пояснення, відповідно до яких, 23 квітня 2018 року близько 14 години 15 хвилин він ніс службу по забезпеченню публічної безпеки і порядку в м. Сміла шляхом патрулювання на службовому автомобілі та виконував службові обовяжи відповідно до повноважень, передбачених Законом України «Про Національну поліцію». В цей час, при патрулюванні вул. ОСОБА_4, ним було виявлено, що водій автобусу ПАЗ 32054-07, д.н.з. НОМЕР_1, здійснював надання послуг з перевезення пасажирів по маршруту №40, в якому не працювали аварійні виходи, чим порушив п.31.4.7 «г» ПДР України. Він, під час спілкування з позивачем, представився та відповідно до п.п.1 п.1 ст.35 Закону України «Про Національну поліцію» повідомив про необхідність предявлення посвідчення водія, реєстраційного документу на транспортний засіб та полісу загальнообовязкового страхування власників наземних транспортних засобів. Після встановлення особи позивача, він, в порядку передбаченому ст.ст.278, 279 КУпАП, розпочав розгляд справи про адміністративне правопорушення, при цьому розяснив позивачу права та обовязки особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, передбачені ст.268 КУпАП. Розглянувши справу відповідно до ст.280 КУпАП, на підставі ст.ст.258, 283 КУпАП, з врахуванням ч.2 ст.33, ст.252 КУпАП, було винесено постанову ВР №065272 за ч.2 ст.121 КУпАП.Під час розгляду справи, позивач факт вчинення правопорушення визнав. В позовній заяві позивач стверджує, що через те, що розгляд справи відносно нього відбувся на місці вчинення правопорушення він не мав можливості скористатись правами, передбаченими ст.268 КУпАП, що також не відповідає дійсним обставинам справи, так як відповідно до ст.222 КУпАП, розгляд справ про порушення правил дорожнього руху, віднесено до компетенції органів Національної поліції. Жодних клопотань щодо перенесення дати розгляду справи з метою залучення адвоката або іншого фахівця в галузі права від позивача, під час розгляду справи, не надходило, відтак твердження позивача про порушення ним ст.268 КУпАП не відповідає дійсності. Враховуючи вищевикладене, вважає, що він діяв виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України і постанова винесена ним з дотриманням та у повній відповідності нормам матеріального та процесуального права і є такою, що не має підстав для скасування. Просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Згідно ч.3 ст.205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не зявилися в судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Згідно ч.4 ст.229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи, що особи, які беруть участь у розгляді справи в судове засідання не зявилися, хоча про час, дату та місце такого були повідомлені належним чином, потреба у заслуховуванні свідків та експертів відсутня, відтак суд приходить до висновку про можливість судового розгляду адміністративної справи в порядку письмового провадження без фіксування адміністративного процесу технічними засобами, на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в адміністративному позові та поясненнях відповідача обставини, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно п.8 ч.1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року № 580-VIII, поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимогстатті 283 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою інспектора ВБДР УПП в Черкаській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 серії ВР №065272 від 23 квітня 2018 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, ОСОБА_2 позивача у справі, притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 680 гривень, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КУпАП, за те, що він 23 квітня 2018 року о 14 годині 15 хвилин по вул. Героїв Холодноярців в м. Сміла, керував автобусом «ПАЗ 32054-07», д.н.з. НОМЕР_1, що надає послуги з перевезення пасажирів по маршруту №40 «лікарня ім. Семашка переїзд Яблунівка», в якому не працювали аварійні виходи та пристрої для приведення їх в дію, чим порушив п.31.4.7 «г» ПДР України (а.с.3).

Відповідно до ч.2 ст.121 КУпАП, адміністративна відповідальність за вказаною частиною статті настає за керування водієм транспортним засобом, який використовується для надання послуг з перевезення пасажирів, що має несправності, передбачені частиною першою цієї статті, або технічний стан і обладнання якого не відповідають вимогам стандартів, правил дорожнього руху і технічної експлуатації.

Згідно п.31.4.7 «г» ПДР України забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам - не працюють передбачені конструкцією замки дверей кузова або кабіни, запори бортів вантажної платформи, запори горловин цистерн і паливних баків, механізм регулювання положення сидіння водія, аварійні виходи, пристрої для приведення їх у дію, привід керування дверима, спідометр, тахограф, пристрій для обігрівання і обдування скла.

Як вбачається з адміністративної позовної заяви, позивач ОСОБА_2 стверджує, що при виїзді на маршрут автобусом ПАЗ 32034-07, д.н.з. НОМЕР_1, перевірявся його технічний стан, в звязку з чим він був впевнений, що в такому технічні несправності відсутні, відтак надав можливість інспекторам поліції здійснювати планову перевірку.

Вищевказане твердження позивача відповідачем не спростоване.

Отже, оскільки доводи позивача про виникнення несправності кнопки «аварійний вихід» відповідачем не спростовані, відтак суд вважає, що така виникла в процесі руху автобуса по маршруту, вже після виїзду на такий, та приймаючи до уваги, що вказана несправність не забороняє подальший рух транспортного засобу взагалі, відтак суд вважає, що в інспектора ВБДР УПП в Черкаській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 не було достатніх підстав для винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення про накладення адміністративного стягнення.

Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зміст постанови повинен відповідати вимогам, встановленим статтями 283, 284 КУпАП. В ній, зокрема, необхідно зазначити докази, на яких базується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення.

Разом з тим, інспектором ВБДР УПП в Черкаській області лейтенантом поліції ОСОБА_3 при винесенні постанови в такій доказів, які б беззаперечно свідчили про вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, не наведено.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, що встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до вимог ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Так, згідно ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Таким чином, висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення мають бути зроблені на підставі всебічного, повного і об'єктивного дослідження всіх обставин та доказів.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП обов'язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов»язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевказану норму КАС України, суд вважає, що такою саме на відповідача покладено обовязок доведення правомірності складання ним постанови, зокрема, шляхом подання належних та допустимих доказів порушення позивачем вимог ПДР України, за що передбачена відповідальність Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Як вбачається з матеріалів справи, окрім оскаржуваної позивачем постанови, жодних інших доказів, які б свідчили про вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КУпАП, відповідачем не надано.

Статтею 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 Кодексу щодо своєчасного, всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність (частина друга статті 33 КУпАП).

У наведених положеннях КУпАП визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності. Водночас, вказані положення є законодавчими гарантіями об'єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо особі буде надано достатній проміжок часу для підготовки до розгляду справи, пошуку адвоката, ознайомлення з матеріалами справи, тощо.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У п.24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України», в п. 48 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мала проти України» та в п. 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України №2» наголошується на принципі рівності сторін одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом.

Єдиним доказом вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення є сама оскаржувана постанова по справі про адміністративне правопорушення, в якій зафіксовано порушення водієм ПДР України. Однак, оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення ним правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб'єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Аналогічна правова позиція підтримана постановою Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 26 квітня 2018 року у справі № 338/1/17.

Відповідно до вимог ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Відповідно до положень ст. 9 Конституції України та ст. 17 Закону України «Про міжнародні договори», міжнародні договори, згода на обов'язковість яких дана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Передбачено також, що коли міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Згідно вимог ч. 2 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У рішеннях ЄСПЛ значну роль у розширенні сфери застосування п. 2 ст. 6 Конвенції грає тлумачення двох ключових понять цієї статті - «кримінальне обвинувачення» і «суперечки про громадянські права». У справі «Кадубец проти Словаччини» (Eur. Court H.R. Kadubec v. Slovakia, Judgmentof 2 September 1998. Reports. 1998 VI), представник держави-відповідача наполягав на тому, що в цій справі йдеться про адміністративний проступок, а не про кримінальне звинувачення і, отже ст. 6 не може бути застосована. Однак Європейський суд з прав людини не погодився з аргументом відповідача, хоча і визнав, що внутрішнє право країни не вважає кримінальними діяннями, за вчинення якого був покараний заявник. Проте ця обставина, на думку Суду, не має великого значення, так само як і те, який державний орган розглядав справу. Таким чином, зазначена міжнародно-правова норма гарантує кожній людині доведення вини тільки в законному порядку та на підставі законно добутих доказів.

Враховуючи викладене, вважаю, що в справі про адміністративне правопорушення підлягає застосуванню положення ст. 62 Конституції України про те, що винуватість особи повинна бути доведена у встановленому законом порядку. Обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно ч.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

На підставі вищевикладеного, враховуючи, що будь-яких доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення відповідачем не надано, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, аналізу положень чинного законодавства України, враховуючи, що при винесенні постанови в справі про адміністративне правопорушення інспектором ВБДР УПП в Черкаській області лейтенантом поліції ОСОБА_3 допущено порушення прав позивача, а саме не надано належних та допустимих доказів правомірності постанови, відтак суд приходить до обґрунтованого висновку, що постанова про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст.121 КУпАП є неправомірною та підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністативне правопорушення, відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, закриттю, що буде відповідати повному та належному захисту прав позивача, який здійснений, відповідно до імперативних приписів ст. 286 КАС України.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до беззаперечного висновку, що позовна вимога ОСОБА_2 про скасування постанови про адміністатинве правопорушення ВР №065272 від 23 квітня 2018 року про притягнення його до адміністративної відповідальності у виді 680 гривень штрафу підлягає задоволенню.

Оскільки судом задоволено вимогу позивача про скасування постанови, суд вважає, що позовна вимога в частині визнання дій субєкта владних повноважень посадової особи інспектора ВБДР УПП в Черкаській області Спасібожко Я.С. від 23 квітня 2018 року протиправними, також підлягає задоволенню, оскільки є похідною від вимоги про скасування постанови в звязку з її невідповідністю вимогам закону.

Відповідно до ч. 4 ст. 288 КУпАП, особа, яка оскаржила постанову у справі про адміністративне правопорушення, звільняється від сплати державного мита, відтак судові витрати, відповідно до ст. 139 КАС України суд відносить на рахунок держави.

Керуючись ст.ст.8, 9, 62 Конституції України, ст.ст. 9, 222, 245, 251, 280 КУпАП, ст.ст. 77, 139, 205, 229, 241-246, 255, 286, 288 КАС України, ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, постановою Пленуму Верховного Суду України №14 від 23 грудня 2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», Законом України «Про Національну поліцію» № 580-VIIІ від 02 липня 2015 року, -

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до інспектора ВБДР УПП в Черкаській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 про оскарження дій посадової особи субєкта владних повноважень в звязку з накладенням адміністративного стягнення задовольнити.

Визнати протиправними дії субєкта владних повноважень посадової особи інспектора ВБДР УПП в Черкаській області Спасібожко Ярослава Сергійовича щодо винесення відносно ОСОБА_2 постанови серії ВР №065272 від 23 квітня 2018 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Постанову серії ВР №065272 від 23 квітня 2018 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, винесену інспектором ВБДР УПП в Черкаській області Спасібожко Ярославом Сергійовичем про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КУпАП скасувати, а провадження в справі про адміністративне правопорушення закрити у звязку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Рішення може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його отримання шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п.п.5 п.15 «Перехідні положення» КАС України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Сторони справи:

Позивач ОСОБА_2, адреса: АДРЕСА_1, 20700, РНОКПП НОМЕР_2.

Відповідач інспектор ВБДР УПП в Черкаській області Спасібожко Ярослав Сергійович, адреса: вул. Лесі Українки, буд.21, м. Черкаси, 18023.

Головуючий О.П.Опалинська