Справа № 263/4946/18
Суддя: Папаценко П. І.
Дата ухвалення: 2018-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 263/4946/18
Провадження № 2-а/263/272/2018
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2018 року м. Маріуполь

Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області під головуванням судді Папаценко П.І., за участю секретаря Масюк М.С., представника позивача ОСОБА_1, представників відповідача Демидової І.І., Кузь К.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу адміністративної юрисдикції за позовом ОСОБА_4 до Адміністративної комісії виконавчого комітету Маріупольської міської ради про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження по справі, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_4 звернулася до суду з вказаним адміністративним позовом до Адміністративної комісії виконавчого комітету Маріупольської міської ради, просила суд: визнати поважними причини пропуску нею десятиденного строку на оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення, оскільки вона отримала постанову поштою лише 12.04.2018 року; скасувати постанову №702 від 4.04.2018 року про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.156 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700 грн., та закрити провадження по справі. В обґрунтування позовних вимог зазначила, зі змісту вказаної постанови Адміністративна комісії виконавчого комітету Маріупольської міської ради встановила, що 3.03.2018 року о 21 годині 30 хвилин ОСОБА_4, знаходячись на своєму робочому місці в магазині «Еталон» за адресою вул. Київська, 21, реалізувала алкогольний напій, а саме вино «Коблево» ємкістю 0,7 літра, вмістом спирту 9%, вартістю 44 грн. 93 коп. гр. ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що є порушенням ч.2 ст.156 КУпАП та рішення виконавчого комітету Маріупольської міської ради від 29.09.2016 року №197. Частина друга цієї статті взагалі не передбачає адміністративної відповідальності за порушення незаконного рішення виконавчого комітету міської ради.

6.06.2018 року представник позивача надала суду заяву про зміну підстав позову, в обґрунтування позовних вимог зазначила, що постанова адміністративної комісії є незаконною, факти викладені в постанові та у протоколі про адміністративне правопорушення не відповідають дійсності, оскільки ОСОБА_4 не вчиняла адміністративне правопорушення. У вказаний час до крамниці зайшло двоє молодих чоловіків, один з яких був ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Молоді люди були разом, пройшлись по приміщенню магазину, обрали напій та підійшли до касира-продавця для розрахунку, на вигляд обидва чоловіка мали вік 20-22 роки, сумнівів щодо повноліття осіб відповідно до зовнішності не було. Продавець перед реалізацією товару, перепитала у гр. ОСОБА_7 та у ОСОБА_5 чи є в них обмеження за віком на придбання алкогольних напоїв, обидва чоловіки запевнили, що обмежень не мають та мають вік значно за 18 років. Оскільки жодних сумнівів зовнішній вигляд не викликав, у ОСОБА_4 не було підстав вимагати документи у осіб для перевірки. Звертає увагу суду, що адміністративною комісією не було досліджено та встановлено, хто саме з двох зазначених осіб придбав алкогольний напій у крамниці, адже працівники поліції не були присутні у момент продажу напою у крамниці та складали протокол зі слів самих ОСОБА_5 та ОСОБА_7, інших свідків та очевидців не має, факт вчинення адміністративного правопорушення не було виявлено. Як встановлено при складані протоколу, гр. ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто через місяць від дня складання протоколу особі виповнялось 18 років, є очевидним що візуально з'ясувати вік особи було неможливо. ОСОБА_7, є повнолітньою особою, на день складання протоколу йому було майже 20 років. Пояснення вказаних осіб свідчать про те що вони вдвох придбали спиртний напій. Зазначені пояснення та той факт, що до патрульної поліції звернувся саме ОСОБА_7 з метою незаконного притягнення до відповідальності продавця, вказують, що особи штучно створили умови для нібито адміністративного правопорушення, надали продавцю недостовірні відомості, чим ввели її в оману, повнолітня особа була на касі з товаром та грошима. На підставі викладеного, вважає, що постанова адміністративної комісії є незаконною, необґрунтованою, викладені в ній факти не відповідають дійсності, не були перевірені та встановлені. ОСОБА_4 не реалізовувала алкогольний напій неповнолітній особі, не порушувала правил роздрібної торгівлі та КУпАП.

З додаткових пояснень представника позивача по справі, наданих суду 28.08.2018 року, представник стверджує, що відеоматеріали, долучені представником відповідача не містять фіксації вчинення будь-якого правопорушення позивачем.

В судове засідання позивач ОСОБА_4 не з'явилася, про час, місце розгляду справи була повідомлена належним чином, її представник ОСОБА_1 за наведеними обставинами, наполягала на задоволені позову, крім того зазначила, що протокол про адміністративне правопорушення складався не у присутності позивача, права, обов'язки їй не роз'яснювались.

Представник відповідача Демидова І.І. надала суду відзив на адміністративний позов, в якому просила відмовити ОСОБА_4 у задоволені позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на наступне. Відповідно до матеріалів, постанова адміністративної комісії №702 від 4.04.2018 року була складена на підставі протоколу про адміністративне правопорушення, складеного Управлінням патрульної поліції в Донецькій області №160944 від 3.03.2018 року відповідно до якого вбачається, що ОСОБА_4, перебуваючи на своєму робочому місці в магазині «Еталон» за адресою: вул. Київська, 21 здійснила продаж вина, ємкістю 0,7 л., змістом спирту 9% неповнолітньому ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідальність за вказане правопорушення прямо передбачена ч.2 ст.156 КУпАП, саме за нею позивача визнано винною у вчинені адміністративного правопорушенням, а не за порушення рішення Маріупольської міської ради. Постанова адміністративної комісії є цілком законною та обґрунтованою, відповідає наданій компетенції, у зв'язку із чим, підстав для її скасування не вбачається.

Суд, враховуючи позицію сторін, дослідивши письмові докази, переглянувши файли відеозаписів, вважає, що позовну заяву слід залишити без задоволення, а рішення суб'єкта владних повноважень без змін, з таких підстав.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне та об'єктивне встановлення обставин справи, вирішення її у точній відповідності до закону.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, є лише одним із можливих видів доказів наряду зокрема і з протоколом про адміністративне правопорушення.

Судом встановлено, що 3 березня 2018 року поліцейський роти № 4 батальйону УПП в Донецькій області Мокрушин Є.А. склав протокол № 160944 про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_4, яка 3.03.2018 року приблизно о 21 год. 30 хв., перебуваючи на своєму робочому місці у магазині «Еталон» за адресою: Донецька область, м. Маріуполь, Лівобережний район, вул. Київська, 21, здійснила продаж пляшки вина «Koblevo», ємкістю 0,7 л., вмістом спирту 9,0 %, вартістю 44 грн 93 коп. неповнолітньому ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, чим вчинила правопорушення, передбачене частиною 2 статті 156 КУпАП. Протокол складений за участю свідків ОСОБА_5, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2. Позивач ОСОБА_4 відмовилась від підпису та від пояснень, про що зазначено у протоколі та підтверджується відеозаписом.

До протоколу долучені пояснення: ОСОБА_5, який зазначив, що 3.03.2018 року приблизно о 21 год. 30 хв., він з товаришем ОСОБА_7 зайшов у магазин «Еталон» за адресою: м. Маріуполь, Лівобережний район, вул. Київська, 21, де продавець-касир продала саме йому пляшку вина «Koblevo», вартістю 44 грн 93 коп.; ОСОБА_7, який засвідчив, що 3.03.2018 року приблизно о 21 год. 30 хвл. він був свідком продажу неповнолітньому ОСОБА_5 пляшки вина «Koblevo» у магазині «Еталон» за адресою: м. Маріуполь, Лівобережний район, вул. Київська, 21.

Обставини продажу неповнолітньому алкогольного напою, наведені свідками, співпадають з відеозаписом.

З цього приводу безпідставний є висновок представника позивача відносно пояснень свідків ОСОБА_5, ОСОБА_7 щодо продажу алкогольного напою двом особам, оскільки висновок представника ґрунтується на перекрученні пояснень свідків, що не відповідає дійсності.

Із рапортів поліцейських роти № 4 батальйону УПП в Донецькій області Мокрушина Є.А., Сухораб Ю.Г., Пода Д.В. вбачається, що 3.03.2018 року під час несення служби до них звернувся ОСОБА_7 та повідомив, що у магазині «Еталон» за адресою: м. Маріуполь, вул. Київська, 21 неповнолітньому продали алкогольний напій. В магазині виявили неповнолітнього ОСОБА_5, при ньому був паспорт, пляшка вина «Koblevo» та товарний чек на придбане вино, останній пояснив, що вино йому продала продавець ОСОБА_4 Наведене підтверджується відеозаписом, копією товарного чеку.

За копією паспорту встановлена особа ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, на час вчинення адміністративного правопорушення його вік складав 16 років, що не співпадає з твердженням позивача, про майже вісімнадцятирічний вік ОСОБА_5, при цьому позивач ОСОБА_4 навіть не здійснила спроби встановити вік ОСОБА_5

Матеріали справи про адміністративне правопорушення з відеозаписом, 22.03.2018 року були отримані адміністративною комісією виконавчого комітету Маріупольської міської ради для розгляду та прийняття рішення згідно чинного законодавства.

Адміністративна комісія виконавчого комітету Маріупольської міської ради 4 квітня 2018 року на підставі протоколу № 160944 від 3.03.2018 року про адміністративне правопорушення, керуючись статтею 218 КУпАП прийняла постанову № 702, якою ОСОБА_4 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.156 КУпАП та накладене адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700 грн.

Спірним питанням у справі є правомірність постанови відповідача від 4 квітня 2018 року № 702 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 156 КУпАП.

Суд зазначає, що станом на час винесення спірної постанови ч. 2 ст. 156 КУпАП передбачала, що порушення працівником підприємства (організації) торгівлі або громадського харчування правил торгівлі пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями і тютюновими виробами, а саме: торгівля пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями або тютюновими виробами в приміщеннях або на територіях, заборонених законом, або в інших місцях, визначених рішенням відповідного органу місцевого самоврядування, як таких, де роздрібна торгівля пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями або тютюновими виробами заборонена, а так само торгівля пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями або тютюновими виробами через торгові автомати чи неповнолітніми особами, а також продаж пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв або тютюнових виробів особі, яка не досягла 18 років, або продаж тютюнових виробів в упаковках, що містять менш як 20 сигарет або цигарок, чи поштучно (крім сигар), - тягне за собою накладення штрафу від тридцяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Тобто, станом на 4.04.2018 року, ч. 2 ст. 156 КУпАП прямо передбачена відповідальність за вчинені позивачем дії.

Слід зазначити, частиною 1 ст. 15-3 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» визначено, що забороняється продаж пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових та тютюнових виробів особам, які не досягли 18 років.

Відповідно до ч. 4 ст. 15-3 вказаного Закону продавець пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових або тютюнових виробів зобов'язаний отримати у покупця, який купує пиво (крім безалкогольного), алкогольні напої, слабоалкогольні напої, вина столові або тютюнові вироби, паспорт або інші документи, які підтверджують вік такого покупця, якщо у продавця виникли сумніви щодо досягнення покупцем 18-річного віку.

Відповідно до ст. 7 ч.1 КпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Позивачем ОСОБА_4 та її представником у судовому засіданні не доведено та не представлено доказів які вказують на правомірність дій позивача, не надано жодних доказів, які б спростовували її вину, подію та склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КУпАП .

Посилання представника позивача на відсутність у продавця сумніву щодо віку покупця ОСОБА_5 та продаж у зв'язку з цим забороненого товару неповнолітній особі, враховуючи наведені обставини, у даному випадку не може бути підставою звільнення позивача від відповідальності.

Суд враховує той факт, що адміністративне правопорушення, пов'язане з порушення правил торгівлі пивом, алкогольними, слабоалкогольними напоями і тютюновими виробами, було спрямоване у відношенні неповнолітнього, тому за відсутності розкаяння ОСОБА_4 та не вбачає підстав змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення та погоджується з розміром штрафу у сумі 1700 грн., визначеного Адміністративною комісією виконавчого комітету Маріупольської міської ради.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб'єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Отже за наслідками розгляду справи, суд враховуючи наведені обставини, вважає залишити позовну заяву ОСОБА_4 без задоволення, а рішення суб'єкта владних повноважень без змін.

Оскільки суд прийшов до такого висновку, суд не вбачає підстав для розгляду питання щодо поновлення ОСОБА_4 строку звернення до суду з адміністративним позовом.

Згідно ст.139 КАС України судові витрати в частині судового збору компенсувати за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.8, 9, 77, 90, 205, 241-246, 286 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_4 до Адміністративної комісії виконавчого комітету Маріупольської міської радипро скасування постанови про накладення адміністративного стягненнята закриття провадження по справі - залишити без задоволення.

Постанову Адміністративної комісії виконавчого комітету Маріупольської міської ради від 4.04.2018 року № 702, якою ОСОБА_4 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 156 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1700 грн. - залишити без змін.

Судові витрати у справі компенсувати за рахунок держави.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено до Донецького апеляційного адміністративного суду через Жовтневий районний суд м.Маріуполя Донецької області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії рішення (зважаючи на п. 15.5 перехідних положень КАС України щодо порядку подання апеляційних скарг на судові рішення).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 14.09.2018 року.

Суддя: П.І.Папаценко