Справа № 460/116/18
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2018-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2018 рокуЛьвів№ 876/5981/18

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Гінди О.М., Рибачука А.І.,

за участю секретаря судового засідання Федчук М.Р.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Міжрегіональної митниці Державної фіскальної служби на рішення Яворівського районного суду Львівської області від 05 липня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до в.о. начальника Міжрегіональної митниці Державної фіскальної служби Вергуна Миколи Анатолійовича, Міжрегіональної митниці Державної фіскальної служби про скасування постанови про порушення митних правил,-

суддя (судді) в суді першої інстанції - Карпин І.М.,

час ухвалення рішення - 11:06:06,

місце ухвалення рішення - м. Яворів,

дата складання повного тексту рішення - 06 липня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

12 січня 2018 року ОСОБА_1 звернулася в суд з адміністративним позовом до в.о. начальника Міжрегіональної митниці Державної фіскальної служби Вергуна М.А., Міжрегіональної митниці Державної фіскальної служби, в якому просила визнати протиправною та скасувати постанову у справі про порушення митних правил № 0016/12600/17 від 14 грудня 2017 року.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що при подачі митної декларації, діяла як агент митного оформлення, тобто відповідно до ст. 418 МК України як фізична особа - резидент, що перебуває в трудових відносинах з митним брокером і безпосередньо виконує в інтересах особи, яку представляє митний брокер, дії, пов'язані з пред'явленням органу доходів і зборів товарів, транспортних засобів комерційного призначення, а також документів, потрібних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. Також, зазначає, що під час оформлення транспортного засобу, визначаючи рік випуску транспортного засобу діяла добросовісно, без жодного умислу щодо заявлення неправдивих відомостей щодо імпортованого транспортного засобу та заниження митної вартості, адже пред'явила до митного оформлення виключно ті документи, які були їй надані Замовником, в тому числі висновок експерта, яким підтверджується заявлений рік випуску транспортного засобу. Дані документи ніким не скасовані чи визнані недійсними, що свідчить про відсутність в діях позивачки умислу на вчинення правопорушення, передбаченого ст. 485 МК України.

Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 05 липня 2018 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову виконуючого обов'язки начальника Міжрегіональної митниці Державної фіскальної служби Вергуна М.А. у справі про порушення митних правил № 0016/12600/17 від 14 грудня 2017 року про визнання ОСОБА_1 винною у вчиненні порушення митних правил, передбачених ст. 485 Митного кодексу України та накладення стягнення у вигляді штрафу розміром 300% несплаченої суми митних платежів, що становить 240021,45 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відомості про рік випуску ввезеного автомобіля, модельний рік і дату першої реєстрації, вказані ОСОБА_1 на підставі належним чином оформлених документів, які були надані митному органу і перевірені у встановленому законом порядку. Тобто позивач не вчиняв жодних дій, спрямованих на зменшення розміру митних платежів за розмитнення автомобіля, а тому уповноважена особа Міжрегіональної митниці ДФС під час розгляду справи про порушення позивачем митних правил, передбачених ст. 485 Митного кодексу України, не встановила і не довела належними доказами наявності в діях позивача складу зазначеного порушення і наявності її вини.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Міжрегіональна митниця Державної фіскальної служби подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати оскаржувану рішення та прийняти нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що позивач маючи значний досвід роботи, володіючи спеціальними знаннями, знаючи норми митного законодавства, подала ЕМД з порушенням цих норм, умисно зазначивши неправдиві відомості про рік виготовлення автомобіля та безпідставно заявила зменшені ставки акцизного податку в графі 47 ЕМД, що вплинуло на розмір митних платежів, а саме на їх зменшення. Крім цього, вказує, що суд першої інстанції визнав оскаржувану постанову протиправною, однак за результатами розгляду справи суд може прийняти рішення щодо проведення додаткової перевірки, скасувати постанову та закрити справу, закрити провадження у справі, залишити постанову без змін та направити справу на новий розгляд, а нормами КУпАП, КАС України, МК України не передбачено визнання постанови протиправною.

Особи, які беруть участь у справі в судове засідання не прибули, хоча належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, а тому у відповідності до ч. 4 ст. 229, ч. 2 ст. 313 КАС України розгляд справи проведено у їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, 14 грудня 2017 року постановою у справі про порушення митних правил № 0016/12600/17 позивача визнано винною у вчиненні порушення митних правил, передбачених ст. 485 МК України та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 300% несплаченої суми митних платежів на суму 240021,45 грн. З вказаної постанови та протоколу про порушення митних правил № 0016/12600/17 від 09 жовтня 2017 року слідує, що підставою накладення на позивача стягнення стало вчинення нею дій, спрямованих на зменшення розміру митних платежів при здійсненні митного оформлення транспортного засобу марки «RENAULT» модель «MEGAN» кузов № НОМЕР_1, а саме: заявлення в митній декларації з метою неправомірного зменшення розміру митних платежів неправдивих відомостей щодо календарного року виготовлення транспортного засобу.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ст. 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов'язаний, зокрема, здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; проводити в порядку, визначеному статтями 345 - 354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.

Згідно із ст. 352 МК України посадовими особами органів доходів і зборів під час проведення перевірок можуть бути використані: документи, визначені цим Кодексом; податкова інформація; експертні висновки; судові рішення; отримані від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджені відомості щодо вартісних, кількісних або якісних характеристик, країни походження, складу та інших характеристик, які мають значення для оподаткування товарів, їх ввезення (пересилання) на митну територію України або на територію вільної митної зони чи вивезення (пересилання) за межі митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення; інші матеріали, отримані в порядку та спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами України.

З метою здійснення митного контролю органи доходів і зборів мають право направляти письмові запити та отримувати інформацію, щодо переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через кордон України, випуску товарів та їх використання на митній території України. Для підготовки висновків можуть бути використані матеріали, отримані від суб'єктів зовнішньоекономічної на запит органу доходів і зборів в порядку ст. 334 МК України.

Аналіз наведених норм свідчить про можливість митного контролю після завершення митного оформлення за умови обґрунтованої підозри, що під час пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України було допущено порушення законодавства України.

Відповідно до ст. 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Декларантом при заявленні митної вартості транспортних засобів було надано митним органам, електронну митну декларацію за внутрішнім № 9018, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу Французької Республіки від 08 червня 2016 року № 2016CN69504, договір купівлі (рахунок-фактуру) від 04 листопада 2016 року № б/н, акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу від 17 листопада 2016 року № 209090402/2016/03282, зовнішньоекономічний контракт, митну декларацію країни відправлення, сертифікат відповідності, висновок експертного автотоварознавчого дослідження за якими рік випуску автомобіля визначено саме 2010 рік.

Відповідно до п. 7 Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України, затверджених Наказом Державної митної служби України 17 листопада 2005 року № 1118 (у редакції наказу Держмитслужби від 17 березня 2008 року № 229), власник транспортного засобу або вповноважена особа, який переміщує транспортний засіб через митний кордон України, пред'являє його митному органу для проведення митного огляду й подає серед інших документів оригінали та ксерокопії паспортних документів та інших документів, визначених законодавством України та міжнародними договорами України, що дають право на перетин державного кордону, та/або паспорта громадянина (посвідчення особи з відміткою про місце проживання); посвідки чи іншого документа про постійне (тимчасове) проживання в Україні або за кордоном тощо.

Згідно із п. 8 вищевказаних Правил, визначення року виготовлення ТЗ здійснюється на основі даних його виробника, що містяться в ідентифікаційному номері ТЗ. Міжнародною організацією стандартизації (ISO) запроваджено з 1976 року міжнародний стандарт ідентифікаційних позначень автомобіля - ISO 3779-1983, гармонізований з державним стандартом України ДСТУ 3525-97 обов'язкового застосування в Україні, які складаються з міжнародного коду виробника ТЗ (перші три символи), описової частини (подальші шість символів) і розпізнавальної частини (останні вісім символів), за яким визначається ідентифікаційний номер ТЗ. Ідентифікаційний номер індивідуальний для кожного ТЗ.

У разі визначення року виготовлення ТЗ необхідно враховувати те, що за міжнародним стандартом ISO 3779-1983 виробники ТЗ зазначають в ідентифікаційному номері або календарний, або модельний рік виготовлення ТЗ, тобто наступний модельний рік починається після 1 липня поточного календарного року.

Стандартом ISO 3779-1983 для кодування модельних років виготовлення ТЗ рекомендовано використання 10-го символу в 17-значному ідентифікаційному номері та символів, наведених у табл. 4.4 додатка 4 до Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року №142/5/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за №1074/8395.

Календарний і модельний роки виготовлення можуть також визначатися за розпізнавальною частиною ідентифікаційного номера (останні 8 знаків).

Більшість виробників ТЗ зазначають рік виготовлення 10-м символом у 17-значному ідентифікаційному номері. Разом з тим існують виробники ТЗ, що зазначають рік виготовлення знаком, розміщеним в іншому місці ідентифікаційного номера ТЗ. Деякі виробники формують ідентифікаційний номер ТЗ, у якому рік виготовлення взагалі не зазначається.

За рік виготовлення ТЗ приймається календарна дата його виготовлення (день, місяць, рік).

Якщо в ідентифікаційному номері нового ТЗ не міститься повна інформація про календарну дату його виготовлення, то такою датою вважається дата виготовлення, зазначена в технічних документах виробника ТЗ.

Якщо календарну дату виготовлення ТЗ, який перебував у користуванні, визначити за його ідентифікаційним номером неможливо, то за основу береться рік виготовлення, визначений за його ідентифікаційним номером, з урахуванням календарної дати першої реєстрації ТЗ.

Датою першої реєстрації ТЗ, який перебував у користуванні, є дата, зазначена в спеціальній графі технічного паспорта (свідоцтва про реєстрацію), наприклад, паспорта німецького зразка, або дата видачі технічного паспорта (свідоцтва про реєстрацію).

У разі відсутності даних про дату першої реєстрації, коли модельний чи календарний рік виготовлення ТЗ, зазначений в ідентифікаційному номері, збігається з роком початку його експлуатації, датою виготовлення вважати 1 січня року, зазначеного в ідентифікаційному номері ТЗ.

Якщо встановлений за ідентифікаційним номером модельний рік виготовлення не збігається з роком початку експлуатації ТЗ, який зазначено в реєстраційному документі, й перевищує його, датою виготовлення вважати 1 липня зазначеного в реєстраційних документах року.

Якщо встановлений за ідентифікаційним номером календарний або модельний рік виготовлення не збігається з роком початку експлуатації ТЗ, який зазначено в реєстраційному документі, і є меншим за нього, датою виготовлення вважати 1 січня календарного року, зазначеного в ідентифікаційному номері.

У разі неможливості визначення року виготовлення ТЗ за ідентифікаційним номером роком виготовлення вважати рік, що значиться в реєстраційних і технічних документах на ТЗ.

Датою початку користування ТЗ, що були в користуванні та ввозяться на митну територію України, уважається дата першої реєстрації ТЗ, визначена в реєстраційних документах, які видані уповноваженими державними органами та дають право експлуатувати ці ТЗ на постійній основі. У разі відсутності реєстраційних документів першої реєстрації ТЗ датою початку користування вважати перший день першого місяця року, зазначеного в ідентифікаційному номері ТЗ, а за відсутності в ідентифікаційному номері року виготовлення - 1 січня року виготовлення, зазначеного в реєстраційних документах.

Судом першої інстанції встановлено та відповідачем не спростовано жодними доказами, що документи наведені вище, які було додано декларантом до митної декларації стверджують, що рік випуску транспортних засобів визначено саме 2010 рік.

Також, з матеріалів справи слідує, що у позивача на момент подання декларації інших даних стосовно дати випуску транспортних засобів не було.

Колегія суддів зазначає, що жодними нормативними актами не передбачено обов'язок декларанта перевіряти дані, що зазначені в товаро-супровідних документах при заповненні митних декларацій.

Щодо посилання відповідача при винесенні спірної постанови на лист-відповідь ПрАТ «РЕНО Україна» від 14 вересня 2017 року №296, згідно якого встановлено, що фактичний рік виготовлення транспортних засобів, зокрема автомобіля VIN-НОМЕР_2 є листопад 2009 року, то колегія суддів зазначає, що такі відомості не спростовують висновків суду першої інстанції про правомірність дій позивача при внесенні відомостей до електронної декларації, оскільки ОСОБА_1 при декларуванні ввезеного транспортного засобу використовувала інформацію, наявну у документах, наданих ОСОБА_4 для внесення відомостей до декларації.

Відповідно до ч.1 ст.486 МК України завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог ст. 486 МК України щодо своєчасного, всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил згідно ст.489 МК України зобов'язана з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із ст.458 МК України порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред'явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

За змістом ст.ст.458, 487 МК України, ст.ст.9-11 КУпАП підставою для визнання особи винною в порушенні митних правил, як різновиду адміністративного правопорушення, є встановлення у вчиненому нею діянні всіх ознак складу такого правопорушення, в тому числі ознак суб'єктивної та об'єктивної сторони складу правопорушення.

Статтею 485 МК України передбачена адміністративна відповідальність за заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв'язку з якими було надано такі пільги.

Зі змісту даної норми випливає, що склад порушення, передбаченого ст.485 МК України обумовлює наявність в діях особи особливої мети - ухилення від сплати податків та зборів, або зменшення їх розміру, та вини у формі прямого умислу.

Правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків (ст. 10 КУпАП), а вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити (ст. 11 КУпАП).

Колегія суддів, враховуючи надані сторонами докази, вважає, що під час оформлення транспортних засобів позивач визначаючи рік випуску транспортного засобу діяв добросовісно, без жодного умислу щодо заявлення неправдивих відомостей щодо імпортованого транспортного засобу та заниження митної вартості, адже пред'явив до митного оформлення виключно ті документи, які були йому передані продавцем автомобіля, та які ніким не скасовані чи визнані недійсними, що безумовно свідчить про відсутність в діях ОСОБА_1, як представника митного брокера ТзОВ ЛК «Захід Ресурс», прямого умислу на вчинення правопорушення, передбаченого ст.485 МК України.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Виходячи із закріпленого в ч. 4 ст. 129 Конституції України принципу змагальності і рівності сторін у судочинстві, обов'язок доказування законності застосування адміністративного стягнення при розгляді скарги громадянина в суді покладається на орган (посадову особу), яким винесено оскаржувану постанову.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі норми, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач, як суб'єкт владних повноважень, повинен був зібрати докази, які б підтверджували наявність складу правопорушення та спростувати позицію позивача, однак доказів того, що ОСОБА_1, як представник митного брокера ТзОВ ЛК «Захід Ресурс», вчинила дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів та зменшення їх розміру, шляхом заявлення в митній декларації неправдивих відомостей про рік випуску транспортного засобу суду не надано.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність у відповідача належних правових підстав для винесення оскаржуваної постанови.

Разом з тим, щодо доводів апелянта про відсутність у суду повноважень щодо визнання протиправною оскаржуваної постанови та її скасування без зазначення підстав визначених МК України, то апеляційний суд зазначає наступне.

Статтею 286 Кодексу адміністративного судочинства України визначено особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.

Частиною 3 статті 286 КАС України передбачено повноваження суду за наслідками розгляду справ з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до положень частини 3 статті 286 КАС України, місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб'єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Таким чином за наслідками розгляду справ з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, суд першої інстанції не наділений повноваженнями щодо прийняття рішення про визнання протиправною постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, а тому висновок суду першої інстанції в цій частині є помилковим.

В той же час, встановивши відсутність складу правопорушення у діях позивача, суду першої інстанції слід було застосувати п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України та скасувавши постанову в.о. начальника Міжрегіональної митниці Державної фіскальної служби Вергуна М.А. у справі про порушення митних правил № 0016/12600/17 від 14 грудня 2017 року, закрити справу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст. 351 КАС України, порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

За наведених обставин колегія суддів вважає за можливе змінити резолютивну частину рішення суду першої інстанції, виклавши перший і другий абзаци в іншій редакції.

Керуючись ст. 243, ст. 268, ст. 272, ст. 286, ст. 308, ст. 310, п. 2 ч. 1 ст. 315, ст. 317, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міжрегіональної митниці Державної фіскальної служби задовольнити частково.

Рішення Яворівського районного суду Львівської області від 05 липня 2018 року у справі № 460/116/18 - змінити, виклавши перший та другий абзаци резолютивної частини рішення в наступній редакції: «Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково. Скасувати постанову виконуючого обов'язки начальника Міжрегіональної митниці Державної фіскальної служби Вергуна Миколи Анатолійовича у справі про порушення митних правил № 0016/12600/17 від 14 грудня 2017 року про визнання ОСОБА_1 винною у вчиненні правопорушення митних правил, передбачених ст. 485 МК України та накладення стягнення у вигляді штрафу розміром 300% несплаченої суми митних платежів, що становить 240021,45 грн(двісті сорок тисяч двадцять одна гривня сорок п'ять копійок), і закрити справу про адміністративне правопорушення)».

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та не може бути оскаржена.

Головуючий суддя О. Б. Заверуха
судді О. М. Гінда
А. І. Рибачук