Справа № 821/2054/17
Суддя: Кравець О.О.
Дата ухвалення: 2018-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2018 р.м.ОдесаСправа № 821/2054/17

Категорія: 8 Головуючий в 1 інстанції: Кисильова О.Й.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Кравець О.О.

суддів: Домусчі С.Д. , Коваля М.П.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Новокаховської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 25.04.2018р. по справі № 821/2054/17 прийнятим в порядку письмового провадження у складі судді Кисильової О.Й. за адміністративним позовом Новокаховської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області до Товариства з обмеженою відповідальністю ВКФ "Сніта, ЛТД" , приватного підприємства ім. Т. Г. Шевченка про визнання недійсним господарського зобов'язання,

В С Т А Н О В И В:

I. ПРОЦЕДУРА:

03.02.2014 року Начальник Новокаховської ОДПІ звернувся до суду з адміністративним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю ВКФ "Сніта, ЛТД", Приватного підприємства ім. Т. Г. Шевченка та просив суд:

- визнати недійсним господарське зобов'язання, що виникло між ПП ім. Т.Г. Шевченка та ТОВ ВКФ "Сніта, ЛТД", на підставі договору про виконання робіт від 28.09.2012 року № 3;

- стягнути, відповідно до статті 208 ГК України, з приватного підприємства ім. Т.Г. Шевченка на користь ТОВ ВКФ "Сніта, ЛТД" вартість отриманого ним за правочином у розмірі 600000,00 грн.;

- стягнути з ТОВ ВКФ "Сніта, ЛТД" на користь держави вартість отриманого ним за правочином у розмірі 600000,00 грн.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 25.03.2014 року у справі № 821/266/14, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 04.06.2014 року, відмовлено Новокаховській ОДПІ у задоволенні позову.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 15.11.2017 року скасовано постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 25.03.2014 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 04.06.2014 року. Справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Херсонським окружним адміністративним судом ,у якості правонаступника позивача допущено Новокаховську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2018 року в задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

II. ДОВОДИ УЧАСНИКІВ АПЕЛЯЦІЙНОГО ПРОВАДЖЕННЯ:

Не погоджуючись зі вказаним судовим рішенням, Начальник Новокаховської ОДПІ Головного управління ДФС у Херсонській області подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що судом 1-ї інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права та просив його скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги апелянт обґрунтовує тим, що відсутність відповідних рішень у кримінальних провадженнях не дає можливості суду встановити наявність умислу у посадових осіб контрагентів щодо вчинення спірного господарського зобов'язання з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства. За таких обставин доводи Позивача про наявність у Відповідачів при здійсненні господарський зобов'язань мети, завідомо суперечної інтересам держави і суспільства, суд визнав не обґрунтованими.

III. ПРОЦЕДУРА АПЕЛЯЦІЙНОГО ПРОВАДЖЕННЯ:

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 20 серпня 2018 року справа призначена до розгляду в порядку письмового провадження.

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду були сповіщені належним чином відповідно до ст.124 -127 КАС України, але до судового засідання не з'явилися, - тому суд , враховуючи , що в порядку ч.2 ст.313 КАС України ,неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, відповідно до п.2 ч 1 ст.311 КАС України розглядає справу в порядку письмового провадження

Апеляційний суд, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції , доводи апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав .

IV. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Судом 1-ої інстанції було встановлено, що на підставі постанови старшого слідчого з ОВС слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління Міндоходів у Херсонській області майора податкової міліції Бикалюка В.С. від 26.06.2013 року та відповідно до пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, пп. 78.1.11 п. 78.1 ст. 78, ст. 79, ст. 82 Податкового кодексу України, посадовими особами Новокаховської ОДПІ проведено позапланову невиїзну перевірку з питань дотримання ПП ім. Т.Г. Шевченка вимог податкового законодавства за період з 01.0.1.2013 року по 30.04.2013 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 року по 30.04.2013 року.

За результатами перевірки було складено акт від 14.08.2013 року № 42-22/34087979 ,яким встановлено ,що у зв'язку з тим, що ПП ім. Т.Г. Шевченка не надало на невиїзну документальну перевірку жодного бухгалтерського та податкового документа, якими б було задокументована діяльність з вирощування малька риби бестер та надання послуг покупцям малька по доведенню до кондиції даного виду риби, тому перевірка даного підприємства за період з 01.01.2013 року по 30.04.2013 року в частині проведення діяльності з прісноводного рибництва проведена згідно наявних компьютерних автоматизованих інформаційних систем податкового органу. Так, в ході проведення інвентаризації та систематизації вилучених під час обшуку у ПП ім. Т.Г. Шевченка первинних бухгалтерських документів встановлено, що що вилучені документи не підтверджують діяльність підприємства за період з 01.01.2013 року по 30.04.2013 року в повному обсязі, зокрема, відсутні первинні документи, що підтверджують діяльність у сфері рибництва, тому податковим органом на адресу ПП ім. Т.Г. Шевченка надіслано запит від 23.07.2013 року № 2303/10/22-007 про надання на перевірку всіх інших відсутніх бухгалтерських та податкових документів щодо діяльності у сфері прісноводного рибництва. Станом на день завершення перевірки ПП ім. Т.Г. Шевченка додаткових документів не надано.

На сторінці 7 Акту зазначено, що слідчим управлінням фінансових розслідувань ГУ Міндоходів в Херсонській області здіснюється досудове розслідування за кримінальним провадженням № 0000094 від 18.04.2013 року щодо факту використання невстановленими особами ТОВ "ВКФ "Сніта ЛТД" для сприяння в ухиленні від сплати податків юридичним особам, в рамках якого 04.06.2013 року старшим слідчим Бикалюком В.С. вилучена первинна фінансово-господарська документація ПП ім. Т.Г. Шевченка за період 2010-2013 років. Управлінням податкового та митного аудиту ГУ Міндоходів в Херсонській області проведена інвентаризація вилучених документів за період з 01.07.2010 року по 31.03.2013 року, в ході якої встановлено відсутність документів бухгалтерського та податкового обліку по виду господарської діяльності-рибництво, а саме: відсутні документи бухгалтерського обліку щодо обліку покупців та постачальників, відсутні акти виконаних робіт, які оформлені на адресу покупців, податкові та видаткові накладні постачальників, акти виконаних робіт, які отримані від постачальників, відомості обліку у розрізі контрагентів по рахунку 631, 361 за період з 01.01.2013 по 31.03.2013 року, касові звіти з прибутковими та видатковими ордерами, відомостями про виплату заробітної плати працівникам, зайнятим у рибному господарстві за період з 01.01.2013 по 31.03.2013 року, відсутні договори на 2013 рік на оренду основних засобів, що унеможливлює встановлення місця здійснення господарської діяльності по аквакультурі, встановлення кола відповідальних осіб по виду діяльності-рибництво, відсутня будь-яка інформація, що свідчить про декларування фіктивної діяльності, відсутні документи на придбання ікри заплідненої, кормів живих, документів на реалізацію малька покупцям та надання послуг з риборозведення та інші.

Вказується , що до перевірки не надано результатів санітарних, епідеміологічних, ветеринарних досліджень, не встановлена наявність ветеринарного паспорту підприємства та ветеринарних свідоцтв, документів дозвільного характеру у сфері рибного господарства, не надано обов'язкової звітності щодо риборозведення органу статуправління. Не надано документів, які б дали можливість встановити достовірні показники потужностей виробництва, проектну документацію об'єкту аквакультури або науково-біологічні обгрунтування, паспорти водних об'єктів. Також до перевірки ПП ім. Т.Г. Шевченка не надано виробничих звітів щодо нормативного списання кормів на годівлю малька риби бестер. Відсутня інформація щодо наявної кількості мальків по стадіях вирощування та місць їх утримання та інша інформація, яка підтверджує факт здійснення господарської діяльності по аквакультурі.

В Акті також зазначено, що в ході перевірки слідчим управлінням фінансових розслідувань ГУ Міндоходів в Херсонській області від державних установ та організацій, а також спеціалізованих закладів з вирощування осетрових, отримано наступне: листи Державної установи "Новокаховський рибоводний завод частикових риб" від 01.11.2012 року та від 26.10.2012 року № 397А; листи Головного управління ветеринарної медицини в Херсонській області від 09.11.2012 року № 15-3-5/2018 та від 11.04.2013 року № 15-3-37/710; листи Головного управління ветеринарної медицини в Миколаївській області від 02.11.2012 року № 01-19/2685 та від 22.04.2013 року № 01.19/719, лист Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Херсонській області від 04.04.2013 року № 1111/02-06; листи Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Миколіївській області від 19.04.2013 року № 01-15/404 та 24.04.2013 року № 01-15/443; лист Головного управління статистики у Херсонській області від 02.04.2013 року № 07/2-131/244, лист Головного управління статистики у Миколаївській області від 09.04.2013 року № 363/07/1-20. Згідно з інформацією, яка наведена у цих листах, ПП ім. Т.Г. Шевченка не зверталось до вищевказаних органів для надання будь-яких дозвільних документів на вирощування малька осетрових, необхідних для здійснення діяльності, пов'язаної із рибним господарством; вирощування малька осетрових вимагає спеціальних умов, зокрема щодо кормів (необхідно використання кормів живих) та температурного режиму води, що у відкритому водоймі з врахуванням кліматичних умов забезпечити неможливо. Аналізуючи інформацію, наведену у листах, та встановлені під час перевірки обставини, ДПІ дійшла висновку, що договір про виконання робіт від 28.09.2012 року № 3, укладений між ТОВ "ВКФ "Сніта ЛТД" та ПП ім. Т.Г. Шевченка, є таким, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, оскільки вчинений удавано з метою ухилення від сплати податків третіх осіб та в порушення п. 185.1 ст. 185. п. 186.1, 186.2 ст. 186. п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188. п. 98.1 п. 198.3. п. 198.5, п. 198.6 ст. 198, п. 201.4, п. 201.7, п. 201.10 ст. 201, п. 209.2, п. 209.6 ст. 209 Податкового кодексу України, постанови Кабінету Міністрів України від 12.01.2011 року № 11 "Про затвердження Порядку акумулювання сільськогосподарськими підприємствами сум додатку на додану вартість на спеціальних рахунках, відкритих у банках", та, як наслідок, завищено суму ПДВ, що підлягає сплаті на спеціальний рахунок ПП ім. Т.Г. Шевченка по рибництву у сумі 56840197 грн., у тому числі: за січень 2013 року на 17223238 грн., за лютий 2013 року на 35496437 грн. та за березень 2013 року на 4120522 грн.

На підставі наявних у слідчого управління фінансових розслідувань ГУ Міндоходів у Херсонській області первинних бухгалтерських документів ПП ім. Т.Г. Шевченко податковим органом встановлено, що 28.09.2012 року між ПП ім. Т.Г. Шевченко (Виконавець) та TOB ВКФ "Сніта, ЛТД" (Замовник) укладено договір про виконання робіт № 3, за умовами якого Виконавець зобов'язується виконати за завданням Замовника вирощування та доведення до товарної кондиції малька риби на ставку за адресою Миколаївська обл. м. Нова Одеса, вул. Мельнична 8-в та у виробничому комплексі за адресою: м. Миколаїв, вул. Гмирьова, 14. При цьому Замовник передає виконавцю необхідну кількість малька згідно видаткових накладних. Виконання умов вказаного договору оформлено актами виконаних робіт, а саме: акт № ОУ-0000004 від 31.10.2012 року щодо надання послуг по вирощуванню та доведенню до товарної кондиції малька риби за жовтень 2012 року на суму 100000,00 грн., в т.ч. ПДВ 16666,67 грн.; акт №ОУ-0000006 від 30.11.2012 року щодо надання послуг по вирощуванню та доведенню до товарної кондиції малька риби за листопад 2012 року на суму 200000,00 грн., в т.ч. ПДВ 33333,33 грн.; акт № ОУ-0000010 від 31.12.2012 року щодо надання послуг по вирощуванню та доведенню до товарної кондиції малька риби за грудень 2012 року на суму 300 000,00 грн., в т.ч. ПДВ 50000,00 грн.

Згідно електронних копій податкових накладних з Реєстру зареєстрованих накладних та реєстру виданих податкових накладних, поданих до Високопільського відділення Новокаховської ОДПІ, за період з 01.01.2013 року по 30.04.2013 року ПП ім. Шевченка надано TOB ВКФ "Сніта, ЛТД" послуг по вирощуванню та доведенню до товарної кондиції малька риби бестер на загальну суму 600000,00 грн., у т.ч. ПДВ.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 11.12.2013 року у справі № 821/3872/13-а, що набрала законної сили, відмовлено ПП ім. Шевченка у задоволенні позову до Новокаховської ОДПІ про скасування рішення від 27.08.2013 року № 7 про виключення підприємства з реєстру суб'єктів спеціального режиму оподаткування ПДВ. Судовим рішенням було встановлено , що Актами перевірок від 10.04.2013р. № 19-22/34087979 "Про результати позапланової виїзної перевірки ПП ім. Т.Г. Шевченка з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.07.2012 р. по 31.12.2012 р., валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2012 р. по 31.12.2012 р. " та від 14.08.2013 р. № 42-22/34087979 "Про результати позапланової невиїзної перевірки ПП ім. Т.Г. Шевченка з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2013 р. по 30.04.2013 р., валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 р. по 30.04.2013 р." підтверджено порушення ПП ім. Т.Г.Шевченка як самого порядку здійснення виду сільськогосподарської діяльності "рибництво", так і документального оформлення його результатів у фінансовому та податковому обліку підприємства, а тому суд дійшов висновку про правомірність рішення податкового органу про від 27.08.2013 р. № 7 про виключення ПП ім. Т.Г.Шевченка з реєстру суб'єктів спеціального режиму оподаткування ПДВ, як такого, що мало сукупну вартість поставок сільськогосподарських товарів (послуг) 0,66 % від загальної кількості поставок, що є меншим за 75%.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 18.12.2013 року у справі № 821/4398/13-а, що набрала законної сили, відмовлено ПП ім. Шевченка у задоволенні позову до Новокаховської ОДПІ про скасування рішення від 18.10.2013р. № 1 про скасування статусу платника фіксованого сільськогосподарського податку.

Судовим рішенням було встановлено , що актами від 18.10.2013 року № 61-22/34087979 "Про результати позапланової виїзної перевірки ПП ім. Т.Г. Шевченка з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.05.2013р. по 31.07.2013р., валютного та іншого законодавства за період з 01.05.2013р. по 31.07.2013р." та від 10.04.2013 року № 19-22/34087979 "Про результати позапланової виїзної перевірки Приватного підприємства ім. Т.Г. Шевченка з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.07.2012 р. по 31.12.2012 р., валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2012 р. по 31.12.2012 р." підтверджено порушення ПП ім. Т.Г.Шевченка як самого порядку здійснення виду сільськогосподарської діяльності "рибництво", так і документального оформлення його результатів у фінансовому та податковому обліку підприємства, а тому суд дійшов висновку про правомірність рішення податкового органу про скасування статусу платника фіксованого сільськогосподарського податку, як такого, що мало сукупну вартість поставок сільськогосподарських товарів (послуг) 1,42 % від загальної кількості поставок, що є меншим за 75%.

Постановою старшого слідчого з особливо важливих справ слідчого управління фінансових розслідувань ГУ Міндоходів у Херсонській області майора податкової міліції Свєтлова І.С. від 30.10.2014 року закрито кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000094 від 18.04.2013 року (порушене за фактом сприяння в ухиленні від сплати податків невстановленими особами шляхом використання TOB ВКФ "Сніта, ЛТД" та ТОВ "Тритикум-Коммерц") у зв'язку із відсутністю в діянні складу злочину.

V. НАЦІОНАЛЬНЕ ЗАКОНОДАВСТВО ТА СУДОВА ПРАКТИКА:

Згідно п/п. 20.1.30 п.20.1 ст.20 ПК України контролюючі органи мають право звертатися до суду, у тому числі подавати позови до підприємств, установ, організацій та фізичних осіб, щодо визнання оспорюванних правочинів недійсними та застосування визначених законодавством заходів, пов'язаних із визнанням правочинів недійсними, а також щодо стягнення в дохід держави коштів, отриманих за нікчемними договорами;

Відповідно до частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема, зміст правочину не може суперечити інтересам держави і суспільства, його моральним засадам та правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За приписом статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна з сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Зазначена норма кореспондується з положеннями частини першої статті 207 ГК України, згідно з якою господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї з сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Частинами 1, 2 ст. 234 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином є фіктивним. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

За змістом частини 3 статті 228 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

Якщо господарське зобов'язання визнано недійсним як таке, що вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то за наявності наміру в обох сторін - у разі виконання зобов'язання обома сторонами - в доход держави за рішенням суду стягується все одержане ними за зобов'язанням, а у разі виконання зобов'язання однією стороною з другої сторони стягується в доход держави все одержане нею, а також все належне з неї першій стороні на відшкодування одержаного. У разі наявності наміру лише у однієї із сторін усе одержане нею повинно бути повернено другій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного стягується за рішенням суду в доход держави (ч.1 ст. 208 ГК України).

Отже, необхідною умовою для визнання правочину недійсним на підставі частини третьої статті 228 Цивільного кодексу України та частини першої статті 207 Господарського кодексу України є завідома суперечність спірного правочину інтересам держави та суспільства.

Таким чином, для визнання недійсним спірного договору відповідно до статей 207 ГК України та 228 ЦК України, позивач, перш за все, має довести, в чому саме полягає невідповідність цього правочину інтересам держави і суспільства.

За вимогами цивільного законодавства існує презумпція правомірності правочину (ст. 204 ЦК України). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до статті 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

У складі цивільного правопорушення, передбаченого ст. 228 ЦК України міститься обов'язкова ознака - специфічна мета - порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, незаконне заволодіння ним. Наявність мети, включеної до складу правопорушення підлягає обов'язковому доведенню.

У свою чергу мета юридичної особи має бути доведена через мету відповідного керівника - фізичної особи, яка на момент укладання угоди виконувала представницькі функції за статутом (положенням) або за довіреністю. Слід зазначити, що наявність мети зазначеної в диспозиції статті 228 ЦК України у фізичної особи тягне кримінальну відповідальність за відповідними статтями Кримінального кодексу України за скоєний злочин, замах на злочин або готування до злочину.

Водночас, для застосування санкцій, передбачених ч. 1 ст. 208 Господарського кодексу України, необхідним є умисел на укладення угоди з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.

Згідно з правовим висновком ,зробленим у постанові Верховного Суду від 08.08.2018 року по справі № 920/1144/17 ,сам по собі факт невиконання сторонами правочину, за наявності такого невиконання, не означає, що укладено фіктивний правочин. Нездійснення розрахунків між сторонами оспорюваного договору не тягне за собою правових наслідків у вигляді визнання правочину недійсним. У такому разі зацікавлена сторона має право вимагати розірвання договору або застосування інших передбачених законом наслідків, а не визнання правочину недійсним.

VI. ПРОЦЕСУАЛЬНЕ ЗАКОНОДАВСТВО:

Згідно ст.3 КАС України ( в ред.,діючої з 15.12.2017 року) порядок здійснення адміністративного судочинства встановлюється Конституцією України, цим Кодексом та міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору. Провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов'язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.

Згідно ч.3 ст.6 КАС України ,звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно ст.7 КАС України ,суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України. У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України. Якщо суд доходить висновку, що закон чи інший правовий акт суперечить Конституції України, суд не застосовує такий закон чи інший правовий акт, а застосовує норми Конституції України як норми прямої дії. У такому випадку суд після винесення рішення у справі звертається до Верховного Суду для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності закону чи іншого правового акта, що віднесено до юрисдикції Конституційного Суду України . Якщо міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, встановлені інші правила, ніж ті, що встановлені законом, то застосовуються правила міжнародного договору України. У разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права). Аналогія закону та аналогія права не застосовується для визначення підстав, меж повноважень та способу дій органів державної влади та місцевого самоврядування.

Згідно з ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.1-5 ст.242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно ч.1-2 ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно п.1 ч.1 ст.315 КАС України , за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Так, стаття 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Згідно ч. 5 ст.242 КАС України ,при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

VII. МІЖНАРОДНІ СТАНДАРТИ ТА ПРАКТИКА ЄСПЛ:

Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року (надалі - Конвенція) , була ратифікована Законом України N 475/97-ВР від 17.07.97, та відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Згідно ч.1 ст.6 Конвенції , кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції , кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які, на її думку, є необхідними для здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Отже, вищевказана норма гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і в оцінці дотримання "справедливого балансу" в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за яких майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується.

Першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету "в інтересах суспільства". Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено "справедливий баланс" між загальними інтересами суспільства та обов'язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі "Колишній Король Греції та інші проти Греції" (Former King of Greece and Others v. Greece) [ВП], заява № 25701/94, пп. 79 та 82, ЄСПЛ 2000-XII).

Тлумачення та застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов'язаний переконатися в тому, що спосіб, в який тлумачиться і застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики Суду (див. рішення у справі "Скордіно проти Італії"(Scordino v. Italy) (№ 1) [ВП], № 36813/97, пункти 190 та 191, ECHR 2006-V та п.52 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Щокін проти України" (заяви №№ 23759/03 та 37943/06), від 14 жовтня 2010року, яке набуло статусу остаточного 14 січня 2011року ).

Принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі "Москаль проти Польщі" (Moskalv. Poland), п. 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (див. там само). З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (див., mutatis mutandis, рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pincv. The Czech Republic), заява № 36548/97, п. 58, ECHR 2002-VIII). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов'язків (див. зазначене вище рішення у справі "Лелас проти Хорватії" (Lelasv. Croatia), п. 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pincv. The Czech Republic), п. 58, а також рішення у справі "Ґаші проти Хорватії" (Gashiv. Croatia), заява № 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі "Трґо проти Хорватії" (Trgov. Croatia), заява № 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року, також Рішення у справі "Рисовський проти України" (Rysovskyy v. Ukraine) від 20 жовтня 2011 року, заява № 29979/04, п.71).

Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення ЄСПЛ у справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав для призначення податкових штрафів має саме податкове управління" (див. п. 110 Рішення ЄСПЛ по справі "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" (заява №36985/97).

Суд не може не помітити вимогу підпункту 4.4.1 пункту 4.4 статті 4Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" від 21 грудня 2000 року( норма ідентична нормі , що міститься у п.п. 4.1.4. п.4.1. ст. 4 та п.56.21 ст.56ПК ПК України ), який передбачав, що в разі, коли національне законодавство припускало неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов'язків платників податків національні органи були зобов'язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для платника податків( див.п. 57. Рішення ЄСПЛ по справі «Щокін проти України» (Заяви № 23759/03 та № 37943/06) від 14 жовтня 2010 року).

Згідно п. 63,64 Рішення ЄСПЛ по справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (заява № 40450/04), рішення набуло статусу остаточного від 15 січня 2010 року, стаття 13 Конвенції ( 995_004 ) прямо виражає обов'язок держави, передбачений статтею 1 Конвенції, захищати права людини передусім у межах своєї власної правової системи. Таким чином, ця стаття вимагає від держав національного засобу юридичного захисту, який би забезпечував вирішення по суті поданої за Конвенцією "небезпідставної скарги", та надання відповідного відшкодування (див. справу "Кудла проти Польщі" (Kudla v. Poland) [GC], N 30210/96, п. 152, ECHR 2000-XI).

Зміст зобов'язань Договірних держав за статтею 13 Конвенції ( 995_004 ) залежить від характеру поданої заявником скарги; "ефективність" "засобу юридичного захисту" у значенні цієї статті не залежить від визначеності сприятливого для заявника результату. Водночас засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути "ефективним" як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством (див. згадане вище рішення у справі Кудли, пп. 157-158; та рішення у справі "Вассерман проти Росії" (N 2) (Wasserman v. Russia) (no. 2), N 21071/05, п. 45, від 10 квітня 2008 року).

Рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (див. п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р.).

Однак, статтю 6 п. 1 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін( див. п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р.).

VIII. ОЦІНКА ТА ВИСНОВКИ СУДУ:

Апеляційний суд вважає, що за загальним правилом невиконання чи неналежне виконання правочину не тягне за собою правових наслідків у вигляді визнання правочину недійсним. У такому разі заінтересована сторона має право вимагати розірвання договору або застосування інших передбачених законом наслідків, а не визнання правочину недійсним.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (договорів) недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб'єктного складу; дефекти волі.

Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для вигляду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаний. При вчиненні фіктивного правочину сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Причому такі цілі можуть бути протизаконними, або фіктивний правочин може взагалі не мати правової мети. Визнання фіктивного правочину недійсним потребує встановлення судом умислу його сторін.

Сам по собі факт невиконання сторонами умов правочину не робить його фіктивним. Для визнання правочину фіктивним ознака вчинення його лише для вигляду має бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша - намагалася досягти правового результату, такий правочин не можна визнати фіктивним.

Якщо сторони не вчиняють жодних дій для здійснення фіктивного правочину, суд тільки приймає рішення про визнання такого правочину недійсним, без застосування реституції. Якщо ж на виконання правочину було передано майно або майнові права, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Зокрема, для правильної кваліфікації правочину як такого, що порушує публічний порядок, необхідно визначити існуючий зв'язок між власне укладенням і виконанням такого правочину та застосованим його учасниками механізмом ухилення від оподаткування.

Апеляційний суд ,враховуючи принципи верховенства права, належного врядування ,презумпції правомірності дій платника податків , практику ЄСПЛ ,як джерело права , погоджується із висновком суду 1-ої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову , так як необхідною умовою для визнання правочину недійсним на підставі частини третьої статті 228 Цивільного кодексу України та частини першої статті 207 Господарського кодексу України є завідома суперечність спірного правочину інтересам держави та суспільства, недотримання вимог інших галузей законодавства при укладенні правочинів, якими опосередковані спірні господарські операції, може свідчити про спрямованість відповідних правочинів на ухилення від оподаткування тільки у разі доведення вказаних обставин належними,достатніми ,достовірними та допустимими доказами ,зокрема,вироком суду , який набув законної сили та іншими доказами,що свідчать про наявність умислу на укладення правочину з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства,а зв'язок між власне укладенням і виконанням такого правочину та застосованим його учасниками механізмом ухилення від оподаткування не може ґрунтуватися на припущеннях, зокрема обумовлюватись лише порушенням підприємствами-контрагентами вимог законів при веденні фінансово-господарської діяльності чи призначенні керівників.

Невідповідність договору про виконання робіт від 28.09.2012 року №3 інтересам держави і суспільства, як підстави позову про стягнення з відповідачів в доход держави 600000,00 грн., не може бути доведена тільки посиланням на те, що у ПП ім. Т.Г. Шевченка відсутні документи, які б підтверджували придбання ікри заплідненої, кормів живих, реалізацію малька та надання послуг з риборозведення, відсутні дозвільні документи та виробничі потужності для вирощування малька осетрових, необхідних для здійснення діяльності пов'язаної із рибним господарством, а також під час досудового розслідування №0000094 від 18.04.2013 року, зібрані докази щодо фіктивності підприємницької діяльності з боку ТОВ "ВКФ "Сніта ЛТД", що слугувало підставою для висновку податкового органу про те, що договір від 28.09.2012 року про виконання робіт № 3 ,укладений між ПП ім. Т.Г. Шевченка та ТОВ "ВКФ "Сніта ЛТД" з метою створення штучних підстав для незаконного збільшення в податковому обліку ПП ім. Т.Г. Шевченка суми податкового кредиту, там як докази, що покладені в основу донарахування податкового зобов'язання ,у зв'язку із неналежним виконанням господарських зобов'язань (нарахування бюджетного відшкодування ПДВ за господарськими операціями, що реально не відбулися) не є тотожними доказам, необхідним для доведення умислу учасників зобов'язання ТОВ "ВКФ "Сніта ЛТД" та ПП ім. Т.Г. Шевченка на момент укладення угоди на вчинення правочину, що завідомо суперечить інтересам держави.

Апеляційний суд доходить до висновку, що не має підстав для скасування чи зміни постанови суду 1-ої інстанції та вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні апелянтом фактичних обставин і норм матеріального права, так як судом 1-ої інстанції повно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, висновки, викладених у рішенні суду першої інстанції, відповідають обставинам справи, правильно застосовані та додержані норми матеріального та процесуального права , справу розглянуто повноважним складом суду, із належним повідомленням учасників справи про дату, час і місце судового засідання, суд не приймав рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов'язки осіб, які не були залучені до участі у справі , судове рішення прийнятне та підписано суддею , яка зазначена у судовому рішенні .

Керуючись ст.8,19 Конституції України, ст. 6 ,13 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року та ст.1 Протоколу 1 Конвенції , ст. 3,6,7,242,243,250,308, 309,311, п.1 ч.1 ст.315, 316,321,322,325,328,329 КАС України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Новокаховської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області залишити без задоволення, а рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2018 р. - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття ,та може бути, у разі відповідності вимогам ст.328 КАС України, оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом 30-ти днів

Повне судове рішення складене та підписане 17.09.2018 року.

Суддя-доповідач Кравець О.О.
Судді Домусчі С.Д. Коваль М.П.