Справа № 207/2533/18
Суддя: Тюлюнова В. Г.
Дата ухвалення: 2018-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

№ 207/2533/18
№ 2-а/207/50/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2018 року Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Тюлюнової В.Г.

при секретарі Куцевол Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кам'янське Дніпропетровської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора взводу №3 роти № 1 батальйону №2 Патрульної поліції у Дніпропетровській області рядового поліції Юмагузіна Руслана Рифовича про визнання дій протиправними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

ВСТАНОВИВ:

23.07.2018 року ОСОБА_1 звернувся до Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області з позовною заявою до Інспектора взводу № 3 роти № 1, батальйону № 2 Патрульної поліції у Дніпропетровській області рядового поліції Юмагузіна Руслана Рифовича про оскарження постанови НК № 768472 від 05.07.2018 рокупро накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого в не автоматичному режимі.

Згідно оскаржуваної постанови на позивача було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 170,00 грн., за скоєння правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), а саме: керування транспортним засобом з неосвітленим номерним знаком.

Позивач в позові зазначає, що оскаржувана постанова винесена з порушенням норм закону, а саме: приписами ст. 258 КУпАП не передбачено право виносити постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого в не автоматичному режимі. Зазначив, з огляду на рішення Конституційного суду України від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015, що така справа могла бути розглянута не на місці вчинення правопорушення, а за місцем його вчинення. Також, вказував, що в матеріалах відсутні докази його вини, а наявні в матеріалах справи докази просив визнати недопустимими.

Відповідач проти позову заперечував та просив у його задоволенні відмовити. У своєму відзиві зазначав, що діяв правомірно, а саме: діяв в порядку, передбаченому законом та відповідно до Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 року № 1395. Також, надав докази, а саме: диск із відео-записом правопорушення.

До суду позивач не з'явився, був належним чином повідомлений, про причини своєї неявки суду не повідомив, доказів про це не надавав. Від його імені та в його інтересах діяв представник - адвокат ОСОБА_3, повноваження якого належним чином підтверджені ордером ДП № 2175/021 від 12.07.2018 року.

Відповідач до суду не з'явився, був належним чином повідомлений, про причини своєї неявки суду не повідомив, доказів про це не надав.

Дослідивши матеріали справи, керуючись завданнями адміністративного судочинства, оцінюючи належність та допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про національну поліцію", передбачено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно із оскаржуваною постановою НК № 768472 від 05.07.2018 року позивача притягнуто до адміністративної відповідальності танакладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 170,00 грн., за скоєння правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 121 КУпАП, а саме: керування транспортним засобом з неосвітленим номерним знаком.

Суд приймає до уваги, що відповідно до ч. 2 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, тоді як оскаржувана постанова стосується правопорушення зафіксованого не в автоматичному режимі.

Про правопорушення зафіксовані в автоматичному режимі мова йде, зокрема, у ч. 1 ст. 14-2 КУпАП, тобто це такі правопорушення, які зафіксовані за допомогою технічних засобів, що дають змогу здійснювати фотозйомку або відеозапис та функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах.

Функціонування системи фіксації адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху в автоматичному режимі врегульовано постановою Кабінету Міністрів України від 10 листопада 2017 р. № 833 про затвердження Порядку

функціонування системи фіксації адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху в автоматичному режимі. Цим Порядком визначаються вимоги до функціонування системи фіксації адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху в автоматичному режимі.

Суд звертає увагу, що відповідно до ст. 4 Закону України "Про дорожній рух", Кабінет Міністрів України наділений повноваженнями щодо визначення порядку функціонування системи фіксації правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху в автоматичному режимі.

Відповідно до п. 2 згаданого Порядку, система фіксації адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху в автоматичному режимі (далі - система) - взаємопов'язана сукупність технічних засобів, програмних і апаратних засобів обробки отриманих за допомогою технічних засобів інформаційних файлів та метаданих, обміну з використанням телекомунікаційних мереж інформацією, необхідною для реалізації організаційних і процесуальних заходів під час здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками.

Відповідно до п. 15 Порядку, основними функціями цієї системи є, зокрема: автоматизоване формування постанов про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані технічними засобами, накладення на них електронного цифрового підпису в установленому Національною поліцією за погодженням з Адміністрацією Держспецзв'язку порядку його застосування, друк або передача в електронній формі телекомунікаційними мережами сформованих постанов з накладеним електронним цифровим підписом національному оператору поштового зв'язку для забезпечення їх подальшого друку, пакування та пересилання адресату рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Суд приймає до уваги те, що п. 2.3 Рішення Конституційного суду України від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015, передбачено, що у частинах першій, другій статті 258 Кодексу визначено випадки, коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом.

Отже, із вказаного слідує, що законодавець передбачає спрощений порядок оформлення матеріалів адміністративної справи, передбачений ст. 258 КУпАП, щодо правопорушень зафіксованих в автоматичному режимі, а не будь-яким іншим чином. Постанови про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані технічними засобами формуються автоматично. Функціонування самої системи фіксації правопорушень в автоматичному режимі, передбачено законом та порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України.

Як вбачається із матеріалів справи, правопорушення, передбачене ч. 6 ст. 121 КУпАП, зафіксоване не в автоматичному режимі. Про це зазначає позивач у своєму позові і це визнає відповідач у своєму відзиві на позовну заяву, а також вказане підтверджується самою постановою, яка оскаржується позивачем.

Суд також враховує, що відповідно до принципу 6 Рекомендації № R (91) 1 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно адміністративних санкцій, ухваленої 13 лютого 1991 року, при застосуванні адміністративних санкцій, окрім сформульованих у Резолюції (77) 31 принципів справедливої адміністративної процедури, що звичайно застосовуються до адміністративних актів, слід керуватися такими особливими принципами: 1) особа, стосовно якої розглядається можливість застосування адміністративної санкції, попередньо інформується щодо фактів, які їй ставляться в вину; 2) вона має достатньо часу для підготовки свого захисту залежно від складності справи та суворості санкцій, що можуть бути застосовані; 3) вона або її представник інформується стосовно характеру доказів у справі, зібраних проти неї; 4) вона має можливість висловити свою думку перед оголошенням рішення про санкцію; 5) адміністративний акт про застосування санкцій містить мотиви, на яких вона ґрунтується.

Суд зазначає, що елементами верховенства права є принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі (абзац другий підпункту 5.4 пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 року N 5-рп/2005). Принцип правової визначеності означає, що "обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки" (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 29 червня 2010 року N 17-рп/2010).

Суд вважає, що відсутність доказів про фіксацію в автоматичному режимі, як це передбачено відповідним порядком, порушує принцип верховенства права.

Таким чином, вищевикладене дає підстави стверджувати, що оскаржувана постанова винесена з порушенням порядку, передбаченого ст. 258 КУпАП та Порядку функціонування системи фіксації правопорушень в автоматичному режимі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України.

Окремо, суд зазначає, що до предмету позову не входить питання про незаконність чи протиправність дій інспектора поліції, тому суд це питання не розглядає в силу ч. 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Також, у позові не порушується питання про наявність або відсутність факту самого порушення, адже позивач оспорює постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності з підстав її незаконності, а саме: порушення вимог ст. 258 КУпАП.

У зв'язку з цим, суд звертає увагу, що твердження відповідача про те, що позивач не заперечує сам факт правопорушення є нічим іншим, як його визнанням є хибним, бо в силу ст. 63 Конституції України, особа не несе відповідальності за відмову давати показання або пояснення щодо себе, а суд не може його примусити надавати такі пояснення.

До того ж, існує пряма заборона на витребовування доказів у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів (ч. 4 ст. 77 КАС України). Як зазначалося, на думку позивача, постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності слід скасувати з підстав її незаконності, а не відсутності події чи факту правопорушення.

Натомість, відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тому, суд не вбачає підстав виходити за межі позовних вимог, адже вже була встановлена невідповідність оскаржуваної постанови вимогам законодавства і такий спосіб захисту порушеного права, як скасування цієї постанови, є ефективним.

Разом з тим, суд відкидає твердження відповідача про те, що факт скоєння позивачем правопорушення був зафіксований в автоматичному режимі, виходячи із наступного.

На доказ цього, відповідачем було надано диск із відеозаписом правопорушення, яке зафіксоване відповідачем з нагрудного відеореєстратора.

Відповідно до ст. 14-1 КУпАП, до адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху у разі їх фіксації працюючими в автоматичному режимі спеціальними технічними засобами, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобами фото- і кінозйомки, відеозапису притягаються власники (співвласники) транспортних засобів.

Відповідно до ч. 6 ст. 258 КУпАП, у разі виявлення адміністративного правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого за допомогою працюючих в автоматичному режимі спеціальних технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, протокол про адміністративне правопорушення не складається, а постанова у справі про адміністративне правопорушення виноситься без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Копії постанови у справі про адміністративне правопорушення та матеріалів, зафіксованих за допомогою працюючих в автоматичному режимі спеціальних технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, надсилаються особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, протягом трьох днів з дня винесення такої постанови.

Однак, суд наголошує, що вказані норми закону втратили чинність, як такі, що є неконституційними, на підставі Рішення Конституційного Суду № 23-рп/2010 від 22.12.2010 року, тому згідно з ч. 1 ст. 74 КАС України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Конституційний Суд України у своєму рішенні (п. 3) рекомендував Верховній Раді України привести порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності за порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху у разі їх фіксації працюючими в автоматичному режимі спеціальними технічними засобами, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобами фото- і кінозйомки, відеозапису у відповідність до цього Рішення, що і було зроблено шляхом внесення відповідних змін до ст. 258 КУпАП та прийняттям Кабінетом Міністрів України постанови від 10 листопада 2017 р. № 833 про затвердження Порядку функціонування системи фіксації адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху в автоматичному режимі.

Суд вважає, що положення ч. 1 ст. 251 КУпАП не можуть застосовуватися, бо ч. 6 ст. 258 КУпАП є спеціальною по відношенню до цієї норми закону.

Таким чином, суд вважає, що отримані докази шляхом застосування нагрудного відеореєстратора є такими, що отримані із порушенням порядку, встановленому законом, тобто є недопустимими. Отже, суд не приймає до уваги ці докази. До того ж, такі докази не були направлені позивачу в порядку ч. 2 ст. 99 КАС України.

Окремо, суд зазначає, що відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 6 ст. 7 КАС України, аналогія закону та аналогія права не застосовується для визначення підстав, меж повноважень та способу дій органів державної влади та місцевого самоврядування, тому суд не має правових підстав застосовувати положення ч. 2 ст. 258 КУпАП до правопорушень зафіксованих не в автоматичному режимі за аналогією. Диспозиція цієї норми закону не містить слів "у тому числі" чи іншого формулювання, яке б дозволяло прийти до висновку про її застосування і до правопорушень зафіксованих не в автоматичному режимі.

Напроти, застосування цієї норми за аналогією порушить не тільки пряму заборону на її застосування, а і порушить принцип верховенства права, правової визначеності і передбачуваності.

У зв'язку з цим, суд при вирішенні справи не застосовує Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07 листопада 2015 року № 1395 в силу ч. 3 ст. 7 КАС України, бо Наказ Міністерства має нижчу юридичну силу, ніж Постанова Кабінету Міністрів України від 10 листопада 2017 р. № 833 про затвердження Порядку функціонування системи фіксації адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху в автоматичному режимі та ч. 2 ст. 258 КУпАП, та суперечить цим нормативно-правовим актам, бо поширює дію ч. 2 ст. 258 КУпАП на правопорушення зафіксовані не в автоматичному режимі.

Відповідно до статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Витрати у вигляді судового збору в сумі 704 грн. 80 коп., від сплати яких позивач при зверненні до суду звільнений, суд важає за необхідне покласти на рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 70, 71, 159-163, 171-2 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до інспектора взводу №3 роти № 1 батальйону №2 Патрульної поліції у Дніпропетровській області рядового поліції Юмачузіна Руслана Рифовича про визнання дій протиправними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити.

Визнати незаконною та скасувати постанову інспектора взводу №3 роти № 1 батальйону №2 Патрульної поліції у Дніпропетровській області рядового поліції Юмагузіна Руслана Рифовича про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, постанова серії НК № 768472 від 05 липня 2018 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч.6 ст.121 КпАП України у вигляді штрафу у сумі 170,00 гривень.

Витрати у вигляді судового збору в сумі 704 грн. 80 коп., від сплати яких позивач при зверненні до суду звільнений, покласти на рахунок держави.

На постанову суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня з дня її проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддя В.Г. Тюлюнова