Справа № 826/5946/18
Суддя: Аверкова В.В.
Дата ухвалення: 2018-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

14 вересня 2018 року № 826/5946/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Аверкової В.В., розглянувши у порядку письмового провадження матеріали адміністративної справи

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління

ДФС у м. Києві

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві (далі по тексту - відповідач) в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 13 грудня 2016 року №, №, №.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що відповідачем порушено порядок вручення спірних податкових повідомлень-рішень, акт перевірки винесений відповідачем з порушенням вимог чинного законодавства. Крім того, відповідачем неправомірно нараховано позивачу єдиний внесок та військовий збір.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 квітня 2018 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено до розгляду у судовому засіданні 15 травня 2018 року, яке відкладалося до 05 червня 2018 року для надання часу стороні позивача підготувати відповідь на відзив, оголошено перерву до 26 червня 2018 року для подання додаткових відповідача доказів, що були взяті до уваги при проведенні перевірки та до 24 липня 2018 року для надання часу представнику позивача ознайомитись із відповідними доказами.

07 травня 2018 року відповідачем через канцелярію суду подано відзив на адміністративний позов, з якого вбачається, що відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог, оскільки спірні податкові повідомлення-рішення винесено відповідно до вимог чинного законодавства, оскільки позивач займався господарською діяльністю, яка не дає права на застосування спрощеної системи оподаткування.

24 липня 2018 року через канцелярію суду надійшло клопотання від представників позивача та відповідача про розгляд справи за їх відсутності у порядку письмового провадження.

На підставі ч.9 ст.205 Кодексу адміністративного судочинства України завершив розгляд справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

У період з 11 жовтня 2016 року по 18 жовтня 2016 року посадовими особами відповідача на підставі ст.20, пп.78.1.11 п.78.1 ст.78, ст.79, п.82.2 ст.82 Податкового кодексу України відповідно до наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів за період з 12 вересня 2013 року по 13 травня 2016 року, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 12 вересня 2013 року по 13 травня 2016 року здійснено перевірку, за результатами якої складено акт від 24 жовтня 2016 року №267/26-54-13-06-17- (далі по тексту - акт перевірки).

Перевіркою встановлено наступні порушення:

1. п.291.4 ст.291, п.293.4 ст.293, пп.298.2.3 п.298.2 ст.298 Податкового кодексу України, ставка єдиного податку встановлюється для платників єдиного податку першої-третьої і п'ятої груп у розмірі 15% до суми перевищення обсягу доходу, визначеного у ст.291 цього кодексу не нараховано та не сплачено до бюджету суму єдиного податку за перше півріччя 2015 року 12582,75грн.;

2. ст.177.2 Податкового кодексу України, занижено податок з доходів з фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на суму 121088,20грн. за 2015 рік;

3. ст.6, п.2 п.п.4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», а саме, несвоєчасне подання звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску за 2013 рік, 2014 рік та 2015 рік;

4. абз.3 ч.8 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», а саме, не нараховано та не сплачено суму єдиного внеску, нарахованого з чистого оподатковуваного доходу у розмірі 36476,64грн. за 2015 рік.

За наслідками проведеної перевірки відповідачем щодо позивача винесено наступні податкові повідомлення-рішення від 13 грудня 2016 року:

1. №, яким за порушення п.291.4 ст.291, п.293.4 ст.293, пп.298.2.3 п.298.2 ст.298 Податкового кодексу України позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з єдиного податку з фізичних осіб на загальну суму 15727,44грн., у тому числі за основним платежем - 12582,75грн. та за штрафними санкціями - 3145,69грн.;

2. №, яким за порушення п.177.2 ст.177 Податкового кодексу України позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування (сплачується (перераховується) на території міста Києва) на загальну суму 151360,25грн., у тому числі за основним платежем - 121088,20грн. та за штрафними санкціями - 30272,05грн.;

3. №, яким за порушення п.16 прим.1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем військовий збір на загальну суму 11637,49грн., у тому числі за основним платежем - 9309,99грн. та за штрафними санкціями - 2327,50грн.

Вважаючи вказані податкові повідомлення-рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся з позовом до суду.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Положеннями пп.16.1.3, 16.1.4 п.16.1 ст.16 Податкового кодексу України визначено, що платник податків зобов'язаний: подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Спрощена система оподаткування, обліку та звітності регулюється главою 1 розділу XIV Податкового кодексу України.

Так, згідно п.291.2, 291.3 ст.291 Податкового кодексу України спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.

Згідно ч.1, ч.2 та ч.3 п.291.4 ст.291 Податкового кодексу України суб'єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, поділяються на такі групи платників єдиного податку:

- перша група - фізичні особи - підприємці, які не використовують працю найманих осіб, здійснюють виключно роздрібний продаж товарів з торговельних місць на ринках та/або провадять господарську діяльність з надання побутових послуг населенню і обсяг доходу яких протягом календарного року не перевищує 300000 гривень;

- друга група - фізичні особи - підприємці, які здійснюють господарську діяльність з надання послуг, у тому числі побутових, платникам єдиного податку та/або населенню, виробництво та/або продаж товарів, діяльність у сфері ресторанного господарства, за умови, що протягом календарного року відповідають сукупності таких критеріїв: не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, одночасно не перевищує 10 осіб; обсяг доходу не перевищує 1500000 гривень;

- третя група - фізичні особи - підприємці, які не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, не обмежена та юридичні особи - суб'єкти господарювання будь-якої організаційно-правової форми, у яких протягом календарного року обсяг доходу не перевищує 5000000 гривень.

Таким чином, фізична особа-підприємець платник єдиного податку другої групи, який надає послуги суб'єкту господарювання, що не є платником єдиного податку, не відповідає наведеним умовам перебування на спрощеній системі оподаткування платника єдиного податку другої групи.

В ході проведення перевірки встановлено та не спростовано позивачем під час розгляду справи, що за період з 01 жовтня 2013 року по 31 грудня 2015 року позивач обрав спрощену систему оподаткування, обліку та звітності відповідно до положень глави 1 XIV Податкового кодексу України та здійснював господарську діяльність із застосуванням ставки єдиного податку, встановленою для платників єдиного податку другої групи, які сплачувались ним до бюджету.

На запит ДПІ в Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві від 18 липня 2016 року №2487/10/26-54-13-06 щодо надання інформації стосовно фінансово-господарських відносин з ФОП ОСОБА_1 за період з 10 вересня 2013 року по 31 грудня 2015 року Генеральною прокуратурою України надано засвідчені копії рахунків, актів, платіжних доручень, що фіксують факт здійснення господарських операцій за вказаний період та на підставі яких була проведена оплата вказаних послуг, отриманих товарів (а.с.79-232). З наданих первинних документів вбачається, що позивачем за перевіряємий період Генеральній прокуратурі України постачалися побутова техніка, господарські товари, посуд, а також надано комплекс клінінгових послуг. Оплата товарів та послуг підтверджується наявними в матеріалах справи копіями платіжних доручень, які також надано відповідачу Генеральною прокуратурою України на запит від 18 липня 2016 року №2487/10/26-54-13-06.

Тобто,позивач займався господарською діяльністю, яка не дає права на застосування спрощеної системи оподаткування, оскільки останнім надавалися послуги особі, яка не є платником єдиного податку.

Згідно положень п.293.4 ст.293 Податкового кодексуУкраїни ставка єдиного податку встановлюється для платників єдиного податку першої - третьої групи (фізичні особи - підприємці) у розмірі 15 відсотків:

1) до суми перевищення обсягу доходу, визначеного у підпунктах 1, 2 і 3 пункту 291.4 статті 291 цього Кодексу;

2) до доходу, отриманого від провадження діяльності, не зазначеної у реєстрі платників єдиного податку, віднесеного до першої або другої групи;

3) до доходу, отриманого при застосуванні іншого способу розрахунків, ніж зазначений у цій главі;

4) до доходу, отриманого від здійснення видів діяльності, які не дають права застосовувати спрощену систему оподаткування;

5) до доходу, отриманого платниками першої або другої групи від провадження діяльності, яка не передбачена у підпунктах 1 або 2 пункту 291.4 статті 291 цього Кодексу відповідно.

В силу вимог пп.5 пп.298.2.3 п.298.2 ст.298 Податкового кодексу України платники єдиного податку зобов'язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, у разі здійснення видів діяльності, які не дають права застосовувати спрощену систему оподаткування, або невідповідності вимогам організаційно-правових форм господарювання - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) періодом, у якому здійснювалися такі види діяльності або відбулася зміна організаційно-правової форми.

Аналіз наведених норм податкового законодавства показав, що наслідком порушення платником єдиного податку 2 групи умов перебування у цій групі платника є застосування ставки єдиного податку у розмірі 15 відсотків до доходу, отриманого з таким порушенням, та перехід на іншу систему оподаткування з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) періодом, у якому відбулося правопорушення.

Оскільки перевіркою встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивачем за перевіряємий період надавалися послуги Генеральній прокуратурі України, які не підпадають під визначення об'єкта оподаткування платників єдиного податку другої групи, суд дійшов висновку, що сума отриманого позивачем доходу від надання Генеральній прокуратурі України послуг з мийки та чистки за перше півріччя 2015 року на загальну суму 83885,00грн. підлягає оподаткуванню єдиним податком за ставкою 15% згідно положень п.293.4 ст.293 Податкового кодексу України.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що відповідачем доведено, а позивачем, в свою чергу, не надано жодних доказів у спростування порушення ним п.291.4 ст.291, п.293.4 ст.293, пп.298.2.3 п.298.2 ст.298 Податкового кодексу України, з урахуванням чого позивачу правомірно збільшено суму грошового зобов'язання з єдиного податку з фізичних осіб на загальну суму 15727,44грн., у тому числі за основним платежем - 12582,75грн. та за штрафними санкціями - 3145,69грн., а отже спірне податкове повідомлення-рішення від 13 грудня 2016 року № не підлягає скасуванню, а позовні вимоги у цій частині не підлягають задоволенню.

Щодо порушення позивачем п.177.2 ст.177 Податкового кодексу України, на підставі чого винесено спірне податкове повідомлення-рішення від 13 грудня 2016 року №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на загальну суму 151360,25грн., у тому числі за основним платежем - 121088,20грн. та за штрафними санкціями - 30272,05грн., суд зазначає наступне.

Згідно п.299.11 ст.299 Податкового кодексу України у разі виявлення відповідним контролюючим органом під час проведення перевірок порушень платником єдиного податку першої - третьої груп вимог, встановлених цією главою, анулювання реєстрації платника єдиного податку першої - третьої груп проводиться за рішенням такого органу, прийнятим на підставі акта перевірки, з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення. У такому випадку суб'єкт господарювання має право обрати або перейти на спрощену систему оподаткування після закінчення чотирьох послідовних кварталів з моменту прийняття рішення контролюючим органом.

Враховуючи, що позивачем порушено умови перебування у ІІ групі спрощеної системи оподаткування у першому півріччі 2015 року, він повинен був з 01 липня 2015 року перейти на сплату інших податків і зборів, визначених Податковим кодексом України, а саме на загальну систему оподаткування.

Беручи до уваги порушення з боку позивача, суд вважає, що податковим органом обґрунтовано переведено позивача на загальну систему оподаткування.

Відповідно до пп. 177.5.2 п.177.5 ст.177 Податкового кодексу України фізичні особи - підприємці, які зареєстровані протягом року або перейшли із спрощеної системи оподаткування на загальну систему оподаткування чи сплачували фіксований податок до набрання чинності цим Кодексом, подають податкову декларацію за результатами звітного кварталу, в якому розпочата така діяльність, або відбувся перехід на загальну систему оподаткування.

Пунктом 177.2 ст.177 Податкового кодексу України визначено, що об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.

Згідно п.177.1 ст.177 Податкового кодексу України, доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними у пункті 167.1 статті 167 Кодексу.

Пунктом 167.1 ст.167 Податкового кодексу України визначено, що ставка податку становить 15 відсотків бази оподаткування щодо доходів, одержаних, у тому числі, але не виключно у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які виплачуються (надаються) платнику у зв'язку з відносинами трудового найму та в умовах цивільно-правового договору; виграшу у державну та недержавну грошову лотерею, виграш гравця (учасника), отриманий від організатора азартної гри.

У разі якщо загальна сума отриманих платником податку у звітному податковому місяці доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року, ставка податку становить 17 відсотків суми перевищення з урахуванням податку, сплаченого за ставкою 15 відсотків.

В той же час, позивачем в порушення вимог Податкового кодексу України не подано декларацію про майновий стан та доходи за 2015 рік та не задекларовано дохід у сумі 620666,02грн., з урахуванням чого контролюючим органом правомірно донараховано позивачу ПДФО у сумі 121088,20грн.

Враховуючи вищевикладене, суд погоджується із висновком податкового органу, що позивач в порушення вимог п.177.2 ст.177 Податкового кодексу України занизив оподатковуваний дохід за 2015 рік, що призвело до заниження податкових зобов'язань з податку з доходів фізичних осіб за 2015 рік з урахуванням чого податкове повідомлення-рішення від 13 грудня 2016 року №, винесене відповідачем обґрунтовано та не підлягає скасуванню.

Щодо правомірності винесення спірного податкового повідомлення-рішення від 13 грудня 2016 року №, яким за порушення п.16 прим.1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем військовий збір на загальну суму 11637,49грн., у тому числі за основним платежем - 9309,99грн. та за штрафними санкціями - 2327,50грн., суд зазначає наступне.

Згідно з пунктом 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Відповідно до пп.1.1-1.6 п.16-1 підрозд.10 розд.ХХ Податкового кодексу України платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Об'єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об'єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту. Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту. Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу. Платники збору зобов'язані забезпечувати виконання податкових зобов'язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 цього Кодексу.

Враховуючи наведене та те, що у ході судового розгляду справи підтверджено правомірність донарахування контролюючим органом податку на доходи фізичних осіб, нарахування відповідачем військового збору на суму заниженого доходу - є правомірним.

З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог у цій частині.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Оцінюючи наявні у матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог, з урахуванням обставин зазначених вище, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 77, 78, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду, відповідно до частини першої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.В. Аверкова