Справа № 0940/1210/18
Суддя: Гундяк В.Д.
Дата ухвалення: 2018-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" вересня 2018 р. справа № 0940/1210/18

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - Гундяка В.Д.

секретар судового засідання Бунич Т.В.,

за участю представника позивача Ридая Н.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецагропроект" до старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сіренка Сергія Володимировича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача компанія "NIBULON S.A." про визнання дій протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій,-

ВСТАНОВИВ:

11.07.2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Спецагропроект" звернулося до суду з адміністративним позовом до старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сіренка Сергія Володимировича про визнання дій протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем неправомірно, в порушення приписів чинного законодавства України, звернено до підприємства вимогу про надання позивачем інформації відносно договорів купівлі-продажу нежитлових будівель та споруд, укладених між ПАТ «Компанія «Райз» та ТОВ «Спецагропроект», та викликано для особистих пояснень директора Товариства.

Ухвалою суду від 24.07.2018 року на підставі даної позовної заяви відкрито провадження в адміністративній справі в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 05.09.2018 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача компанію "NIBULON S.A.".

У поданому суду відзиві на позов від 13.08.2018 року відповідач позов не визнав. Вказав, що твердження позивача про неправомірність дій державного виконавця є хибним, так як зупинення виконавчих дій не є тотожним зупиненню виконавчого провадження та не перешкоджає державному виконавцю в межах наданих повноважень отримувати відомості про майновий стан боржника на підставі відповідних запитів і вимог, які не є заходами примусового виконання рішень. Пояснив, що Законом України «Про виконавче провадження» державному виконавцю надано право одержувати від підприємств незалежно від форм власності інформацію, в тому числі конфіденційну. Вважає, що оскільки вимога відповідача від 26.03.2018 року залишилась невиконана, то ним правомірно викликано посадову особу Товариства для надання пояснень безпосередньо у м. Київ. З урахуванням викладеного, просив в задоволенні позову відмовити.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача компанія "NIBULON S.A." в поданих суду 07.09.2018 року поясненнях вказав, що шляхом надіслання позивачу вимоги від 26.03.2018 року щодо надання інформації відносно договорів купівлі-продажу нежитлових будівель та споруд, укладених між ПАТ "Компанія Райз" та ТОВ «Спецагропроект», державний виконавець перевіряв майновий стан ПАТ "Компанія Райз", як боржника, а тому діяв в межах наданих йому повноважень. Крім того, твердження позивача щодо порушення державним виконавцем територіальної юрисдикції не заслуговує на увагу, так як нормою ч.5 ст.24 Закону України «Про виконавче провадження» не визначено територіальних меж, в яких відповідач здійснює свої повноваження.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з підстав, викладених в адміністративному позові. Суду пояснив, що дії відповідача незаконні, так як вимоги були направлені на адресу Товариства під час періоду, коли виконавче провадження було зупинене. Вказав, що державний виконавець в порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження» неправомірно викликав для пояснень керівника юридичної особи, яка не є стороною виконавчого провадження. Крім того зазначив, що у разі виконання незаконної вимоги відповідача Товариству буде завдано майнових витрат, пов'язаних з відрядженням до м. Києва, порядок відшкодування яких чинним законодавством не передбачений. Водночас звернув увагу суду, що інформація, яку вимагає надати відповідач, є конфіденційною та такою, що містить банківську таємницю, стосується угоди, що була укладена та виконана за 2 роки до відкриття виконавчого провадження, а тому на думку позивача, розголошенню не підлягає. З урахуванням вищевказаних обставин просив позов задовольнити.

Відповідач та представник компанії "NIBULON S.A.", як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, в судове засідання не з'явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду. Заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи не подали. Причини неявки до суду не повідомили.

Враховуючи наявність в матеріалах справи достатньої кількості доказів, необхідних для вирішення справи по суті, згідно положень ст.205 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС) України суд визнав можливим розглянути дану адміністративну справу на підставі наявних у ній доказів за відсутності представників відповідача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з огляду на нижчевикладене.

Судом встановлено, що на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебуває виконавче провадження за №55583162 з примусового виконання виконавчого листа Святошинського районного суду м. Києва від 28.12.2017 року за №759/16206/14-ц про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення апеляційної колегії арбітражного суду Міжнародної організації торгівлі зерном та кормами GAFTA від 23.05.2014 №4323(і), відповідно до якого з ПАТ «Компанія «Райз» на користь компанії "NIBULON S.A." слід стягнути збитки в розмірі 17 536 000 доларів США і складні відсотки на цю суму, а також витрати на арбітраж.

В судовому засіданні встановлено, що 26.03.2018 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сіренком С.В. прийнято вимогу про надання позивачем інформації відносно договорів купівлі-продажу нежитлових будівель та споруд, укладених між ПАТ «Компанія «Райз» та ТОВ «Спецагропроект» (а.с.8-9).

Ухвалою Верховного Суду від 23.01.2018 року виконання рішення Апеляційного суду м. Києва від 06.12.2017 року було зупинено до закінчення касаційного провадження з перегляду ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 30.01.2015 року та ухвали Апеляційного суду м. Києва від 06.12.2017 року.

Згідно п.2 ч.1 ст.34 Закону виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа.

З огляду на зазначене 29.01.2017 року державним виконавцем було винесено постанову про зупинення вчинення виконавчих дій у ВП №55583162.

Суд вважає оскаржені дії державного виконавця правомірними з наступних мотивів.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно вимог частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень адміністративні суди, серед іншого, перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Законом України «Про виконавче провадження», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин.

Частиною 1 ст.18 вищевказаного Закону визначено, що виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.18 Закону виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

При цьому суд відхиляє як безпідставне твердження представника позивача, що вчинення такої виконавчої дії, як направлення вимоги, в період, коли виконавче провадження було зупинено рішенням суду, свідчить про її протиправність, з огляду на таке.

Частиною першою ст.13 Закону встановлено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до п.9 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 за №512/5, вимога виконавця є письмовим документом, який складається у випадках, передбачених Законом, та є обов'язковою для виконання органами, установами, організаціями, посадовими особами і фізичними особами щодо надання виконавцю документів або їх копій, необхідних для здійснення його повноважень, вчинення інших дій, необхідних для виконання рішення.

При цьому після зупинення вчинення виконавчих дій державний виконавець не може здійснювати виключно виконавчі дії.

Відповідно до ч.4 ст.35 Закону у період зупинення вчинення виконавчих дій виконавець має право звертатися до суду в порядку, встановленому цим Законом, а також вживати заходів до розшуку боржника (його майна) або проведення перевірки його майнового стану.

Водночас, здійснивши системний аналіз вищевказаних норм, суд дійшов висновку, що вимога державного виконавця не є виконавчою дією, не стосується вжиття заходів примусового виконання рішення, а тому відповідач правомірно склав та направив на адресу позивача вищевказану вимогу з метою розшуку майна боржника.

Одночасно суд відхиляє як безпідставне, твердження представника позивача щодо неправомірності дій відповідача з витребування інформації про час і розмір перерахованих коштів, в тому числі за період з 2016 року, тобто ще до відкриття виконавчого провадження, з огляду на наступне.

Так, як було зазначено судом вище, відповідно до п.3 ч.3 ст.18 Закону виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, в тому числі, з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

При цьому, згідно ст.53 Закону виконавець має право звернути стягнення на майно боржника, що перебуває в інших осіб, а також на майно та кошти, що належать боржнику від інших осіб. Зазначені особи зобов'язані подати на запит виконавця у визначений ним строк відомості про належне боржнику майно, що перебуває у них, та майно чи кошти, які вони повинні передати боржнику. Враховуючи наявність в державного виконавця інформації щодо господарських відносин ТОВ «Спецагропроект» з боржником, на переконання суду, у державного виконавця були всі підстави для надіслання позивачу вимоги від 26.03.2018 року.

Водночас чинним на момент виникнення спірних правовідносин законодавством України не встановлено жодних обмежень періодів, за які може бути витребувана відповідна інформація.

З урахуванням тієї обставини, що предметом вимоги відповідача було витребування інформації щодо договорів купівлі-продажу нежитлових будівель та споруд, укладених між ПАТ «Компанія «Райз», яка є боржником у виконавчому провадженні за №55583162, та ТОВ «Спецагропроект», суд приходить до переконання, що державний виконавець зобов'язав позивача надати відповідні відомості в межах повноважень та відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» .

Крім того, суд вважає правомірним витребування інформації про перераховані кошти саме у позивача, а не банківських установ з огляду на таке.

Так, одними із ознак заходів щодо примусового виконання рішень, визначених ч.1 ст.18 Закону, є ефективність та своєчасність. На переконання суду, для виконання своїх повноважень з метою встановлення фінансової установи, через яку здійснювались операції по переказу коштів за договорами, укладеними між позивачем та ПАТ «Компанія «Райз», та дебіторської заборгованості боржника державним виконавцем обрано найбільш ефективний спосіб отримання такої інформації. Зокрема, з огляду на те, що станом на 01.01.2018 року в Україні здійснювали фінансову діяльність близько восьми десятків банків, на переконання суду, витребування інформації шляхом її отримання безпосередньо від контрагента боржника за ВП №55583163, тобто від позивача, є найбільш оптимальним та раціональним способом з огляду на час та обсяг роботи, необхідний для отримання такої інформації від усіх фінансових установ в Україні.

Водночас, як було вже зазначено судом, п.3 ч.3 ст.18 Закону надає державному виконавцю повноваження на вчинення таких дій без жодних умов чи обмежень.

Крім того, суд залишає без уваги доводи Товариства щодо намагання державного виконавця оскаржуваними діями втрутитись у господарську діяльність позивача, оскільки відповідач вимагав надати виключно інформацію про укладені з ПАТ «Компанія «Райз» договори, що в свою чергу виключає можливість перешкоджання будь-якій господарській діяльності Товариства чи впливу на таку діяльність та в жодному випадку не суперечить загальним принципам контролю в сфері господарської діяльності.

Суд також не погоджується з твердженням позивача про вихід відповідача за межі територіальної юрисдикції, оскільки відповідно до ч.4 ст. 18 ЗУ "Про виконавче провадження" вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов'язковими на всій території України. При цьому на думку суду ужитий законодавцем термін "вимоги виконавця щодо виконання рішень" означає не тільки безпосередні вимоги до боржників виконати рішення суду чи іншого органу, але й вимоги, пов'язані з виконанням таких рішень, в тому числі і щодо розшуку майна боржників.

Судом також встановлено, що у зв'язку з невиконанням позивачем вимоги від 26.03.2018 року державний виконавець направив керівнику ТОВ «Спецагропроект» виклик до Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України для надання пояснень (а.с.10).

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Враховуючи ці положення Кодексу, не можуть бути визнані судом протиправними дії державного виконавця по виклику керівника ТОВ «Спецагропроект» як фізичної особи, так як даний виклик не порушує права позивача як юридичної особи, а відтак визнання неправомірності таких дій не є належним способом судового захисту підприємства від порушення з боку відповідача.

При цьому суд не приймає до уваги посилання відповідача на пропущення позивачем строку звернення до суду, встановлений ст.287 КАС України.

Так в порядку, передбаченому ст.287 КАС України, розглядаються виключно позовні заяви на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця, учасників виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та осіб, які залучаються до проведення виконавчих дій.

Однак, як вже було встановлено судом позивач не є учасником виконавчого провадження за №55583163 і не залучався до проведення виконавчих дій, в змісті ст.14 Закону України "Про виконавче провадження", так як вимога про надання інформації та виклик для надання пояснень не є такими діями.

З огляду на зазначене, заява відповідача про залишення позовної заяви без розгляду у зв'язку з порушенням Товариством строків, встановлених ч.2 ст.287 КАС України, до задоволення не підлягає.

Одночасно суд відхиляє, як безпідставне, твердження старшого державного виконавця Сіренка С.В., викладене у відзиві на позов, щодо неправильного визначення відповідача у справі.

Так, відповідно до ч.3 ст.46 КАС України відповідачем в адміністративній справі є суб'єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом, в тому числі і посадова особа державного органу, наділена владними повноваженнями.

Зокрема ст.4 КАС України містить визначення суб'єкта владних повноважень, яким є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Здійснивши системний аналіз вищевказаних норм, суд дійшов висновку, що оскільки позивачем оскаржуються дії саме старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сіренка С.В., то останній як посадова особа органу державної влади є суб'єктом владних повноважень в розумінні ст.4 КАС України та належним відповідачем у даній справі, враховуючи, що справа не підлягає розгляду в порядку ст.287 КАС України.

На підставі вищевикладеного суд вважає, що оскаржені дії державного виконавця вчинені в межах повноважень, у спосіб та в порядку, визначеному чинним законодавством України.

Враховуючи наведене, вимога позивача є безпідставною, а позов таким, що не підлягає до задоволення.

Згідно ст.139 КАС України судові витрати слід віднести на рахунок позивача.

На підставі статті 129-1 Конституції України, ст.13, ч.1 ст.18, ст.53 Закону України «Про виконавче провадження», керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

в задоволенні позову відмовити.

Судові витрати віднести на рахунок позивача.

Згідно ст.255 КАС України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників справи:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Спецагропроект", , вул. Промислова, 29, м. Івано-Франківськ, 76018

відповідач: старший державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сіренко Сергій Володимирович, , вул. Архітектора Городецького, буд.13, м. Київ, 01001.

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: компанія "NIBULON S.A." 49 AVENUE DE LA GARE CASE POSTALE 2067 CH-2001 NEUCHATEL SWITZERLAN.

Рішення складене в повному обсязі 17.09.2018 року.

Суддя /підпис/ Гундяк В.Д.