Справа № 444/1247/16-а
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2018-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

18 вересня 2018 року

Київ

справа №444/1247/16-а

адміністративне провадження №К/9901/14183/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Мороз Л.Л.,

суддів: Бучик А.Ю., Гімона М.М.,

розглянувши у порядку попереднього розгляду у касаційній інстанції адміністративну справу № 444/1247/16-а

за позовом ОСОБА_1 до Жовківської міської ради Львівської області третя особа: ОСОБА_2, про визнання незаконним та скасування рішення, провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду, прийняту 31 жовтня 2016 року у складі колегії суддів: головуючого - Шинкар Т.І., суддів: Пліша М.А., Ільчишин Н.В.,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Жовківської міської ради, третя особа ОСОБА_2, просила визнати незаконним та скасувати рішення Жовківської міської ради Львівської області «Про надання дозволу гр.ОСОБА_2 на розробку проекту відведення земельної ділянки для ведення садівництва по АДРЕСА_1, площею 0,0560 га для садівництва».

Постановою Жовківського районного суду Львівської області від 02 серпня 2016 року позов задоволено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 31 жовтня 2016 року скасовано постанову суду першої інстанції та прийнято нову постанову, якою у позові відмовлено.

Як встановлено, на підставі договору купівлі-продажу від 26 травня 1995 року ОСОБА_1 придбала у власність від ОСОБА_3 житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 та складається з двох кімнат жилою площею 35,1 кв.м., кухні, кладової, тамбура, при будинку є чотири сараї, літня кухня, гараж.

Відповідно до Довідки Жовківської міської ради від 08 червня 2016 року вих. № 02-09/660, згідно з рішенням виконкому № 56 від 27 січня 1998 року «Про впорядкування адресного господарства в м.Жовкві» проведено перенумерацію будинку «НОМЕР_1» на «НОМЕР_2» по АДРЕСА_1.

Рішенням Жовківської міської ради 5-ої сесії VII-го демократичного скликання від 22 лютого 2016 року № 98 ОСОБА_2 надано дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки площею 0,0560 га для ведення садівництва по АДРЕСА_1

Вважаючи, що зазначена у рішенні від 22 лютого 2016 року № 98 земельна ділянка не може бути передана ОСОБА_2, оскільки знаходиться між будинком ОСОБА_1 та ділянкою, яка надана для забудови ОСОБА_4 та ОСОБА_5, та межує з ділянкою ОСОБА_2, яка знаходиться у її власності, а також використовується ОСОБА_1, остання звернулась із позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що Жовківська міська рада, не вивчила належним чином розташування спірної частини ділянки, не встановлено факт приватизації ділянок для обслуговування будинків належних ОСОБА_2 та ОСОБА_1, площу ділянки ОСОБА_1, яка їй залишиться для обслуговування будинку та господарських будівель, та всупереч вимогам ст. 141 Земельного кодексу України не вирішено питання щодо вилучення такої в ОСОБА_1, яка користується ділянкою понад 20 років, добровільно не відмовлялася від такого користування; не взято до уваги і те, що ОСОБА_1 раніше зверталася про надання їй ділянки у власність і повторно звернулася в червні 2016 року, та що на частині ділянки, яка саме пропонується ОСОБА_2, ростуть плодові дерева ОСОБА_1, а отже не було підстав передбачених законом для прийняття рішення радою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею у межах 0,0560 га для садівництва ОСОБА_2

Натомість, апеляційний суд дійшов висновку, що оскільки спірна земельна ділянка перебуває у комунальній власності, факт користування вказаною земельною ділянкою позивачем не підтверджено, тоді як надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки є лише певним етапом у процесі передачі земельної ділянки у користування, реалізація якого може бути здійснена лише після затвердження розробленої документації із землеустрою, а тому на даному етапі не тягне за собою юридичних наслідків для позивача, що має наслідком відмови у задоволені позову.

У касаційній скарзі позивач заявив вимогу про скасування рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

В обґрунтування своїх вимог заявник посилається на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Суд, переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а оскарженого судового рішення - без змін, оскільки відсутні підстави для його скасування.

Статтею 12 ЗК України передбачено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема: а) розпорядження землями територіальних громад; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; в) надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Згідно з пп. «а» та «б» ч.1 ст.81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Відповідно до ч.1 ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування (ч.2 ст.116 ЗК України).

Згідно з ч.1 ст.122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до ч.6 ст.118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку (ч.7 ст.118 ЗК України).

Системний аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що ними встановлені підстави, порядок, строки передачі земельної ділянки у власність громадян та органи, уповноважені розглядати ці питання. Вони передбачають, зокрема, що для передачі земельної ділянки у власність зацікавлена особа звертається до відповідних органів із заявами для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та для надання її у власність, за результатами розгляду яких визначені в статті 118 ЗК органи приймають одне з відповідних рішень. При цьому отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у рішеннях від 10 грудня 2013 року (справа №21-358а13), від 11 жовтня 2016 року (справа №806/3787/13-а), від 7 червня 2016 року (справа №820/3507/15) 19 січня 2016 року (справа №824/167/15-а).

Водночас, для передачі земельної ділянки у власність особи суб'єкт владних повноважень перевіряє підставу набуття права.

Згідно з договором купівлі-продажу від 26 травня 1995 року ОСОБА_1 придбала у власність житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1, розмір земельної присадибної ділянки в даному договорі не значиться.

Водночас, відповідно до ч.1 ст.30 Земельного кодексу України від 18 грудня 1990 року № 561-XII, в редакції чинній на момент укладення договору купівлі-продажу від 26 травня 1995 року, (далі - ЗК України від 18 грудня 1990 року) при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення.

Право власності або право користування земельною ділянкою у перелічених випадках посвідчується Радами народних депутатів відповідно до вимог статті 23 цього Кодексу (ч.4 ст.30 ЗК України від 18 грудня 1990 року)

Статтею 67 ЗК України від 18 грудня 1990 року встановлено, що громадянам за рішенням сільської, селищної, міської Ради народних депутатів передаються у власність або надаються у користування земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків, господарських будівель, гаражів і дач. Розмір ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) повинен бути у містах не більше 0,01 гектара.

Статтею 22 ЗК України від 18 грудня 1990 року встановлено, що право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється.

Згідно з ч. 1 ст.23 ЗК України від 18 грудня 1990 року право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Як встановлено, згідно з Рішенням Виконкому Нестеровської міської ради депутатів трудящих від 25 лютого 1955 року № 23 вирішено залишити в користуванні відповідно до існуючих норм «АДРЕСА_1 що знаходиться в особистому користуванні гр.ОСОБА_3 ОСОБА_6 присадибну ділянку площею 2631,40 кв.м….». Пунктом 2 Рішення зазначено, що вилучені цим рішенням лишки земельних ділянок залишити в тимчасовому користуванні за землекористувачами до остаточного вилучення.

Відповідно до Генерального плану (Схеми) земельної ділянки НОМЕР_1 (ОСОБА_1) по АДРЕСА_1 загальна земельна площа становить 2631,40кв.м., в тому числі: під будівлями - 162,90 кв.м., під двором - 440,70 кв.м., під городом - 1078,80кв.м., під садом - 1049 кв.м., з них підлягає вилученню - 482,40 кв.м.

Однак наявність у позивача державного акта на право власності чи право користування вказаною земельною ділянкою, виданого та зареєстрованого міською Радою народних депутатів, відповідно до вимог ст.23, 30 ЗК України від 18 грудня 1990 року, не встановлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що з часу придбання будинку на підставі договору купівлі-продажу в 1995 році вона користувалася земельною ділянкою площею приблизно 0,26 га, яка залишена в користуванні при будинку ще попереднього власника. В подальшому, після виділення міською радою земельних ділянок в кварталі забудови для будівництва індивідуальних будинків, в користуванні позивача залишилось 0,15 га.

Проте, як встановлено, при виділені міською радою земельних ділянок в кварталі забудови для будівництві індивідуальних будинків вилучено частини земельних ділянок в громадян, які проживають по вул.Пільна, серед яких й позивач, та паралельно створено вул.Добробут. При цьому, Рішенням Жовківської міської ради від 26 квітня 2013 року №24 надано дозвіл на виготовлення технічної документації щодо розробки проекту відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд гр. ОСОБА_5, ОСОБА_7 та ОСОБА_4 по вул.Добробут загальною площею 2772 кв.м.

Загальна площа земельних ділянок, виділена Рішенням Жовківської міської ради від 26 квітня 2013 року №24 членам сім'ї позивача, за погодженням з позивачем, є більшою за земельну ділянку, яка вказана у Рішенні Виконкому Нестеровської міської ради депутатів трудящих від 25 лютого 1955 року № 23, та знаходилась при будинку, який придбала ОСОБА_1. Спірна ж земельна ділянка перебуває у комунальній власності та примикає впритул до земельної ділянки на якій розташоване господарство ОСОБА_2.

Встановлені у цій справі обставини свідчать про те, що спірна земельна ділянка перебуває у комунальній власності, факт користування вказаною земельною ділянкою позивачем не підтверджено. Надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки є лише певним етапом у процесі передачі земельної ділянки у користування, реалізація якого може бути здійснена лише після затвердження розробленої документації із землеустрою, а тому на даному етапі не тягне за собою юридичних наслідків для позивача.

Суд вважає правильним висновок суду апеляційної інстанції про відмову у позові.

Отже, касаційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 343, 349, 350, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 31 жовтня 2016 року у справі № 444/1247/16-а залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

...........................

...........................

...........................

Л.Л. Мороз

М.М. Гімон

А.Ю. Бучик ,

Судді Верховного Суду