Справа № 761/15079/17
Суддя: Літвіна Н. М.
Дата ухвалення: 2018-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Літвіної Н.М.

суддів Федотова І.В.

Сорочка Є.О.

при секретарі Архіповій Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку ч. 4 ст. 229 КАС України та з врахуванням особливостей, визначених ст. 286 КАС України, апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12 липня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції, інспектора Управління патрульної поліції у м. Києві Ільченко О.В. про визнання протиправною та скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції у м. Києві, інспектора Управління патрульної поліції у м. Києві Ільченко О.В., про скасування постанов про накладення адміністративного стягнення по справах про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі від 23 березня 2017 року та серії БР №442551 та серії АР №418339.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 12 липня 2018 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач - Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову - відмовити.

Зокрема, апелянт посилався на те, що судом першої інстанції не надано правову оцінку поясненням відповідача та не враховано, що спірні постанови було винесено різними інспекторами управління.

У зв'язку з неприбуттям жодної з осіб, які беруть участь у справі у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу відповідно до вимог ч. 4 ст. 229 КАС України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 23 березня 2017 року інспектором Управління патрульної поліції у м. Києві Бебко В.В. винесено постанову Серії АР № 418339 по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 122 КУпАП, згідно якої останнього притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн.

Також, 23 березня 2017 року інспектором Управління патрульної поліції у м. Києві Ільченко О.В винесено постанову Серії БР № 442551 по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 126 КУпАП, згідно якої останнього притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн.

Вказані адміністративні правопорушення згідно вищезазначених постанов зафіксовані не в автоматичному режимі.

ОСОБА_3, вважаючи неправомірним притягнення його до адміністративної відповідальності, звернувся з даним позовом до суду.

Приймаючи рішення про задоволення адміністративного позову суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено належними і допустимими доказами вчення позивачем адміністративних правопорушень.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

З тексту оскаржуваних позивачем постанов вбачається, що останні прийняті інспекторами без підтверджуючих вчинення адміністративного правопорушення доказів та залучення свідків. Крім того, дані постанови не були вручені позивачу на місці вчинення правопорушень. У постановах про адміністративні правопорушення зазначено, що від підпису їх тексту та отримання копій постанов ОСОБА_3 відмовився, однак вказаний факт не підтверджено підписами свідків.

Відповідно до ч. 1 - 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, саме відповідач зобов'язаний довести правомірність складання ним постанови, зокрема, шляхом доведення належними та допустимими доказами порушення позивачем вимог ПДР, за що передбачена відповідальність КУпАП.

Відповідно до ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

За правилами ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

З матеріалів справи вбачається, що 23 березня 2017 року інспекторами Управління патрульної поліції у м. Києві винесено постанови Серії АР № 418339 та серії БР № 480383.

Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як вбачається з доводів позову, позивач стверджує, що ним не було здійснено вказаних у постановах порушень Правил дорожнього руху, що відповідачами під час розгляду справи не спростовано.

У відповідності до п.п.4.1, 4.2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року №23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні. Конституція України має найвищу юридичну силу, закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (ч. 2 ст. 8 Конституції України). Згідно з ч. 2 ст. 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Необхідність індивідуалізації адміністративної відповідальності передбачена ч. 2 ст. 33 Кодексу, якою визначено, що при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність. Кодексом закріплено низку гарантій забезпечення прав суб'єктів, які притягаються до адміністративної відповідальності. В сукупності з наведеними конституційними нормами ці гарантії створюють систему процесуальних механізмів захисту вказаних осіб. За змістом ст. 9 Кодексу саме винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність суб'єкта адміністративної відповідальності є однією з ознак адміністративного правопорушення (проступку).

Колегією суддів надано оцінку доводам позивача, запереченням відповідача на адміністративний позов, та доводам, зазначеним в апеляційній скарзі відповідача, однак з вказаних документів не встановлено наявність у відповідача доказів, які б підтверджували факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення. Відеозапис події відповідачем до суду не надано.

Об'єктивних доказів, свідчень або інших відомостей, необхідних для вирішення справи про наявність обставин порушення позивачем Правил дорожнього руху відповідачем зібрано не було.

Відтак, вчинення позивачем адміністративних правопорушень, не підтверджується жодним доказом, окрім оскаржуваних постанов у справі про адміністративне правопорушення.

З огляду на зазначені вище обставини, колегія суддів вважає, що відповідачем не надано доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, що виключає можливість притягнення даної особи до адміністративної відповідальності.

При розгляді зазначеної справи колегією суддів враховано, що оскаржувані позивачем постанови складено відносно позивача різними службовими особами Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції. Водночас, зазначений факт не спростовує висновків суду першої інстанції про не підтвердження відповідачем - Управлінням патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції, правомірності прийняття його службовими особами таких рішень.

З огляду на викладені обставини, за результатами розгляду апеляційної скарги, з урахуванням наведених норм права, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанцій є законним та обґрунтованим, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин; в ньому повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду щодо встановлених обставин і правові наслідки є правильними.

Доводи апеляційної скарги висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

У зв'язку з чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 286, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції - залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12 липня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Н.М. Літвіна

Судді І.В. Федотов

Є.О. Сорочко

Повний текст постанови виготовлено 18 вересня 2018 року.