Справа № 805/2354/18-а
Суддя: Міронова Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2018-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2018 року справа №805/2354/18-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі: головуючого судді Міронової Г.М., суддів Ястребової Л.В., Казначеєва Е.Г., секретаря судового засідання Тішевського В.В., представника позивача Дерека Д.В., представника відповідача Леонової З.Є., розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Луганській області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 03 липня 2018 р. (повний текст постанови виготовлений та підписаний 11.07.2018 у м. Слов'янськ) у справі № 805/2354/18-а (головуючий І інстанції суддя Стойка В.В.) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК СХІДЕНЕРГО" до Головного управління ДФС у Луганській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 21.03.2018,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ДТЕК СХІДЕНЕРГО" (далі - позивач) 03.04.2018 звернулось до суду з позовом до Головного управління ДФС у Луганській області (далі - відповідач), просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 21.03.2018 року та вирішити питання судових витрат (а.с. 3-8).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 03 липня 2018 року у справі № 805/2354/18-а адміністративний позов задоволено повністю.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби України у Донецькій № від 21.03.2018 року.

Вирішено питання судових витрат (а.с. 119-122).

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на ст. 126 Податкового кодексу України та зазначає, що за даними камеральної перевірки встановлено порушення Відокремленим підрозділом «Луганська теплова електрична станція» ТОВ «ДТЕК СХІДЕНЕРГО» термінів сплати податкових зобов'язань по збору за спеціальне використання води за III квартал 2014 року протягом строків, визначених 328.1, п. 328.4 ст. 328 Податкового кодексу України, у редакції, чинній на 19.11.2014 року. За результатами перевірки складено акт № 396/12-32-12-06/26174683 та на підставі акту перевірки винесено податкове повідомлення-рішення № , яким зобов'язано позивача за затримку строку сплати грошового зобов'язання зі збору за спеціальне використання води у розмірі 2 779 494, 25 грн. на 100 календарних днів на підставі ст. 126 Податкового кодексу України сплатити штраф у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу у розмірі 555 898, 85 грн.

Апелянт звертає увагу суду на те, що позивач не скористався нагодою відстрочення податкового зобов'язання, котре відповідно норм Закону № 1669 було надано контролюючим органом та 27.02.2015 року платіжним дорученням № 337353 в повному обсязі сплатив податкове зобов'язання, виходячи з чого можливо зробити висновок про належну платоспроможність позивача та відсутність форс-мажорних обставин.

Відповідач також вважає необґрунтованими доводи позивача стосовно того, що Законом України № 1669 передбачене звільнення суб'єктів господарювання від відповідальності за неналежне виконання зобов'язань, зокрема щодо порушення строку сплати податку на додану вартість, рентної плати за спец використання води та екологічного податку, оскільки зазначені норми не ставлять перебіг строку, встановленому для сплати податку на додану вартість, рентної плати за спецвикористання води та екологічного податку, в залежність від проведення антитерористичної операції та не містять обмежень на виконання податковими органами функцій щодо нарахування штрафних санкцій та пені за порушення строку сплати таких податків.

Апелянт звертає увагу суду на те, що рентна плата за спецвикористання води та екологічний податок віднесені до загальнодержавних податків, а п. 38 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України установлено, що тимчасово, на період проведення антитерористичної операції, для платників податків, які станом на 14 квітня 2014 року мали місцезнаходження (місце проживання) на тимчасово окупованій території, що визнана такою відповідно до постанови Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями», або в населених пунктах на лінії зіткнення, та/або платників податків, які мають об'єкти оподаткування місцевими податками, зборами на цих територіях, справляння податків і зборів здійснюється з урахування особливостей, визначених у цьому пункті.

Зазначає, що сертифікат Торгово-промислової палати України від 05.09.2014 року не може бути підставою для звільнення від нарахування штрафних санкцій за несвоєчасну сплату узгодженої суми екологічного податку, оскільки сертифікатом ТПП України засвідчено форс-мажорні обставини у відношенні позивача щодо справляння та сплати податків і обов'язкових платежів відповідно до п. 100.4 та 100.5 ст. 100 Податкового кодексу України. Зазначеними нормами права передбачено можливість розстрочення або відстрочення податкового боргу платнику податків.

Вказує, що постанова Верховного Суду України від 27.01.2018 у справі № 21-425а14 стосується проведення документальної невиїзної позапланової перевірки. Проведеною камеральною перевіркою засвідчено лише факт подання декларації, за якою платником самостійно нараховано суму екологічного податку.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Представник відповідача підтримала доводи апеляційної скарги і наполягала на її задоволенні.

Представник позивача в судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги, посилався на аргументи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що Товариство з додатковою відповідальністю «ДТЕК СХІДЕНЕРГО» (, вул. Енергетиків, б.34, м. Курахово, Мар'їнський район, Донецька область, 85612), є юридичною особою, пройшло передбачену законодавством процедуру державної реєстрації 21.12.2004 за № 1 003409, має відокремлений підрозділ «Луганська теплова електрична станція» Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Східенерго», місцезнаходження якого: вул. Гагаріна, буд. 1 «О» м. Щастя, Новоайдарський район, Луганська обл., 91480 (а.с. 9-16).

Позивачем до податкового органу надавалася податкова звітність з плати за спеціальне використання води за ІІІ квартал 2014 рік, з самостійно визначеними сумами грошового зобов'язання (а.с. 29-30).

Податковим органом у лютому 2018 року проведена камеральна перевірка своєчасності сплати збору за спеціальне використання поверхових та підземних вод, за спеціальне використання поверхневої води теплоелектростанціями з прямоточною системою водопостачання, за спеціальне використання поверхових і підземних вод житлово-комунальними підприємствами, за спеціальне використання води, яка входить виключно до складу напоїв, за спеціальне використання поверхневих і підземних вод для потреб рибацтва, за спеціальне використання кар'єрної, шахтної, дренажної води за ІІІ квартал 2014 року ТОВ «ДТЕК СХІДЕНЕРГО» по Відокремленому підрозділу «Луганська теплова електрична станція» ТОВ «ДТЕК СХІДЕНЕРГО», за наслідком якої встановлені порушення та складено акт № 396/12-32-12-06/26174683 від 15.02.2018 року.

В акті перевірки вказано на порушення Відокремленим підрозділом «Луганська теплова електрична станція» ТОВ «ДТЕК СХІДЕНЕРГО» термінів сплати податкових зобов'язань по збору за спеціальне використання води за ІІІ квартал 2014 року протягом строків, визначених 328.1, п. 328.4 ст. 328 Податкового кодексу України у редакції, чинній на 19.11.2014 року (а.с. 17 зв. бік-18).

Позивачем надавались заперечення на акт перевірки, які залишені відповідачем без задоволення рішенням від 16.03.2018 року (а.с. 20-26).

На підставі зазначеного акту перевірки сформовано та направлено позивачу податкове повідомлення-рішення № від 21.03.2018 року, яким встановлено порушення строку сплати суми грошового зобов'язання з збору за спеціальне використання води, визначеного пунктом 328.1, 328.4 ст.328 Податкового кодексу України, та на підставі ст.126 Податкового кодексу України за затримку на 100 календарних днів сплати грошового зобов'язання в сумі 2 779 494 грн. 25 коп. зобов'язано сплатити штраф у розмірі 20% у сумі 555 898 грн. 85 коп. за платежем збір за спеціальне використання води (а.с. 27).

Зазначені обставини не є спірними.

Спірним питанням даної справи є правомірність складання податковим органом податкового повідомлення-рішення за затримку сплати грошового зобов'язання.

Суд апеляційної інстанції вважає висновок суду першої інстанції про задоволення позову правомірним, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно п. 15.1 ст. 15 Податкового кодексу України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об'єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об'єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Пунктом 54.1 статті 54 Податкового кодексу України передбачено, що крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Згідно п. 57.1 статті 57 Податкового кодексу України, платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Пунктом 126.1 ст. 126 Податкового кодексу України визначено, що у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах:

при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Указом Президента України № 405/2014 від 14 квітня 2014 року введено в дію рішення РНБО України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України" та розпочато проведення Антитерористичної операції (далі - АТО) на території Донецької і Луганської областей.

Преамбулою Закону України № 1669, який набув чинності 15.10.2014 року, визначено, що цей Закон визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення.

Відповідно до статті 1 Закону України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" (далі Закон № 1669-VII), період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України від 14 квітня 2014 року № 405/2014".

На виконання Закону № 1669 Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1053-р від 30.10.2014 р. (далі - Розпорядження № 1053-р) затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція, згідно з додатком до якого до зазначених населених пунктів належить, зокрема, м. Курахове Донецької області та м. Щастя.

05.11.2014 р. Кабінетом Міністрів України прийнято розпорядження № 1079-р, яким було зупинено дію Розпорядження № 1053-р "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція".

Відповідно до п. 3 Розпорядження Кабінету Міністрів України "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України" від 02.12.2015 р. N 1275-р (далі - Розпорядження № 1275-р) визнані такими, що втратили чинність Розпорядження № 1053-р та Розпорядження №1079-р.

Розпорядженням № 1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, до якого також включено, зокрема - м. Курахове та м. Щастя.

Таким чином, у зв'язку із перебуванням відокремленого підрозділу на території АТО, позивач є суб'єктом, на якого поширюється дія Закону № 1669-VII.

Статтею 10 Закону № 1669 врегульовано порядок підтвердження настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежне виконання) зобов'язань, а саме: протягом терміну дії цього Закону належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов'язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

Закон № 1669 набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, і втрачає чинність через шість місяців з дня завершення антитерористичної операції, крім пункту 4 статті 11 "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону.

Статтею 11 Закону № 1669 визначено, що дія Закону поширюється на період проведення АТО та на шість місяців після дня її завершення.

На підставі ч. 3 ст. 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону України №1669 закони та інші нормативно-правові акти України діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що вказані положення Закону № 1669 не є податковою пільгою, що розповсюджується на позивача, не є правом позивача, реалізація якого залежить від дотримання певної процедури, а є спеціальною нормою закону, яка для суб'єктів господарювання, які здійснюють свою діяльність на певній території протягом певного періоду в часі, в силу об'єктивних обставин - проведення антитерористичної операції - встановлює підстави для звільнення від відповідальності цих платників податків, в тому числі несвоєчасної сплати податкових зобов'язань по збору за спеціальне використання води за III квартал 2014 року.

Аналіз вищезазначених нормативно-правових актів свідчить, що сертифікат ТПП застосовується при вирішенні питання про звільнення від відповідальності - нарахування штрафних санкцій та пені за невиконання (неналежне виконання) зобов'язань.

Відповідно до Сертифікату (висновку) № 2883 від 05 вересня 2014 року Торгово-промислової палати України про настання обставин непереборної сили відповідно до п.п. 100.4-100.5 статті 100 Податкового кодексу України, засвідчено настання обставин непереборної сили Товариству з обмеженою відповідальністю "ДТЕК СХІДЕНЕРГО" з 14 квітня 2014 року при здійсненні господарської діяльності на території Донецької області та дотриманні законодавчих актів України, які стосуються справлення та сплати податків та обов'язкових платежів. На момент виникнення спірних правовідносин антитерористична операція тривала, отже, тривали і обставини непереборної сили, засвідчені зазначеним вище Сертифікатом.

Отже, цей сертифікат є належним доказом в силу ст. 10 Закону № 1669-VII для звільнення позивача від відповідальності, передбаченої п. 126.1 статті 126 Податкового кодексу України, за несвоєчасність сплати збору за спеціальне використання води.

Вказаний висновок суду узгоджується з позицією Верховного суду України у справі № 805/1463/17а від 14 березня 2018 року, який зазначив, що сертифікат є належним доказом в силу ст. 10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», якій підтверджує причини та настання обставин, які не залежали від позивача.

Разом з тим, незважаючи на заборону нормою спеціального Закону № 1669 податковим органам нараховувати платникам податку штрафні санкції та пеню за умови існування у таких платників сертифікату ТПП, відповідачем було проігноровано вказану норму та протиправно застосовано до позивача штрафні (фінансові) санкції.

Посилання відповідача на ті обставини, що наданий позивачем сертифікат Сертифікату (висновку) № 2883 від 05 вересня 2014 року не містить у собі всіх відомостей, визначених Регламентом затвердженим рішенням ТПП України від 18.12.2014 р. № 44, колегією суддів не прийнято до уваги, оскільки сертифікат Торгово-промислової палати був виданий до 18.12.2014 року, тобто до внесення змін до Регламенту ТПП щодо засвідчення форс-мажорних обставин за кожним конкретним видом зобов'язань.

Крім того, 19 лютого 2015 року укладався договір між Спеціалізованою державною податковою інспекцією з обслуговування великих платників у м. Луганську Міжрегіонального головного управління Міндоходів та Відокремленим підрозділом «Луганська теплова електрична станція» ТОВ «ДТЕК СХІДЕНЕРГО» щодо розстрочення сплати податкового боргу на загальну суму 2 779 494, 27 грн. під відсотки строком з 11.02.2015 по 20.12.2015 (а.с. 47-48).

Як вбачається з заяви від 11.02.2015 року про розстрочення податкового боргу зі збору за спеціальне використання води, позивачем було надано Сертифікат (висновок) Торгово-промислової палати № 2883 від 05.09.2014 року (а.с. 45-46).

Зазначена заборгованість була погашена позивачем достроково в повному обсязі 27.02.2015 року платіжним дорученням № 337353 (а.с. 34-35).

Тобто, позивач здійснив всі можливі заходи для погашення грошового зобов'язання без порушення законодавства.

Крім того, відповідно до п. 38 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України установлено, що тимчасово, на період проведення антитерористичної операції, для платників податків, які станом на 14 квітня 2014 року мали місцезнаходження (місце проживання) на тимчасово окупованій території, що визнана такою відповідно до Постанови Верховної Ради України "Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями", або в населених пунктах на лінії зіткнення, та/або платників податків, які мають об'єкти оподаткування місцевими податками, зборами на цих територіях, справляння податків і зборів здійснюється з урахуванням особливостей, визначених у цьому пункті. Дія цього пункту не поширюється на територію України, визнану тимчасово окупованою відповідно до Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України".

Підпунктом 38.4.1 пункту 38.4 ст.38 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України передбачено, якщо фактичним місцезнаходженням філії, представництва, відокремленого чи іншого структурного підрозділу юридичної особи є: тимчасово окупована територія, а місцезнаходженням відповідної юридичної особи є інша територія України або територія населених пунктів на лінії зіткнення, така юридична особа, відокремлений чи інший структурний підрозділ, уповноважений нараховувати, утримувати і сплачувати (перераховувати) до бюджету податки, збори у випадках, передбачених цим Кодексом, звільняються від відповідальності, визначеної цим Кодексом, у межах діяльності, що провадиться через такі філії, представництва, відокремлені чи інші структурні підрозділи, за весь період проведення антитерористичної операції.

Як вбачається з матеріалів справи, спірне податкове повідомлення-рішення винесене саме по грошових зобов'язаннях Відокремленого підрозділу «Луганська теплова електрична станція» ТОВ «ДТЕК СХІДЕНЕРГО», місцезнаходження якого є м. Щастя, яке відноситься до населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення. Зазначена обставина відповідачем не заперечується, отже не є спірною.

З огляду на зазначену вище норму Податкового кодексу України є безпідставним посилання апелянта те, що рентна плата за спеціальне використання води та екологічний податок віднесені до загальнодержавних податків, а вищевказана норма Податкового кодексу поширюється на платників податків, які мають об'єкти оподаткування місцевими податками.

Таким чином, відповідачем було винесено спірне податкове повідомлення-рішення у порушенні підпункту 38.4.1 пункту 38.4 ст.38 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України.

Пунктом 19-1.1 ст. 19-1 Податкового кодексу України передбачено, що контролюючі органи здійснюють, зокрема, контроль за своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування та сплати податків, зборів, платежів, установлених Кодексом.

Згідно зі п. 61.1 ст. 61 Податкового кодексу України, податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Відповідно до пп. 62.1.3 п. 62.1 ст. 62 Податкового кодексу України, податковий контроль здійснюється шляхом перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Відповідно до вимог п.75.1 ст.75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Підпунктом 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України (в редакції на час здійснення перевірки) передбачено, що камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального.

Таким чином, камеральна перевірка є одним з видів податкових перевірок, встановлених пунктом 75.1 статті 75 Податкового кодексу України, та за своєю правовою сутністю є формою поточного документального контролю за дотриманням платником вимог податкового законодавства на підставі декларацій та інших документів податкової звітності, одержаних від платника. При цьому будь-якого окремого рішення для проведення даного виду перевірки не вимагається, оскільки подання платником податків податкової звітної документації автоматично виступає юридичним фактом для перевірки її достовірності. Наведене свідчить про обов'язковий характер камеральної перевірки, яка проводиться у випадку подання платником звітних документів до контролюючого органу. А відтак камеральною перевіркою охоплюються лише ті показники документів, які належать до податкової звітності та мають значення для правильності обчислення платником об'єкта оподаткування та суми податку, що підлягає сплаті до бюджету. Перевірка будь-яких інших відомостей, витребування у платника додаткової інформації та документів, подання яких разом з податковою декларацією чинним законодавством не передбачено, камеральною перевіркою не охоплюється.

Фактично предмет камеральної перевірки передбачає встановлення повноти, своєчасності подання платником податкової звітності, візуальну перевірку правильності оформлення документів податкової звітності (повноти заповнення усіх необхідних реквізитів, чіткості їх заповнення тощо), перевірку правильності складення розрахунків за податковими платежами (арифметичний підрахунок остаточних сум податків, правильність відображення показників, необхідних для обчислення бази оподаткування).

Аналіз достовірності сформованих платником показників податкової звітності під час камеральної перевірки не здійснюється.

Водночас, своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати податків може бути перевірена контролюючим органом в разі здійснення документальних перевірок.

Відповідно до п.п. 75.1.2. п.75.1 ст.75 Податкового кодексу України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Таким чином, законодавець встановив, що право перевірки своєчасності сплати узгодженої суми грошового зобов'язання, відповідачу було надано лише в межах проведення документальної перевірки.

З огляду на зміст вищенаведених норм, під час проведення камеральної перевірки не можуть перевірятися інші питання, крім перевірки податкової звітності суцільним рядком. Документами, що мають відношення до такої перевірки, є саме податкові декларації (розрахунки) і ніякі інші. Якщо ж під час проведення камеральної перевірки буде виявлено порушення податкового законодавства, податковий орган має право призначити та провести документальну (виїзну, невиїзну або планову чи позапланову) перевірку платника податків.

Натомість, відповідно до вимог пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України документальна перевірка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем проводилась камеральна перевірка даних, задекларованих у податковій декларації збору: спеціальне використання поверхневої води теплоелектростанціями з прямоточною системою водопостачання, за спеціальне використання поверхових і підземних вод житлово-комунальними підприємствами, за спеціальне використання води , яка входить виключно до складу напоїв до складу напоїв, за спеціальне використання поверхневих і підземних вод для потреб рибацтва, за спеціальне використання кар'єрної, шахтної, дренажної води за ІІІ квартал 2014 року.

З акту від 15.02.2018 року № 396/12-32-12-06/26174683 вбачається, що при перевірці використано податкову декларацію за спеціальне використання води за ІІІ квартал 2014 року № від 10.11.2014 року відокремленого підрозділу «Луганська теплова електрична станція» Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Східенерго» та бази даних ДФС України.

Таким чином, відповідачем в порушення вимог пп. 75.1.1 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України при проведенні камеральної перевірки крім податкової звітності також безпідставно використані бази даних ДФС України.

Крім того, суд звертає увагу на те, що зі змісту акту перевірки вбачається, що відповідачем проводилась перевірка саме своєчасності сплати податкових зобов'язань, при перевірці терміну подання податкової декларації збору за спеціальне використання води за III квартал 2014 року № від 10.11.2014 року порушень не встановлено, арифметико-логічних помилок не виявлено.

З огляду на зазначене, доводи апелянта стосовно того, що проведеною камеральною перевіркою засвідчено лише факт подання декларації є безпідставним.

Системний аналіз зазначених норм права та фактичних обставин справи дає підстави для висновку про те, що у межах камеральної перевірки відповідачем досліджувались документи, факти та обставини, які повинні встановлюватись при проведенні документальної перевірки. А тому, відповідачем порушено порядок проведення податкової перевірки, визначений чинним законодавством України.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб що передбачені Конституцією та законами України.

За таких обставин, враховуючи те, що перевірка позивача проведена з порушенням процедурних вимог Податкового кодексу України, така перевірка відсутня як юридичний факт, що свідчить про відсутність в органу державної фіскальної служби компетенції на прийняття податкових повідомлень-рішень за наслідками здійснення цієї перевірки.

Частиною 1 статі 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, відповідачем під час розгляду справи не доведено, що оскаржуване податкове повідомлення - рішення № від 21.03.2018 року було прийнято законно та обґрунтовано.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що спірне податкове повідомлення - рішення № від 21.03.2018 року про застосування штрафних санкцій є протиправним та підлягає скасуванню.

З урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду не вбачається.

Керуючись ст. ст. 308, 310, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Луганській області - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 03 липня 2018 р. у справі № 805/2354/18-а - залишити без змін.

Повне судове рішення складено 18 вересня 2018 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Г.М. Міронова

Судді Л.В. Ястребова

Е.Г. Казначеєв