Справа № 826/10601/17
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2018-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

19 вересня 2018 року № 826/10601/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Келеберди В.І., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Вектор Банк» Савельєвої Анни Миколаївни

третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб

про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії

За участю представників:

позивача - ОСОБА_3

відповідача - Яцюк А.О.

ВСТАНОВИВ:

Обставини справи.

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Вектор Банк» Савельєвої Анни Миколаївни та просить суд визнати протиправним та скасувати рішення уповноваженої особи Фонду про визнання нікчемним правочину що був вчинений (укладений) Публічним акціонерним товариством «Вектор Банк» з ОСОБА_1 та зобов'язати уповноважену особу Фонду подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб надати додаткову інформацію стосовно ОСОБА_1, як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладами у Публічному акціонерному товаристві «Вектор Банк» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Ухвалою суду від 01 вересня 2017 року відкрито провадження в адміністративній справі № 826/10601/17, яку призначено до розгляду у судовому засіданні на 23 листопада 2017 року та залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору Фонд гарантування вкладів фізичних осіб.

У судовому засіданні 23 листопада 2017 року представником відповідача подано до суду заперечення проти позову.

Представник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб через канцелярію суду подав клопотання про відкладення розгляду справи з метою підготовки заперечень та подання доказів. Заслухавши думку сторін суд оголосив перерву до 08 лютого 2018 року.

У зв'язку з перебуванням судді на лікарняному, 08 лютого 2018 року судове засідання не проводилося.

В судовому засіданні, яке проводилося 22 березня 2018 року, представник відповідача заявив клопотання про зупинення провадження у справі. Зазначене клопотання суд залишив без задоволення.

Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі обґрунтовуючи тим, що уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Вектор Банк» своїм рішенням незаконно позбавила ОСОБА_1 права на отримання відшкодування за вкладом в ПАТ «Вектор Банк» за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив з підстав викладених у письмових запереченнях, які долучено до матеріалів справи. З наданих заперечень вбачається, що уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Вектор Банк» встановлено нікчемність правочину, укладеного між ПАТ «Вектор Банк» та позивачем. У зв'язку з цим, рахунок позивача правомірно не було включено до переліку рахунків, за якими вкладник має право на відшкодування коштів за вкладом. Окрім того, відповідач вважає, що клієнтами та працівниками банку було створено фіктивні передумови для отримання відшкодування тими вкладниками, які в силу закону на таке відшкодування не мали права.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду надав відзив на позов, яким просив суд в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. У відзиві виклав підстави своїх заперечень та правову позицію щодо спірних правовідносин.

Разом з тим, 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII, яким внесено зміни до Кодексу адміністративного судочинства України, виклавши його в новій редакції.

Відповідно до підпункту 10 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України в новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Таким чином, з дня набрання чинності нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України, тобто з 15 грудня 2017 року, адміністративне судочинство здійснюється за правилами цієї редакції Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного).

Згідно зі статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України.

Судом ухвалено про початок розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

Представником відповідача 26 квітня 2018 року через канцелярію суду подано клопотання про зупинення провадження у справі. Ухвалою суду від 11 травня 2018 року в задоволенні якого відмовлено.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог виходячи з наступного.

Обставини встановлені судом.

Між Публічним акціонерним товариством «Вектор Банк» та ОСОБА_1 29 грудня 2016 року укладено Договір № ПФ-1843/3198 про відкриття та обслуговування банківських рахунків фізичної особи з додатками (надалі - договір). За даним договором, для зберігання грошових коштів та здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів банк відкрив позивачу поточний рахунок НОМЕР_2. Згідно з пунктом 9.1. договору, строк його дії є невизначеним. За відкриття рахунку позивачем було сплачено 25,00 гривень, що підтверджуються квитанцією від 29 грудня 2016 року № 63.

Цього ж дня, позивачем було внесено в касу банку готівкові кошти в сумі 192 000,00 гривень з призначенням платежу «внесення готівки на поточний рахунок ОСОБА_1», що підтверджується квитанцією від 29 грудня 2016 року № 117.

На підставі рішення Правління Національного банку України від 21 березня 2017 року № 163-рш про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Вектор Банк», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 22 березня 2017 року прийнято рішення №1104 про початок процедури ліквідації ПАТ «Вектор Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку Савельєвій Анні Миколаївні.

Позивач, дізнавшись про відсутність його в загальному реєстрі вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду звернувся до уповноваженої особи Фонду з заявою про надання відомостей про хід та результати перевірки його рахунку та включення даних про його рахунок до переліку рахунків, за якими вкладник має право на відшкодування коштів за вкладом у банку.

Наказом від 27 липня 2017 року № 84 «Про встановлено факту нікчемності правочинів» уповноваженою особою Фонду встановлено факт нікчемності правочинів згідно з переліком та з підстав, зазначених у Додатку №1 до цього наказу. Додатком визначено, що ознаки нікчемності правочину, укладеного банком з ОСОБА_1, передбачені пунктами 1, 7 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Листом від 28 липня 2017 року № 1487 уповноважена особа Фонду повідомила позивача про те, що нікчемним є правочин, який був вчинений (укладений) банком з ОСОБА_1, а саме: транзакція ПАТ «Вектор Банк» щодо перерахування на користь ОСОБА_1 грошових сум з призначенням платежу «внесення готівки на поточний рахунок ОСОБА_1» на суму 192 000, 00 гривень, дата вчинення транзакції 29 грудня 2016 року, час вчинення транзакції 17:35.

У зв'язку з встановленням уповноваженою особою Фонду нікчемності зазначеного правочину, рахунок позивача не було включено до переліку рахунків вкладників ПАТ «Вектор Банк», які мають право на відшкодування коштів за вкладом.

Не погодившись з таким рішенням відповідача, позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права та просить суд визнати протиправним та скасувати рішення уповноваженої особи Фонду про визнання нікчемним правочину та зобов'язати уповноважену особу Фонду подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію стосовно ОСОБА_1, як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладами у Публічному акціонерному товаристві «Вектор Банк».

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлюються Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі - Закон).

Законом також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Відповідно до пункту 3 статті 2 Закону вклад - кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти.

Вкладник - фізична особа (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката (пункт 4 статті 2 Закону).

Згідно з пунктом 14 статті 2 Закону реєстр учасників Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - реєстр учасників Фонду) - реєстр, який ведеться Фондом та містить відомості про участь банку в системі обов'язкового гарантування вкладів фізичних осіб.

Система гарантування вкладів фізичних осіб - сукупність відносин, що регулюються цим Законом, суб'єктами яких є Фонд, Кабінет Міністрів України, Національний банк України, банки та вкладники (пункт 15 статті 2 Закону).

Пунктом 17 статті 2 Закону передбачено, що уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

Відповідно до частин першої та другої статті 3 Закону Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об'єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні. Фонд є суб'єктом управління майном, самостійно володіє, користується і розпоряджається належним майном, вчиняючи стосовно нього будь-які дії, що не суперечать законодавству та меті діяльності Фонду.

Згідно з частиною першою статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Відповідно до частин першої-третьої статті 1068 ЦК України Банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом.

Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Пунктом 1.8 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженою Постановою правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за №1172/8493 передбачено, що Банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського рахунку поточні рахунки, за договором банківського вкладу - вкладні (депозитні) рахунки.

Поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

Окрім того, відповідно до пункту 2 частини другої та частини третьої статті 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання правочину недійсним. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до частин першої та другої статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", передбачено, що правочином є правомірна, тобто не заборонена законом, вольова дія суб'єкта цивільних правовідносин, що спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов'язків. Правомірність є конститутивною ознакою правочину як юридичного факту. Презумпція правомірності правочину закріплена у статті 204 ЦК України та може бути спростована насамперед нормою закону, яка містить відповідну заборону.

Відповідно до статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно зі статтею 321 ЦК України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Право особи на мирне володіння майном знайшло своє відображення і у Рішеннях Європейського Суду з прав людини, зокрема, у справі «Золотас проти Греції» (№ 66610/09, 29/01/2013), згідно якого особа, яка розмістила грошову суму в банку, передавала йому право використання цієї суми, банк був зобов'язаний зберігати її, і в разі використання з метою отримання прибутку він повинен був повернути еквівалентну суму вкладнику після припинення дії угоди; отже, власник рахунку сумлінно міг вважати, що його вклад у банку знаходиться в безпеці, особливо при отриманні відсотків; власник рахунку правомірно вважав, що буде повідомлений про ситуації, що загрожує суті угоди з банком і його фінансовим інтересам, щоб він міг завчасно вчинити дії відповідно до закону і зберегти право на захист свого майна.

Відповідно до частини четвертої статті 26 Закону Фонд не відшкодовує кошти: 1) передані банку в довірче управління; 2) за вкладом у розмірі менше 10 гривень; 3) за вкладом, підтвердженим ощадним (депозитним) сертифікатом на пред'явника; 4) розміщені на вклад у банку особою, яка є пов'язаною з банком особою або була такою особою протягом року до дня прийняття Національним банком України рішення про віднесення такого банку до категорії неплатоспроможних; 5) розміщені на вклад у банку особою, яка надавала банку професійні послуги як аудитор, оцінювач, у разі якщо з дня припинення надання послуг до дня прийняття Національним банком України рішення про віднесення такого банку до категорії неплатоспроможних не минув один рік; 6) розміщені на вклад власником істотної участі банку; 7) за вкладами у банку, за якими вкладники на індивідуальній основі отримують від банку проценти за договорами, укладеними на умовах, що не є поточними ринковими умовами відповідно до статті 52 Закону України "Про банки і банківську діяльність", або мають інші фінансові привілеї від банку; 8) за вкладом у банку, якщо такий вклад використовується вкладником як засіб забезпечення виконання іншого зобов'язання перед цим банком, у повному обсязі вкладу до дня виконання зобов'язань; 9) за вкладами у філіях іноземних банків; 10) за вкладами у банківських металах; 11) розміщені на рахунках, що перебувають під арештом за рішенням суду.

Однак, будь-яких підстав відповідно до статті частини четвертої статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» для відмови у відшкодування позивачу коштів судом не встановлено.

Враховуючи, що доводи відповідача про нікчемність правочину позивача не знайшли підтвердження під час вирішення справи, отже позивача протиправно не включено до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду.

Статтею 27 Закону визначено, що Уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів. Нарахування процентів за вкладами припиняється з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Інформація про вкладника в переліку вкладників має забезпечувати його ідентифікацію відповідно до законодавства.

Протягом шести днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах «Урядовий кур'єр» або «Голос України» та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію формує перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до частини четвертої статті 26 цього Закону.

Отже, Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію наділена повноваженнями щодо формування повного переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії, на підставі якого Фонд гарантування вкладів фізичних осіб формує Загальний реєстр вкладників.

Відповідно до пункту 6 розділу II Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09 серпня 2012 року №14 передбачено, що протягом процедури здійснення тимчасової адміністрації в банку уповноважена особа Фонду може надавати до Фонду додаткову інформацію про вкладників.

З аналізу наведених норм вбачається, що Уповноважена особа наділена правом перевірки правочину на предмет виявлення серед них нікчемних. Проте, будь-яких судових рішень про визнання вказаного правочину нікчемним матеріали справи не містять. Матеріали справи також не містять і рішення уповноваженої особи про визнання договору банківського рахунку, укладеного між позивачем та Банком, нікчемним відповідно до вимог статті 38 Закону, з чого суд робить висновок про його відсутність.

Окрім того, право перевірки правочинів на предмет виявлення серед них нікчемних не є абсолютним, а кореспондується з обов'язком встановити перед прийняттям рішення обставини, з якими Закон пов'язує нікчемність правочину. Одного лише твердження про нікчемність правочину очевидно недостатньо для визнання його таким, оскільки воно, у випадку який розглядається судом, нівелюється протилежним твердженням особи про дійсність правочину.

Дослідивши подані відповідачем заперечення та докази, суд не знайшов підтвердження тому, що транзакція ПАТ «Вектор Банк» щодо перерахування на користь ОСОБА_1 грошових сум з призначенням платежу «внесення готівки на поточний рахунок ОСОБА_1» на суму 192 000, 00 гривень, дата вчинення транзакції 29 грудня 2016 року, час вчинення транзакції 17:35 містить ознаки нікчемного правочину, передбаченого пунктами 1, 7 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Викладені в запереченні відповідача пояснення стосовно здійснених 29 грудня 2016 року 11 банківських операцій по внесенню клієнтами Банку готівкових коштів через касу Головного офісу ПАТ «Вектор Банк» в проміжок часу з 17.33 до 17.53 годин з інтервалом 1-2 хвилини не є підставою вважати, що внесення готівкових коштів на рахунок відбувалося без фізичної присутності клієнтів Банку або без фактичного внесення коштів в касу.

Доводи відповідача про невідповідність підписів позивача на касових документах підписам, які містяться в юридичних справах клієнтів Банку, що на його думку свідчить про внесення готівкових коштів на рахунок без фізичної присутності позивача та без фактичного внесення коштів через касу Банку є лише припущеннями та не містять жодного доказового обґрунтування.

Наявність у позивача переваг перед іншими кредиторами Банку відповідачем також не доведено та не обґрунтовано.

Посилання відповідача на те, що банківська операція щодо внесення коштів на рахунок позивача здійснена з порушенням пунктів 2.1.3.5, 2.1.3.7 Договору та режиму роботи Банку також не знайшло свого підтвердження. Дата та час вчинення транзакції щодо внесення готівки на рахунок відповідає Наказу Голови правління ПАТ «Вектор Банк» від 11 серпня 2016 року № 72-ОД «Про встановлення операційного часу для обслуговування клієнтів ПАТ «Вектор Банк»» та здійснена в межах встановленого післяопераційного часу для операцій у гривні.

Такими чином, долучені відповідачем до матеріалів справи документи та надані заперечення не можуть свідчити про нікчемність укладеного правочину.

Протиправність не включення позивача до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «Вектор Банк» вказує на наявність правових підстав для зобов'язання відповідача подати до Фонду інформацію щодо позивача як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладом в ПАТ «Вектор Банк».

Відповідно до частини першої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

При цьому, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань (частини четверта статті 55 Конституції України).

Таким чином, особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом.

Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об'єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Тобто, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов'язань. Крім того, суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов'язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02)).

Отже, «ефективний засіб правого захисту» у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Відповідно до частини другої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Серед повноважень суду відповідно до пункту 10 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено також, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Із системного аналізу вищевикладеного суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача шляхом зобов'язання відповідача вчинити дії.

Згідно з частиною першою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 72 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини перша та друга статті 76 КАС України).

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Суд не може витребувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

За таких обставин, суд дійшов висновку про обґрунтованість адміністративного позову, що є підставою для задоволення позовних вимог та зобов'язання відповідача подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію стосовно збільшення кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «Вектор Банк» за рахунок включення до їх числа ОСОБА_1.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на задоволення позовних вимог та згідно з вимогами статті 139 КАС України судові витрати позивача у сумі 1280,00 гривень, сплачені згідно з квитанцією від 21 серпня 2017 року № 13408466, підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Керуючись статтями 72-73, 76-77, 139, 143, 243-246, 255, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_1, паспорт: НОМЕР_3 виданий Жовтневим РВ УМВС України в Луганській області 02 квітня 2005 року; зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1) до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Вектор Банк» Савельєвої Анни Миколаївни (вул. Тарасівська, 9, м. Київ, 01033, ідентифікаційний код 39037656), третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (, вул. Січових Стрільців, 17, м. Київ, 04053) задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати Наказ уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Вектор Банк» Савельєвої Анни Миколаївни № 84 від 27 липня 2017 року про встановлення факту нікчемності правочинів та Додаток № 1 до цього Наказу в частині встановлення факту нікчемності правочину, а саме: внесення готівки на поточний рахунок ОСОБА_1 згідно Договору № ПФ-1843/3198 про відкриття та обслуговування банківських рахунків фізичної особи від 29 грудня 2016 року на суму 192 000,00 грн. (сто дев'яносто дві тисячі грн., 00 коп.), дата вчинення транзакції 29 грудня 2016 року.

Зобов'язати уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Вектор Банк» Савельєву Анну Миколаївну подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію стосовно збільшення кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування коштів за вкладами в Публічному акціонерному товаристві «Вектор Банк» за рахунок включення до їх числа ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_1, паспорт: НОМЕР_3 виданий Жовтневим РВ УМВС України в Луганській області 02 квітня 2005 року; зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1), як вкладника Публічного акціонерного товариства «Вектор Банк» за Договором № ПФ-1843/3198 про відкриття та обслуговування банківських рахунків фізичної особи від 29 грудня 2016 року з сумою відшкодування в розмірі 192 000,00 грн. (сто дев'яносто дві тисячі грн. 00 коп.).

Присудити на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_1, паспорт: НОМЕР_3 виданий Жовтневим РВ УМВС України в Луганській області 02 квітня 2005 року; зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1) за рахунок бюджетних асигнувань Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Вектор Банк» Савельєвої Анни Миколаївни (вул. Тарасівська, 9, м. Київ, 01033, ідентифікаційний код 39037656) сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1 280,00 (одна тисяча двісті вісімдесят) гривень.

Відповідно до частини першої статті 293 КАС України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 255 КАС України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Підпунктом 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.І. Келеберда