Справа № 815/3034/18
Суддя: Юхтенко Л.Р.
Дата ухвалення: 2018-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/3034/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2018 року о 16 год. 31 хв. м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді: Юхтенко Л.Р.,

за участю секретаря судового засідання Закуріної А.М.,

за участю

від позивача: ОСОБА_1 за довіреністю

від відповідача: ОСОБА_2- за довіреністю

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_3 (ІН НОМЕР_1; місце реєстрації: АДРЕСА_1) до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області (код ЄДОРПОУ 39765871, місцезнаходження: 65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83) про визнання протиправним лист (відмову) №339/0-910/6-18 від 05.04.2018 року; зобовязання надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення садівництва та відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 000 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

До суду 21 червня 2018 року надійшла позовна заява ОСОБА_3 (ІН НОМЕР_1; місце реєстрації: АДРЕСА_1) до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області (код ЄДОРПОУ 39765871, місцезнаходження: 65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83), в якій позивач просить визнати протиправним лист (відмову) №339/0-910/6-18 від 05.04.2018 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення садівництва орієнтовною площею 0,12 га з земель Красносільської сільської ради Лиманського району Одеської області, поблизу с. Світле (за межами населеного пункту); зобовязати надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення садівництва в розмірах не більше 0,12 гектара, позначеної на доданих географічних матеріалах до клопотання від 27.09.2017 року та зобовязати відшкодувати моральну шкоду-компенсацію у розмірі 10 000 грн.

Позовна заява обґрунтована тим, що викладена у листі №339/0-910/6-18 від 05.04.2018 року відмова у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення садівництва, не містить вмотивованих підстав відмови у наданні дозволу.

Так, позивач зазначив, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 28.02.2018 року по справі №815/233/18 було зобовязано відповідача розглянути клопотання ОСОБА_3 від 27.09.2017 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення садівництва орієнтовною площею 0,12 га з земель Красносільської сільської ради Лиманського району Одеської області, поблизу с. Світле (за межами населеного пункту).

На думку позивача, ним були дотримані всі вимоги, передбачені частиною 6 статті 118 Земельного кодексу України (надалі ЗК України) щодо порядку звернення з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення садівництва, а також надані необхідні матеріали та документи, які повинні бути додані до нього. Проте, відповідач повторно не прийняв рішення, яке повинно відповідати вимогам ч. 7 ст. 118 ЗК України, а надіслав позивачу лист від №339/0-910/6-18 від 05.04.2018 року, яким повідомив позивача про те, що перелік земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, які можуть бути передані у власність громадян у межах норм безоплатної приватизації розміщено на сайті Головного управління та бажана до отримання у власність земельна ділянка для ведення садівництва у наведеному переліку відсутня. Позивач вважає, що відмова відповідача є протиправною та відповідач зобовязаний надати дозвіл на розробку проекту землеустрою.

Окрім того, позивач зазначив, що у звязку з протиправною поведінкою відповідача, вираженій в наданні незаконних відмов в отриманні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, він зазнав душевних страждань, тому просить стягнути на його користь моральну шкоду у розмірі 10 000 грн.

Ухвалою суду від 26 червня 2018 року прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження.

У встановлений судом строк, відповідач подав до суду відзив на позовну заяву (вхід. №20231/18 від 13.07.2018 року) (а.с. 48-55), в якому відповідач проти задоволення позову заперечував, зазначивши що Головним управлінням відмовлено позивачу в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення садівництва орієнтованою площею 0,12 га на території Красносільської сільської ради с. Світле Лиманського району Одеської області (за межами населеного пункту) з тих підстав, що земельна ділянка, яку бажає отримати позивач у власність, відсутня у переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, який розміщено на сайті Головного управління в розділі перелік земельних ділянок для безоплатної передачі у власність.

Окрім того, відповідач зазначив, що суд не може вирішувати питання віднесені до компетенції органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, зокрема про передачу земельних ділянок у постійне користування, оренду, укладання чи поновлення договору оренди земельної ділянки, зміну цільового призначення землі, це відноситься до дискреційних повноважень цих органів.

Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання 27 серпня 2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 11 вересня 2018 року.

На відкритому судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Вивчивши матеріали справи, а також обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та заперечення, докази, якими вони підтверджуються, заслухавши у вступному слові пояснення представника позивача та представника відповідача, судом у справі встановлені такі факти та обставини.

ОСОБА_3 звернулась до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області із клопотанням від 27 вересня 2017 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення садівництва орієнтовною площею 0,12 га з земель Красносільської сільської ради Лиманського району Одеської області, поблизу с. Світле. (за межами населеного пункту), зазначивши, що вказана земельна ділянка наявна в наказі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області №232 від 20.09.2017 року в переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення, які можуть бути передані громадянам на території Одеської області, розташування ділянки вказано на графічних матеріалах. До клопотання додано графічні матеріали з позначенням бажаного місця розташування земельної ділянки, вилученого з наказу Головного управління Держгеокадстру в Одеській області №323 від 20.09.2017 року (а.с.14-15).

Головне управління Держгеокадастру в Одеській області листом вих. №О-21595/0-10951/6-17 від 02.11.2017 року «Про розгляд клопотання» повідомило позивача, що дорученням від 08.10.2014р. №37732/0/1-14 Віце-премєр-міністра - Міністра регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України ОСОБА_4 передбачено, що під час розгляду клопотань про надання дозволів на розробку документації із землеустрою щодо земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, необхідно враховувати позицію органів місцевого самоврядування за місцем розташування земельної ділянки, щодо можливості надання дозволу на розроблення - документації із землеустрою, на підставі якої зазначені земельні ділянки можуть бути передані у власність або користування та те, що у Головному управлінні була відсутня інформація щодо позиції Красносільської сільської ради Лиманського району Одеської області, щодо надання у власність даної земельної ділянки, тому для врегулювання та вирішення питання по суті, рекомендовано ОСОБА_3 звернутись до органу місцевого самоврядування за місцем розташування бажаної для відведення земельної ділянки, після чого подати клопотання до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області з урахуванням зауважень (а.с.16).

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2018 року по справі 815/233/18 визнано протиправною та скасовано відмову Головного управління Держгеокадастру в Одеській області у розгляді по суті клопотання ОСОБА_3 від 27.09.2017р. про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення садівництва орієнтованою площею 0,12 га. на території Красносільської сільської ради, с.Світле, Лиманського району, Одеської області (за межами населених пунктів), викладену у листі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області №О-21595/0-10951/6-17 від 02.11.2017р. та зобовязано Головне управління Держгеокадастру в Одеській області розглянути клопотання ОСОБА_3 від 27.09.2017р. про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення садівництва орієнтованою площею 0,12 га. на території Красносільської сільської ради, с.Світле, Лиманського району, Одеської області (за межами населених пунктів).

Зі змісту цього рішення суду вбачається, що листом відмовою №О-21595/0-10951/6-17 від 02.11.2017р. відповідач не розглянув клопотання ОСОБА_3 по суті, а тому ця відповідь є протиправною та належить скасуванню.

Суд встановив, що на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду по справі №815/233/18 від 28.02.2018 року, Головне управління Держгеокадастру розглянуло клопотання позивача від 27.09.2017 року та листом від 05.04.2018 року вих. №339/0-910/6-18 повідомило ОСОБА_3, що перелік земельних ділянок, які можуть бути передані у власність громадян у межах безоплатної приватизації висвітлено на сайті Головного управління в розділі перелік земельних ділянок для безоплатної передачі у власність, з якого вбачається, що бажана до отримання у власність земельна ділянка для ведення садівництва у наведеному переліку відсутня, в звязку з чим Головне управління Держгеокадасрту в Одеській області відмовляє у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (ас.34-35).

Проаналізувавши положення чинного законодавства України, що регулює спірні правовідносини, враховуючи обставини справи, дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, надані учасниками справи пояснення у вступному слові, суд дійшов висновку, що позовні вимоги належать частковому задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 КАС України, встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України та Земельним кодексом України.

Перевіряючи правомірність дій відповідача щодо відмови позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення садівництва відповідно до приписів ст. 2 КАС України, суд виходить із такого.

Відповідно до статті 14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до п. а) ч. 3 ст. 22 Земельного кодексу України, землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

В розумінні вимог статей 81, 116 Земельного кодексу України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 78 Земельного кодексу України, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

Згідно з ст. 79 Земельного кодексу України, земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Право власності на земельну ділянку поширюється в її межах на поверхневий (ґрунтовий) шар, а також на водні об'єкти, ліси і багаторічні насадження, які на ній знаходяться, якщо інше не встановлено законом та не порушує прав інших осіб. Право власності на земельну ділянку розповсюджується на простір, що знаходиться над та під поверхнею ділянки на висоту і на глибину, необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд.

Статтею 116 Земельного кодексу України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Згідно з п. в. ч. 1 ст. 121 Земельного кодексу України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення садівництва - не більше 0,12 гектара.

Згідно з частини четвертої статті 122 Земельного кодексу України, центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

У відповідності до частини першої статті 123 зазначеного Кодексу, надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною ОСОБА_5 Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування..

Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначений ст.118 Земельного кодексу України.

Частиною 6 ст. 118 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до ОСОБА_5 міністрів Автономної Республіки Крим. ОСОБА_5 Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

При цьому частиною сьомою статті 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Таким чином виключний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо надання земельної ділянки у власність визначений частиною сьомою статті 118 Земельного кодексу України.

При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб'єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 Земельного кодексу України.

Так, суд встановив, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2018 року по справі 815/233/18 зобовязано Головне управління Держгеокадастру в Одеській області розглянути клопотання ОСОБА_3 від 27.09.2017р. про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення садівництва орієнтованою площею 0,12 га на території Красносільської сільської ради, с.Світле, Лиманського району, Одеської області (за межами населених пунктів).

Зі змісту цього рішення суду вбачається, що листом відмовою №О-21595/0-10951/6-17 від 02.11.2017р. відповідач не розглянув клопотання ОСОБА_3 по суті, а тому ця відповідь була визнана судом протиправною та скасована в судовому порядку.

На виконання вказаного рішення суду ГУ Держгеокадастру в Одеській області надано позивачу лист №339/0-910/6-18 від 05.04.2018 року «Про розгляд заяви», яким клопотання позивача розглянуло по суті та відмовлено в його задоволенні, посилаючись на відсутність вказаної земельної ділянки у переліку земельних ділянок, висвітлених на сайті Головного управління Держгеокадасрту для безоплатної передачі у власність.

Здійснивши системний аналіз вище перелічених судом норм Земельного кодексу України, та оцінивши зазначений лист (відмову) на відповідність дотримання вказаних норм матеріального права, суд дійшов висновку, що ця відмова, не відповідає приписам ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 7 ст. 118 ЗК України, відмова у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки має бути мотивованою та підставою для відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

З пояснень представника відповідача вбачається, що позивач надав клопотання з додатками, яке відповідає приписам ч. 6 ст. 118 ЗК України.

Головне управління має розглянути таке клопотання у місячний строк. Для належного розгляду цього клопотання, головне управління має отримати у територіального органу інформацію щодо наявності бажаної земельної ділянки та включення її до відповідного переліку, також відповідно до п. 2.1. рішення колегії Державного агентства земельних ресурсів України від 14.10.2014 року, протокол № 2 має надсилати органам місцевого самоврядування (сільським, селищним, міським радам) за місцем розташування земельної ділянки запити про висловлення позиції щодо можливості надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, на підставі якої зазначені земельні ділянки можуть бути передані у власність або користування.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідач не вчинив вище перелічених дій, а отже надав відмову позивачу без дослідження результатів цих дій.

Також відповідачем не взято до уваги, що на час подачі позивачем клопотання від 27.09.2017 року бажана земельна ділянка була включена в перелік земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, які можуть бути передані у власність громадянам у ІУ кварталі 2017 року на території Одеської області, що підтверджено змістом наказу Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 20.09.2017 року № 232 (а.с. 17-18) та в аналогічному переліку за ІІІ квартал 2018 року така земельна ділянка знову включена до цього переліку, що підтверджено наказом Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 20.06.2018 року № 166 (а.с. 60-61).

З огляду на те, що відповідачем не вчинені всі необхідні дії, передбачені чинним законодавством України щодо розгляду та вирішення заяви про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, та не враховано, що ця земельна ділянка була включена до переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, які можуть бути передані у власність громадянам у ІУ кварталі 2017 року на території Одеської області, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача про визнання протиправним та скасування листа (відмову) №339/0-910/6-18 від 05.04.2018 року «Про розгляд клопотання ОСОБА_3 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення садівництва орієнтованою площею 0,12 га на території Красносільської сільської ради с. Світле Лиманського району, Одеської області (за межами населених пунктів), є законними та обґрунтованими, та з цих правових підстав належать задоволенню.

В той же час, суд доходить висновку, що слід відмовити у задоволенні позовної вимоги позивача про зобовязання відповідача надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення садівництва в розмірах не більше 0,12 гектара, позначеної на доданих географічних матеріалах до клопотання від 27.09.2017 року, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України, у випадку, визначеному п. 4 ч. 2 цієї статті, суд може зобовязати відповідача субєкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права субєкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Суд встановив, що відповідач, надавши відповідь позивачу на клопотання від 27.09.2017 року не виконав всі умови, передбачені законом, що виключає можливість зобовязати відповідача прийняти рішення на користь позивача.

Відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право субєкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобовязує субєкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

З огляду на вищевикладене, керуючись приписами ч. 4 ст. 245 КАС України та правом суду вийти за межі позовних вимог, з метою ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача, передбаченим ч. 2 ст. 9 КАС України, суд дійшов висновку щодо необхідності зобовязати Головне управління Держгеокадастру в Одеській області (, місцезнаходження: 65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83) вирішити питання щодо якого звернулась ОСОБА_3 (ІН НОМЕР_1; місце реєстрації: АДРЕСА_1) з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення садівництва орієнтовною площею 0,12 га з земель Красносільської сільської ради Лиманського району Одеської області, поблизу с. Світле від 27.09.2017 року з урахуванням правової оцінки наданої судом.

Стосовно позовних вимог про стягнення моральної шкоди у розмірі 10 000 грн., суд зазначає таке.

Відповідно до вимог ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з вимогами ч.1 та ч.2 ст. 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ч. 3 ст.23 Цивільного кодексу України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до вимог ст. 1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Пунктом 3 Постанови Пленум Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 р. № 4 (далі - Постанова № 4) встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно з вимогами пунктів 4, 5 Постанови № 4 визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами підтверджується.

Обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суди, зокрема, повинні з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до п. 9 Постанови № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Разом з тим, позивачем не надано доказів погіршення здоров'я або настання інших втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, що настали внаслідок незаконних дій або бездіяльності відповідача. Крім того, позивач жодним чином не обґрунтовує розмір моральної шкоди в сумі 10000 грн.

Суд зазначає, що позивачем має бути доведено, а судом оцінено наявність та розмір такої шкоди в кожному окремому випадку.

Суд вважає, що позивачем не доведено належними і допустимими доказами як факту завдання йому моральної шкоди, її розміру, так і того факту, що саме дії та бездіяльність відповідача призвела до душевних страждань, що вимагає від позивача додаткових зусиль для організації його життя.

Враховуючи те, що позивачем належним чином не доведені факт заподіяння відповідачем моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, наявності причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням Головного управління Держгеокадасрту в Одеській області та вини останнього в її заподіянні, а також не зазначено, з чого позивач виходила при оцінюванні заподіяної їй шкоди, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 про стягнення з Головного управління Держгеокадстру в Одеській області моральної шкоди в розмірі 10000 грн. є необґрунтованими та такими, що не належать задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відповідач, заперечуючи проти позову з посиланням на відповідні докази не довів правомірності своїх дій та прийнятого рішення, в звязку з чим позовні вимоги належать задоволенню частково.

Щодо зобовязання відповідача надати звіт про виконання судового рішення протягом 30 днів з дня набрання законної сили даним судовим рішенням, суд вважає необхідним зазначити таке.

Частиною 2 ст. 14 КАС України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обовязковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх обєднаннями на всій території України.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі може зобовязати субєкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Приймаючи до уваги значимість виконання цього судового рішення для позивача, суд вважає можливими задовольнити клопотання позивача та встановити відповідачу строк для подачі звіту про виконання цього судового рішення у 30 ти денний строк з дати набуття законної сили цього судового рішення.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 6, 12, 72, 77,90, 139, 246, 255,295,297 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_3 (ІН НОМЕР_1; місце реєстрації: АДРЕСА_1) до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області (код ЄДОРПОУ 39765871, місцезнаходження: 65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83) про визнання протиправним лист (відмову) №339/0-910/6-18 від 05.04.2018 року; зобовязання надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення садівництва та відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 000 грн, - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати лист (відмову) №339/0-910/6-18 від 05.04.2018 року «Про розгляд клопотання ОСОБА_3 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення садівництва орієнтованою площею 0,12 га на території Красносільської сільської ради с. Світле Лиманського району, Одеської області (за межами населених пунктів).

Зобовязати Головне управління Держгеокадастру в Одеській області (, місцезнаходження: 65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83) вирішити питання щодо якого звернулась ОСОБА_3 (ІН НОМЕР_1; місце реєстрації: АДРЕСА_1) з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення садівництва орієнтовною площею 0,12 га з земель Красносільської сільської ради Лиманського району Одеської області, поблизу с. Світле. від 27.09.2017 року з урахуванням правової оцінки наданої судом.

В іншій частині позовних вимог, - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Держгеокадастру в Одеській області (, місцезнаходження: 65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83) на користь ОСОБА_3 (ІН НОМЕР_1; місце реєстрації: АДРЕСА_1) судовий збір у розмірі 1 409,60 грн. (одна тисяча чотириста девять гривень 60 копійок).

Зобовязати Головне управління Держгеокадастру в Одеській області (, місцезнаходження: 65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83) в 30-денний строк з моменту набрання рішення суду першої інстанції законної сили подати до суду звіт про виконання судового рішення.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст.ст. 295, 297 КАС України, з урахуванням п.15.5 п. 15 ч.1 Перехідних положень КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний « 20» вересня 2018 року.

Суддя Л.Р. Юхтенко

.