Справа № 826/1376/18
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2018-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

19 вересня 2018 року № 826/1376/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Мазур А.С., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу:

за позовом ОСОБА_1

до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України

про визнання протиправним та скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 із позовом до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, в якому просив суд: визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту патрульної поліції Національної поліції України №1770 від 20.11.2017 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників УПП у місті Києві ДПП», що визначений підставою для звільнення зі служби в поліції інспектора роти №2 батальйону №4 полку №1 ( з обслуговування лівого берега) лейтенанта поліції ОСОБА_1 в частині звільнення зі служби за вчинення дисциплінарного проступку; визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту патрульної поліції Національної поліції України №1770 від 20.11.2017 «По особовому складу» від 29.11.2017 №516 о/с, в частині звільнення зі служби в поліції; поновити лейтенанта поліції ОСОБА_1 на посаді інспектора роти №2 батальйону №4 полку №1 (з обслуговування лівого берега) в Управлінні патрульної поліції у м. Києві; стягнути з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.02.2018 відкрито загальне провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач працював на посаді інспектора роти №2 батальйону №4 полку №1 ( з обслуговування лівого берега) в Управлінні патрульної поліції у м. Києві, проте наказом Департаменту національної патрульної поліції від 20.11.2017 №1770 за вчинення дисциплінарного проступку, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про національну поліцію», п. 1,4, 11 ч. 1 ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, абз. 6 п. 2 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, позивача було звільнено зі служби. Позивач вважає, що зазначений наказ прийнятий із порушенням норм чинного законодавства та просить його скасувати, оскільки проведення перевірки позивача на стан алкогольного сп'яніння відбулося, на його думку, із суттєвим порушенням. Зокрема, позивачу не було надано на його вимогу сертифікат відповідності пристрою «Drager», перевірка проводилася не у присутності свідків, позивача не було ознайомлено із висновками службової перевірки, крім того, відповідачем були порушені строки накладення дисциплінарного стягнення.

Відповідач проти задоволення позову заперечив та зазначив, що в день несення позивачем патрульної служби в останнього за результатами огляду на стан алкогольного сп'яніння було виявлено показник 0, 61 проміле алкоголю в крові, у зв'язку із вказаними обставинами наказом Департаменту патрульної поліції від 02.10.2017 №4802 було призначено службове розслідування, за результатами якого виявлено порушення позивачем вимог п. 1 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про національну поліцію», п. 1,4, 11 ч. 1 ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, абз. 6 п. 2 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських. Крім того, у своїх письмових поясненнях від 20.09.2017 позивач визнав вину у вчиненні вказаного адміністративного проступку та зізнався, що напередодні служби вживав алкогольні напої, також вказані обставини підтверджуються письмовими поясненнями ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Враховуючи тяжкість проступку, відповідачем було притягнуто позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби поліції, про що повідомлено останнього відповідним листом. Окрім того, відповідач провів із позивачем повний розрахунок середньої заробітної плати. Також відповідач зазначив, що перевірка проводилася у строки, визначені Інструкцією про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України №230, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 12.03.2013 №230.

У відповіді на відзив позивач зазначив, що перевірка на стан алкогольного сп'яніння була проведена із порушенням Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров'я №1452/735 від 09.11.2015, згідно якої огляд проводиться у присутності двох свідків із пред'явленням сертифікату вимірювального засобу. Крім того, позивача зазначив, що відповідач застосував до позивача стягнення із порушенням місячного строку.

У запереченнях на відповідь на відзив, відповідач зазначив, що положення Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції на яку посилається позивач не можуть застосовуватися до останнього, так як він не керував транспортним засобом, а отже не був водієм, тому огляд здійснювався не у присутності свідків. Крім того, місячний строк притягнення до дисциплінарної відповідальності не був пропущений, оскільки обраховувався саме з моменту закінчення службового розслідування (26.10.2017). Також відповідач зазначив, що на письмовий запит позивача від 17.01.2018 про надання інформації йому було надано належні копії свідоцтв про повірку засобу вимірювальної техніки, сервісну гарантійну книжку, відомості про сервіс, градуювання та державну повірку.

У судовому засіданні, що відбулося 07.08.2018 суд на підставі ч. 3 ст. 194 Кодексу адміністративного судочинства України перейшов до розгляду даної справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 наказом Департаменту патрульної поліції №20 о/с від 20.01.2017 був прийнятий на службу до Національної поліції України. Наказом Національної поліції України №575 о/с від 31.07.2017 присвоєно звання лейтенанта поліції, а з 21.08.2017 обіймав посаду інспектора роти №1 батальйону №4 полку №2 (з обслуговування лівого берега) Управління патрульної поліції у місті Києві.

20.09.2017 інспектор відділу моніторингу та аналітичного забезпечення Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції лейтенант поліції ОСОБА_2 разом із старшим лейтенантом поліції ОСОБА_6 під час спілкування із лейтенантом ОСОБА_1 виявили у останнього ознаки алкогольного сп'яніння (різкий запах алкоголю з рота, порушення мови, виражене тремтіння пальців рук), у зв'язку з чим йому було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння на апараті «Drager». За результатами огляду було виявлено 0, 61 проміле алкоголю в крові ОСОБА_1, даний факт було також зафіксовано нагрудною камерою (відео реєстратор) інспектора ОСОБА_2.

20.09.2017 до відділу моніторингу та аналітичного забезпечення Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції надійшов рапорт від інспектора відділу моніторингу та аналітичного забезпечення Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 про те, що на території Управління патрульної поліції у м. Києві ДПП працівниками ВМАЗ було виявлено інспектора ОСОБА_7 у стані алкогольного сп'яніння .

Також про вказані обставини було проінформовано доповідною запискою начальника Департаменту патрульної поліції підполковника поліції Жукова Є.О.

20.09.2017 у письмових поясненнях ОСОБА_1 зазначив, що напередодні служби, а саме 19.09.2017 вживав алкогольні напої, у зв'язку з чим визнав свою вину.

02.10.2017 наказом Департаменту патрульної поліції №4802 призначено службове розслідування за фактом перебування ОСОБА_1 на службі у стані алкогольного сп'яніння.

26.10.2017 начальником Департаменту патрульної поліції, підполковником поліції Жуковим Є.О. було затверджено висновок службового розслідування, яким встановлено, що інспектор ОСОБА_7 перед виїздом у рейс не проходив передрейсовий медичний огляд для водіїв транспортних засобів, а під час огляду на стан алкогольного сп'яніння було виявлено 0,61 проміле алкоголю в крові, що свідчить про факт порушення ОСОБА_1 вимог п. 1 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про національну поліцію», п. 1,4, 11 ч. 1ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, абз. 6 п. 2 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських.

20.11.2017 наказом Департаменту патрульної поліції №1770 на підставі висновку службового розслідування від 02.10.2017 за вчинення дисциплінарного проступку, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про національну поліцію», п. 1,4, 11 ч. 1 ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, абз. 6 п. 2 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, ОСОБА_1 було звільнено зі служби в поліції.

30.11.2017 листом Департаменту патрульної поліції у місті Києві №26744/41/4/03-2017 позивача повідомлено про те, що його звільнено зі служби в поліції з 30.11.2017.

28.12.2017 позивач ознайомився із наказом про притягнення до дисциплінарної відповідальності №1770 від 20.11.2017 та наказом по особовому складу №516 о/с від 29.11.2017.

Позивач, вважаючи дії відповідача протиправними, а наказ, таким, що порушує його права та інтереси, звернувся із даним позовом до суду.

Розглядаючи адміністративний спір по суті, суд виходить з наступного.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок проходження служби в органах поліції регулюється положеннями Закону України «Про національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII), Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, затверджений Законом України від 22.02. 2006 № 3460-IV (далі - Закон № 3460-IV).

Згідно ч. 1 ст. 59 Закону № 580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

У відповідності до ч.2 ст. 56 Закону № 580-VIII службові відносини особи, яка вступає на службу в поліції, розпочинаються з дня видання наказу про призначення на посаду поліцейського.

З вищевказаного слідує, що згідно відомостей, зазначених у послужному списку, позивач з 20.01.2017 вступив на службу в Національну поліцію України, у зв'язку з чим на нього були покладені обов'язки, пов'язані з проходженням поліцейським служби, зокрема: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського ( п.1 ч. 1 ст. 18 Закону № 580-VIII).

Згідно п. 4 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про національну поліцію» до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Так, наразі Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України у силу п. 4 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про національну поліцію» визначає сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень, встановлені Дисциплінарним статутом.

Статтею 1 Закону № 3460-IV визначено сутність службової дисципліни, а саме, службова дисципліна - це дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов'язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку (стаття 7 Закону № 3460-IV).

Приписами статті 14 Закону № 3460-IV визначено, що з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.

Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Згідно ч. 1 ст. 16 Закону № 3460-IV службове розслідування проводиться та має бути завершено не пізніше одного місяця з дня його призначення керівником.

Як вбачається із матеріалів справи, на підставі рапорту інспектора відділу моніторингу та аналітичного забезпечення Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 02.10.2017 наказом ДПП №4802 призначено службове розслідування за фактом перебування ОСОБА_1 на службі у стані алкогольного сп'яніння та у межах місячного строку 26.10.2017 начальником Департаменту патрульної поліції, підполковником поліції Жуковим Є.О. було затверджено висновок службового розслідування.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону № 3460-IV дисциплінарне стягнення застосовується не пізніше одного місяця з дня виявлення дисциплінарного проступку і не пізніше шести місяців з дня його вчинення шляхом видання дисциплінарного наказу. У разі проведення службового розслідування за фактом вчинення дисциплінарного проступку днем його виявлення вважається день затвердження висновку за результатами службового розслідування.

З вказаного слідує, що строк застосування дисциплінарного проступку визначається датою висновку за результатами службового розслідування, тобто строк обраховується з 26.10.2017. З наявних матеріалів адміністративної справи вбачається, що позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби наказом від 20.11.2017, тобто в межах місячного строку, а відтак посилання позивача на порушення відповідачем строку службового розслідування та притягнення до відповідальності є необґрунтованими та недоведеними.

З приводу інших вказаних позивачем процедурних порушень відповідача зокрема, в частині встановлення у позивача ознак алкогольного сп'яніння, то суд зазначає слідуюче.

Позивач стверджує, що відповідач під час огляду позивача на стан алкогольного сп'яніння із застосуванням вимірювального засобу «Drager» повинен був надати останньому свідоцтво про повірку засобу вимірювальної техніки та провести огляд у присутності двох свідків, однак відповідач в порушення норм Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції не дотримався визначеної процедури.

Процедура проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції та оформлення результатів такого огляду визначається Інструкцію про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх

справ України, Міністерства охорони здоров'я України від 09.11.2015 № 1452/735 (далі - Інструкція).

Так, дійсно положенням п.п. 5, 6 розділу ІІ Інструкції передбачено, що перед проведенням огляду на стан сп'яніння поліцейський інформує особу, яка підлягає огляду на стан сп'яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу та на її вимогу надає сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки. Огляд на стан сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу проводиться в присутності двох свідків.

Однак, суд звертає увагу позивача, що положення вказаної Інструкції згідно п. 2 розділу І застосовуються виключно до водіїв транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп'яніння згідно з ознаками такого стану.

Як вбачається із матеріалів службового розслідування, що наявні в матеріалах справи, ОСОБА_1 20.09.2017 під час несення ним денної служби отримав вогнепальну зброю та з інспектором ОСОБА_5 направився до закладу «Нічний патруль», де його було виявлено працівниками ВМАЗ УПП у м. Києві та запропоновано в приміщенні сектору пройти огляд на стан сп'яніння, позивач із результатами тесту погодився, про що свідчить особистий підпис останнього у відповідній графі.

З вказаного слідує, що на момент проведення працівниками ВМАЗ УПП у м. Києві огляду на стан сп'яніння ОСОБА_1, останній не керував транспортним засобом, а лише отримав табельну зброю і перебував на території Управління патрульної поліції у м. Києві, а відтак положення Інструкції, на яку посилається позивач, у даному випадку не підлягають застосуванню щодо нього.

Крім того, позивачу на його письмову вимогу, було надано належні копії свідоцтв про повірку засобу вимірювальної техніки, сервісну гарантійну книжку, відомості про сервіс, градуювання та державну повірку, що підтверджується наявними матеріалами справи.

З оглянутих у судовому засіданні відеозаписів із нагрудної камери (відео реєстратора) інспектора ОСОБА_2. вбачається, що за результатами огляду позивача на стан алкогольного сп'яніння на апараті «Drager» було виявлено 0, 61 проміле алкоголю в крові, а відтак посилання позивача на порушення процедурних питань проведення розслідування не є свідченням відсутності у його діях порушення службової дисципліни та дисциплінарного проступку. Як вбачається з відеозапису, під час проведення огляду будь-яких зауважень чи заперечень позивач не висловлював, із виявленим фактом погодився. Також у судовому засіданні позивач не заперечував того факту, що погодився із вчиненим дисциплінарним проступком.

Відповідно до постанови Верховного Суду України від 03.11.2010 у справі № 6-1500св10 та роз'яснень, наданих в п. 25 постанови Пленуму Верхового Суду України від 06.11.1992 № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», нетверезий стан працівника може бути підтверджений як медичним висновком, так і іншими видами доказів, яким суд повинен дати відповідну оцінку. При цьому доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Щодо застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції, то суд зазначає наступне.

Згідно із ч.1-2 ст. 13 Закону № 3460- IV дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків. Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.

Відповідно до ст. 12 Закону № 3460 -IV на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: усне зауваження; зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну посадову відповідність; звільнення з посади; пониження в спеціальному званні на один ступінь; звільнення з органів внутрішніх справ.

Разом з тим, ч. 3 ст. 13 Закону № 3460 -IV до поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень, як звільнення з органів внутрішніх справ, звільнення з посади, пониження в спеціальному званні на один ступінь, накладаються начальниками, яким надано право прийняття на службу до органів внутрішніх справ, призначення

на посаду, присвоєння спеціального звання.

Згідно ч. 2 ст. 13 Закону № 3460 -IV інші начальники накладають дисциплінарні стягнення в межах прав, наданих їм Міністром внутрішніх справ України.

Як вбачається із матеріалів справи до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення було притягнуто позивача підполковником поліції, начальником Жуковим Є.О.

В наказі Департаменту патрульної поліції №1770 від 20.11.2017 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників УПП у місті Києві ДПП» зазначається, що на підставі наказу Департаменту патрульної поліції від 02.10.2017 №4802 проведено службове розслідування з метою встановлення причин та обставин можливого перебування на службі у стані алкогольного сп'яніння інспектора 1 батальйону № 4 полку № 2 (з обслуговування лівого берега) Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_1. У ході службового розслідування встановлено, що інспектор роти 1 батальйону № 4 полку № 2 (з обслуговування лівого берега) Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції у м. Києві лейтенант поліції ОСОБА_1 порушив вимоги пункту 1 частини 1 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», пунктів 1,4, 11 частини 1 статті 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22 лютого 2006 року №» 3460-IV, абзацу 6 пункту 2 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11. 2016 року № 1179, що виразилося у перебуванні на службі в стані алкогольного сп'яніння.

Крім того, відповідач у ході судового розгляду справи надав пояснення, що до позивача було застосовано такий вид дисциплінарного стягнення , як звільнення саме через тяжкість проступку, що було встановлено в ході службової перевірки, обставин за яких його було скоєно та визнання позивачем своєї вини. Як вбачається із матеріалів службового розслідування, ОСОБА_1, під час несення ним денної служби перебував у стані алкогольного сп'яніння, отримав табельну зброю та мав намір розпочати керування службовим транспортним засобом, що в свою чергу свідчить про легковажність поведінки останнього, яка могла призвести до настання суспільно небезпечних, тяжких наслідків.

При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо (ч.10 ст. 14 Закону № 3460 -IV).

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що наказ №1770 від 20.11.2017 був виданий підполковником поліції, начальником Жуковим Є.О. в межах наданих йому на це повноважень та з урахуванням тяжкості встановленого в ході службового розслідування проступку. Крім того, суд зазначає, що визначення виду дисциплінарного проступку є виключно дискреційним правом відповідача, тобто таким, що вчиняється із свободою розсуду при прийнятті управлінського рішення.

Також, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні посилання позивача на порушення відповідачем строку ознайомлення його з наказом №1770 від 20.11.2017 та наказом №516 о/с від 29.11.2017, оскільки, як зазначив представник відповідача, 29.11.2017 уповноваженими особами відділу кадрового забезпечення Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції було повідомлено позивача в телефонному режимі про необхідність з'явитись до службового приміщення відділу для ознайомлення з наказом та отримання відповідних копій наказів, трудової книжки та військового квитка. У період з 29.11.2017 по 28.12.2017 позивач до Управління патрульної поліції у м. Києві не з'явився, у зв'язку з чим, працівниками відділу кадрового забезпечення було направлено на адресу позивача за місцем його проживання, яку позивач зазначив в анкеті, лист вих. №26744/41/1103-2017 від 30.11.2017. З оспорюваними наказами позивач ознайомився особисто лише 28.09.2017.

Крім того, позивачу листом вих. №К-390/41/11/2/02-2018 було надано копію висновку службового розслідування, а на письмовий запит позивача від 17.01.2018 про надання інформації йому було надано належні копії свідоцтв про повірку засобу вимірювальної техніки, сервісну гарантійну книжку, відомості про сервіс, градуювання та державну повірку.

Також, як на порушення своїх прав, позивач посилався на порядок ведення службового розслідування, зокрема, мотивуючи це тим, що відповідачем до матеріалів службового розслідування було долучено пояснення т.в.о. командира роти №3 батальйону №1 полку №2 ОСОБА_8 від 27.10.2017, натомість висновок службового розслідування датований 26.10.2017.

Відповідачем у судовому засіданні надано пояснення, що зазначені пояснення ОСОБА_8 з приводу обставин, що мали місце 20.09.2017, були надані останнім ще 20.09.2017 інспектору ОСОБА_6 в долучених поясненнях від 27.10.2017 ОСОБА_8 просив врахувати надані ним раніше пояснення.

Проаналізувавши надані пояснення, оцінивши зібрані докази, суд погоджується з твердженнями відповідача, що для прийняття вказаного вище висновку у останнього було достатньо даних, які свідчили про вчинення позивачем дисциплінарного проступку, а тому наявність в матеріалах службового розслідування пояснень від 20.09.2017 не спростовує факту вчинення позивачем проступку, і відтак на думку суду, не може бути підставою для висновку про протиправність наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності і як наслідок наказу в частині про звільнення ОСОБА_1.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідач правомірно застосував до позивача в межах строку той вид дисциплінарного стягнення, що передбачений законом, а відтак позовні вимоги про скасування наказу №1770 від 20.11.2017 та наказу №1770 від 20.11.2017 «По особовому складу» від 29.11.2017 №516 о/с задоволенню не підлягають.

Щодо позовної вимоги про стягнення з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу, то суд зазначає, що вказана вимога є похідною від зазначених вище, щодо яких суд дійшов висновку про їх необґрунтованість, а відтак, дана вимога також не підлягає задоволенню.

Статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Так, згідно ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 19,77, 90, 139, 241-246, 250, 255 Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (03151, АДРЕСА_1) відмовити повністю.

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя А.С. Мазур