Справа № 823/2121/18
Суддя: В.А. Гайдаш
Дата ухвалення: 2018-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2018 року справа № 823/2121/18

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Гайдаш В.А.,

за участю:

секретаря судового засідання - Баклаженко Н.В.,

представників позивача - Богдана О.В. (за посадою), Заїки В.Г. (за ордером),

представника відповідача - Савенко Ю.Н. (за довіреністю),

розглядаючи по суті у приміщенні суду за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом приватного підприємства «Укрхімдобриво» до Головного управління ДФС у Черкаській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернулось приватне підприємство "Укрхімдобриво" (далі - позивач) з позовом до Головного управління ДФС у Черкаській області (далі - відповідач), в якому просить :визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 19.03.2018 №, №.

Позов мотивовано тим, що спірні рішення про донарахування податку на додану вартість (далі -ПДВ) та податку на прибуток прийняте із-за безпідставного висновку про безтоварність правочинів позивача з ТОВ «Екобуд-Інвест». Позивач стверджує, що факт отримання та оприбуткування позивачем товарно-матеріальних цінностей від вищезазначеного контрагента у відповідних податкових періодах, зазначених в акті перевірки, підтверджується складеними та оформленими належним чином первинними бухгалтерськими та податковими документами з відповідними датами, номенклатурою, кількісними і вартісними обсягами товарно-матеріальних цінностей. Первинні документи складені контрагентом-постачальником позивача містять у відповідних графах документів особисті підписи та печатки підприємств, а також з боку позивача у відповідних графах підписані його керівником і відповідальними за прийняття товарно-матеріальних цінностей особами та скріплені печаткою останнього, що підтверджується їх змістом та дає можливість ідентифікувати осіб, які брали участь у здійсненні господарської операції і правильність її оформлення.

Крім того, позивач зазначає, що відповідні зміни в структурі його активів та зобов'язань, його власному капіталі підтверджуються відповідними записами в його бухгалтерському обліку на аналітичних рахунках, а також доказами проведення розрахунків за отримані товарно-матеріальні цінності, що також свідчить про реальність зазначених господарських відносин.

Представники позивача в судовому засіданні адміністративний позов підтримали в повному обсязі та просили його задовольнити з підстав, зазначених вище.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, надав до суду письмовий відзив на позов, в якому зазначив, що посадовими особами відповідача проведено документальну позапланову виїзну перевірку позивача з питань правильності відображення в податковому обліку з податку на додану вартість фінансово-господарських операцій з вищевказаним контрагентом позивача.

Перевіркою встановлено, що дані зареєстрованих податкових накладних свідчить про документальне оформлення операції з реалізації інших товарів на адресу покупців, тобто фактично відбувся "розрив" ланцюга постачання, що свідчить лише про документальне оформлення операцій з придбання та поставки товарів та формування податкового кредиту за рахунок "підміни" товару.

Надані до перевірки позивачем договори, видаткові накладні, податкові накладні не є достатніми доказами фактичного виконання постачання ТМЦ. В сукупності з виявленими схемами штучного руху товарів постачальниками свідчить про безтоварність операцій, які підлягали перевірці, що виключає правомірність їх відображення у податковому обліку позивача.

Відтак, через відсутність факту придбання у контрагента-постачальника позивача товарів, відповідні суми не можуть включатися до складу податкового кредиту з податку на додану вартість, навіть за наявності формально складених документів або сплати грошових коштів.

При здійсненні вибору постачальника позивач мав би оцінити не лише умови угоди та їх комерційну привабливість, але і ділову репутацію, платоспроможність контрагента, ризики невиконання зобов'язань та надання гарантій їх виконання, наявність у контрагента необхідних ресурсів.

Вказане, на думку відповідача, свідчить про відсутність реальності здійснення взаємовідносин між позивачем та вищезазначеним контрагентом, а відповідно і господарські операції є фіктивними.

Повно, всебічно, об'єктивно дослідивши надані у справі докази, надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Приватне підприємство «Укрхімдобриво» зареєстроване 07.09.2007 як суб'єкт господарювання - юридична особа (), та станом на час здійснення оспорюваних господарських операцій зареєстроване платником податку на додану вартість.

Суд встановив, що на підставі направлення від 09.02.2018 №294/23-00-14-1004 службова особа відповідача здійснила позапланову виїзну документальну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійснені фінансово-господарської діяльності з ТОВ «Екобуд-Інвест» за травень 2015 року.

За результатами перевірки складений акт від 22.02.2018 №79/23-00-14-1007/35377465 (далі - акт перевірки), в якому зафіксовані порушення позивачем:

- п.134.1. ст.134 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (далі - ПК України), ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16 липня 1999 року № 996-XIV (далі - Закон України № 996-XIV), в результаті чого занижено податок на прибуток в сумі 191686,00 грн. за 2015 рік;

- п.198.1, п. 198.2, п. 198.3., п.198.6 ст.198 ПК України, ст.9 Закону України № 996-XIV, в результаті чого позивачем занижений ПДВ на загальну суму 219303,00 грн., у т.ч. за березень 2015 року - 24260,00 грн., квітень 2015 року - 184130,00 грн., травень 2015 року - 1213,00 грн., а також заввщенео суму залишку від'ємного значення, яке включається до складу податкового кредиту наступного звітного періоду за травень 2015 року на 587,00 грн.

На підставі акту перевірки відповідач прийняв податкові повідомлення-рішення від 07.03.2018:

№, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з ПДВ у сумі 274129,00грн., (219303,00 грн. - основний платіж та 54826,00 грн. - штрафна (фінансова) санкція);

№, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток у сумі 191686,00грн.

Надаючи оцінку вищевказаним обставинам справи, суд виходив з наступного.

Пунктом 83.1 ст. 83 ПК України передбачено, що для посадових осіб органів державної податкової служби під час проведення перевірок підставами для висновків є документи, визначені цим Кодексом, податкова інформація, експертні висновки, судові рішення, інші матеріали, отримані в порядку та у спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами, контроль за дотриманням яких покладений на органи державної податкової служби.

Згідно з підп.14.1.27. п.14.1 ст.14 ПК України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Пунктом 138.1. ст.138 ПК України встановлено, що витрати, які враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті; інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування згідно з п.138.2. ст.138 ПК України, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16 липня 1999 року № 996-XIV (далі - Закон України № 996-XIV) первинний документ - це документ, що містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Ч.2 ст.3 Закону України № 996-XIV встановлює, що бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, грунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Ст.9 Закону України № 996-XIV передбачає, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Обов'язковими реквізитами первинних документів є: назва документа (форми); дата і місце складання; назва підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з абз. 2 ч.2 ст.207 Цивільного кодексу України правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Відповідно до п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 5 червня 1995 року за №168/704) (далі - Положення №88), первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Первинні документи підлягають обов'язковій перевірці працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто перевіряється наявність у документі обов'язкових реквізитів та відповідність господарської операції чинному законодавству, логічна ув'язка окремих показників (пункт 2.15 вищевказаного Порядку).

Згідно з пунктами 2.15-2.16 Положення №88 забороняється приймати до виконання первинні бухгалтерські документи на операції, що суперечать законодавчим актам.

З матеріалів справи суд встановив, що згідно з договором купівлі-продажу від 12.03.2012 №1203, укладеним між ПП "УкрХімДобриво" (покупець) та ТОВ "Екобу-Інвест" (продавець), останній зобов'язується передати товар (аміачна вода, КАС, карбамід тощо) у власність покупцю, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити товар за ціною, визначеною домовленістю сторін.

На придбання товару за вказаним договором складено видаткові накладні (далі - ВН):

- від 19.03.2015 №12 на суму 205562,40 грн. (у т.ч. ПДВ - 34260,40 грн.);

- від 01.04.2015 №20 на суму 630000,00 грн. (у т.ч. ПДВ - 105000,00 грн.);

- від 14.04.2015 №53 на суму 181620,00 грн. (у т.ч. ПДВ - 30270,00 грн.);

- від 27.04.2015 №62 на суму 293160,00 грн. (у т.ч. ПДВ - 48860,00 грн.);

- від 14.05.2015 №81 на суму 10800,00 грн. (у т.ч. ПДВ - 1800,00 грн.).

Суд врахував, що вказані ВН не містять посилання на виписування саме відповідно до договору від 12.03.2012 №1203, не зазначено прізвище, ім'я та по-батькові особи, яка отримувала товар. Отже ВН не містить ідентифікуючих ознак позивача, не доводять участь цього підприємства в прийнятті товару і не можуть вважатися такими, що містять повну інформацію про господарську операцію.

Надані в якості доказу замовлення товару рахунки-фактури не містять посилання на виписування саме до договору від 12.03.2012 №1203, розшифрування підпису (прізвище, ініціали) особи, яка виписала вказаний документ. Отже ВН, надані позивачем на обґрунтування формування витрат не відповідають вимогам до первинного бухгалтерського документа та не надають права позивачу на формування витрат.

Згідно з даними, зазначеними у ВН позивач придбавав КАС, карбамід, аміак водний. Однак позивач не надав жодної інформації щодо повного найменування товару, не надав сертифікатів якості (відповідності) на нього, що передбачено п.2.1 договору.

Тому суд дійшов висновку, що сторонами не було погоджено усіх істотних умов щодо предмету договору.

Відповідно до ч.1 ст. 638 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Ч.1 ст.712 ЦК України встановлено істотні умови для договору поставки: вид товару та строк (строки), в який він повинен бути переданий у власність покупця. Додатково за ст.266 Господарського кодексу України - кількість і якість, комплектність, номенклатура і асортимент (сортамент), порядок поставки (навантаження та відвантаження, доставка).

Позивач не надав жодних доказів погодження сторін щодо термінів, умов транспортування товару, його кількості та якості. Тому суд дійшов висновку, що вищевказаний договір фактично не був укладений, оскільки сторони не досягли погодженої волі щодо всіх істотних умов договору. Вказане підтверджує висновки відповідача про те, що господарські операції були зафіксовані лише на папері і реально не відбувалися.

Первинними бухгалтерськими документами для договорів поставки є видаткові накладні, однак вони у позивача належним чином не оформлені. Крім того вони не є доказом погодженої волі сторін договору щодо всіх його істотних умов. З урахуванням грошових сум, на які придбавався товар, часу оплату товару і дати складання ВН письмова форма щодо укладеного договору є обов'язковою.

Бухгалтерські документи є первинними і дають право на формування витрат та право на податковий кредит лише у разі реального здійснення операцій з відповідним контрагентом. Однак ВН від вищевказаних контрагентів складені з порушенням таких вимог, що не дає змогу встановити осіб, які брали участь у господарських операціях, та відповідно до яких договірних умов (реквізити договору) формуватимуться витрати позивача.

Суд звернув увагу, що як доказ переміщення придбаного товару позивач надав суду договір надання транспортних послуг, укладений з ТОВ «Промтранс-Черкаси» від 01.04.2015, а також товарно-транспортні накладні (а.с.79-85) (далі - ТТН).

З вказаних ТТН вбачається, що товар перевозився транспортними засобами марки Renault Premium днз СА8238ВК, DAF XF днз ВА7692АО, Fiat Doblo днз СА2087ВК, які згідно з даними Регіонального сервісного центру у Черкаській обласні не належать ТОВ «Промтранс-Черкаси». При цьому, договорів оренди вищевказаних транспортних засобів суду не надано, що ставить під сумнів факт надання ТОВ «Промтранс-Черкаси» позивачу транспортних послуг з перевезення мінеральних добрив.

Суд врахував, що позивач згідно з вищенаведеними ВН придбавав мінеральні добрива, зокрема аміачну воду, що має рідку форму.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про пестициди і агрохімікати" від 02.03.1995 №86/95-ВР агрохімікати - органічні, мінеральні і бактеріальні добрива, хімічні меліоранти, регулятори росту рослин та інші речовини, що застосовуються для підвищення родючості грунтів, урожайності сільськогосподарських культур і поліпшення якості рослинницької продукції.

Відповідно до абз. 1 ст. 11 вказаного Закону транспортування, зберігання, застосування, утилізація, знищення та знешкодження пестицидів і агрохімікатів та торгівля ними здійснюються відповідно до вимог, встановлених чинним законодавством, санітарними правилами транспортування, зберігання і застосування пестицидів і агрохімікатів та іншими нормативними актами.

Відповідно до п.п. 4.1.1. ДCанПіН 8.8.1.2.001-98, затверджених постановою Головного державного санітарного лікаря України від 3 серпня 1998 року №1, агрохімікати входять у перелік небезпечних вантажів, які потребують спеціальних умов транспортування та виконання вантажно-розвантажувальних робіт.

Порядок, а також основні вимоги до забезпечення безпеки перевезень небезпечних вантажів автомобільними дорогами на всій території України, що є обов'язковими для виконання всіма українськими перевізниками, встановлені Правилами дорожнього перевезення небезпечних вантажів, затвердженими наказом Міністерства внутрішніх справ України від 26 липня 2004 року № 822 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 20 серпня 2004 року № 1040/9639) (далі - Правила). Оскільки карбамідно-аміачна суміш та аміачна вода за своїми фізичко-хімічними властивостями є небезпечним товаром відповідно до п.1.5 Порядку, тому суд вважає, що належні докази перевезення товару є істотними для висновків про те, чи здійснювалися фактично відповідні правочини.

Згідно з п.1.3. Правил небезпечні вантажі дозволено перевозити автомобільним транспортом тільки у випадках, якщо вони згідно з вимогами ДОПНВ і цих Правил допущені до перевезення та коли всі вимоги щодо перевезення таких вантажів виконані. Забороняється розвантажувати небезпечний вантаж, якщо були виявлені недоліки, які можуть негативно вплинути на безпеку розвантаження. Контроль має здійснюватись вантажоодержувачем. (п.11.3 Правил).

Таким чином, законодавством передбачено обов'язкову наявність документів про транспортування товару, який є небезпечним вантажем, страхування відповідальності, підтвердження сертифікатами відповідності тощо, які одночасно з іншими є доказами отримання такого товару.

Суд встановив відсутність у позивача таких документів на товар, який має небезпечні властивості, що свідчить про те, що товар не перевозився, не передавався покупцю.

Як доказ зберігання товару на складі позивач надав до суду оборотно-сальдову відомість по рахунку 631 за 2015 рік. Водночас, не зважаючи на зобов'язання суду, позивач не надав жодних доказів прийняття товару на склад, у т.ч. перевірки його якості, кількості, переміщення товару на складі та вибуття зі складу, що є додатковим підтвердженням безтоварності операцій.

Крім того відповідно до абз. 2 ст. 11 Закону України "Про пестициди і агрохімікати" особи, діяльність яких пов'язана з транспортуванням, зберіганням, застосуванням пестицидів і агрохімікатів та торгівлею ними, повинні мати допуск (посвідчення) на право роботи із зазначеними пестицидами і агрохімікатами.

Водночас позивач не надав доказів допуску на право роботи із агрохімікатами своїх працівників.

Тому, суд дійшов висновку, що відповідач не довів зміни свого майнового стану у зв'язку з вищевказаними правочинами, отже не підтвердив правомірність формування за рахунок них відповідного розміру витрат.

Згідно з даними акту про результати проведення перевірки ТОВ "Екобуд-Інвест" з питань дотримання податкового законодавства за період вбачається, що до ЄДРПОУ внесено запис пр. не підтвердження відомостей про юридичну особу, а чисельність працівників згідно з даними звіту 1-ДФ становить 1 особа.

Як вбачається з матеріалів справи первинні документи з боку ТОВ "Екобуд-Інвест" підписані ОСОБА_1

Разом з тим, відповідно до протоколу допиту вказаної особи від 15.03.2015 у межах кримінального провадження №0000097 ОСОБА_1 повідомила, що жодних первинних бухгалтерських документів не підписувала, до діяльності ТОВ "Екобуд-Інвест" ніякого відношення не має, а товариство зареєстровано без її відома.

Крім того, допитана у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_1 не змогла пояснити який товар був проданий позивачу та які документи оформлювались за наслідками господарських операцій.

У зв'язку з вищевикладеними обставинами справи суд дійшов висновку, що реально господарські відносини за вказаними документами у вказаний період між позивачем та його контрагентом з урахуванням часу, місця та необхідності затрати зазначених ресурсів не відбувалися, а їх складення було направлено на отримання податкової вигоди.

Отже позивач не підтвердив формування витрат відповідно до договору від 12.03.2015 №1203 за вищевказаними видатковими накладними.

Включення до складу витрат вартості товарів за безтоварними операціями з ТОВ "Екобуд-Інвест" вплинуло на визначення податкового кредиту позивача та відповідно розрахунок сум ПДВ, що підлягають сплаті до бюджету.

Суд зауважує, що право на формування податкового кредиту виникає у разі реального здійснення правочинів відповідно до вимог ст.198 ПК України. Таким чином формування податкового кредиту за рахунок безпідставного віднесення на витрати відповідних сум за договірними зобов'язаннями є необґрунтованим.

Згідно з підп. "а" пункту 198.1 ст. 198 ПК України у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг виникає право на віднесення сум податку до податкового кредиту. Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (пункт 198.3 ст.198 ПК України).

Підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, є видана на вимогу покупця платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, податкова накладна. Вимоги до обов'язкових реквізитів для податкових накладних визначені ст.201 ПК України. Вона є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Отже позивач не мав права на включення відповідних сум ПДВ до складу податкового кредиту.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому в силу положень частини 2 статті 77 вказаного Кодексу в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи, що під час судового розгляду справи висновків акту податкової перевірки не спростовано, не підтверджено віднесення на витрати та взяття відповідно сум податкового кредиту позивачем за правовідносинами із вказаним контрагентом у відповідний період, тому суд дійшов висновку, що відповідач діяв у межах, відповідно та у спосіб, визначений діючим законодавством, при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, отже позов є необґрунтованим, безпідставним та задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 6, 9, 14, 242-245, 255, 295, 370 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Копію рішення направити особам, які беруть участь у справі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. У разі застосування судом частини третьої статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.А. Гайдаш

Рішення суду складене у повному обсязі 17.09.2018.