Справа № 820/4851/18
Суддя: Волошин Д.А.
Дата ухвалення: 2018-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2018 р. № 820/4851/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Волошина Д.А.,

за участю секретаря судового засідання - Ломаги А.А.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - Сафронової К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді і виплату грошового та речового забезпечення, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції у Харківській області від 22.05.2018 р. № 563 "Про накладення дисциплінарних стягнень на працівників Харківського ВП ГУНП в Харківській області" в частині начальника СРПП № 2 Харківського ВП ГУНП капітана поліції ОСОБА_1 про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції; визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Харківській області від 25.05.2018 року № 123 о/с в частині звільнення капітана поліції ОСОБА_1начальника сектору реагування патрульної поліції № 2 Харківського відділу поліції ГУНП в Харківській області зі служби в поліції згідно з пунктом 6 (у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліції"; поновити ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді начальника сектору реагування патрульної поліції № 2 Харківського відділу поліції ГУНП в Харківській області з поновленням та виплатою йому всього передбаченого чинним законодавством грошового та речового забезпечення за встановленими нормами відповідно до його посади, спеціального звання та вислуги за час вимушеного прогулу з 25.05.2018 року по день поновлення на роботі, зарахувавши час вимушеного прогулу у загальний строк служби в поліції.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що наказом начальника Головного управління Національної поліції України в Харківській області генералом поліції третього рангу Бех О.В. № 563 від 22.05.2018 начальник сектору реагування патрульної поліції № 2 Харківського відділу поліції ГУНП в Харківській області капітан поліції ОСОБА_1 був звільнений з органів внутрішніх справ України згідно з Законом України «Про Національну поліцію» у запас Збройних сил за п. 6 ч. 1 ст. 77 цього Закону/ у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби. Згідно оскаржуваного наказу про звільнення, ОСОБА_1 був звільнений за результатами проведення службового розслідування, по завершенню якого в діях позивача було встановлено наявність складу дисциплінарного проступку, за який відповідно до ч. 15 ст. 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України «Про дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України», застосовується як крайній захід дисциплінарного впливу, звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ.

За результатами службового розслідування дисциплінарний проступок полягав у порушенні позивачем вимог ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 № 3460 - IV, поширеного на поліцейських Законом України № 901 - VIII, вимог ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», в частині неухильного дотримання Конституції України, інших нормативно - правових актів, що регламентують діяльність поліції, Присяги поліцейського, ненадання невідкладної медичної допомоги особі, який опинився внаслідок дій старшого сержанта поліції ОСОБА_5 у небезпечному для його здоров'я стані, невжиття необхідних заходів з метою надання допомоги потерпілому ОСОБА_6, вимог п. 4 розділу ІІ Інструкції про порядок ведення єдиного обліку в органах поліції заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події, затвердженої наказом МВС України від 06.11.2015 № 1377 у частині невжиття заходів запобігання правопорушення та його припинення, ненадання допомоги особі, яка її потребує, не охорони місця події і неповідомлення про саму подію до найближчого органу поліції, вимог п. 12.13 Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів затвердженої наказом МВС України від 21.08.1998 № 622, у частині недотримання порядку перевезення зброї, вимог статті 12 розділу ІІІ Закону України «Про мисливське господарство та полювання», у частині полювання без одержання в установленому порядку дозволу на добування мисливських тварин, вимог ст. 20, розділу ІІІ Закону України «Про мисливське господарство та полювання», у частині полювання без належного на те дозволу, у заборонений час, а саме: у темний період доби (пізніше години після заходу сонця і раніше години до його заходу), з використанням приладів нічного бачення, вимог п.п. 6 п. 10 розділу І Інструкцію з заходів безпеки при поводженні зі зброєю, затвердженої наказом МВС України від 01.02.2016 № 70, у частині залишення зброї, яка йому належить без нагляду. Позивач свою вину не визнає. Вважає, що він діяв відповідно до вимог норм чинного законодавства, порушень службової дисципліни не допускав. Висновок службового розслідування базується лише на припущеннях. Звільнення позивача із займаної посади не відповідає тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку. Комісією службового розслідування при прийнятті рішення про звільнення позивача не визначено і не обґрунтовано застосування найсуворішого виду дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з займаної посади.

Позивач зазначає, що затвердження висновку службового розслідування та виконання дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з ОВС відбулося з порушенням вимог ч. 2 ст. 18 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 № 3460 - IV, оскільки останній 22.05.2018 знаходився на лікарняному, що підтверджується відповідним листом непрацездатності.

Ухвалою судді від 04 липня 2018 року відкрито провадження у даній адміністративній справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного провадження на 26 липня 2018 року об 11:30 год.

Представник відповідача у задоволенні позовних вимог заперечував, посилаючись на обставини, що були зазначені в матеріалах службового розслідування, просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Вивчивши доводи адміністративного позову, з'ясувавши позиції сторін по справі, розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив наступні обставини.

За матеріалами справи судом встановлено, що позивач з 1998 р. проходив безперервну публічну службу в органах внутрішніх справ України, а з 07.11.2015 р. продовжив публічну службу в лавах Національної поліції України, був призначений на посаду начальника сектору реагування патрульної поліції № 2 Харківського відділу поліції ГУНП в Харківській області, мав спеціальне звання капітана поліції.

19.05.2018 близько 22.00 до громадянина ОСОБА_7, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 завітали його знайомі начальник СРПП № 2 Харківського ВП капітан поліції Чирков Д.О. та поліцейський СРПП № 1 Харківського ВП старший сержант поліції ОСОБА_5. після чого останні на автомобілі «BA3-21213», н.з. НОМЕР_2, яким користується ОСОБА_7, вирушили у напрямку с. Степанівка, Краснокутського району, при цьому взяли із собою карабін «BLASER R-93 STAND ART» з приладом нічного бачення, який зареєстрований та належить капітану поліції ОСОБА_1

20.05.2018 близько 00.30 перебуваючи на польовій дорозі, неподалік від с. Степанівка, старший сержант поліції ОСОБА_5., вийшов з автомобіля «BA3-21213», н.з. НОМЕР_2, дістав карабін «BLASER R-93 STANDART» з прибором нічного бачення, прицілившись, побачив у лісосмузі на відстані близько 200 метрів силует, помилково сприйнявши його за козу, яка присіла та здійснив один постріл з вказаного карабіну, у напрямок даної цілі. Вирішивши на власний розсуд, що промахнувся, ОСОБА_5. разом з ОСОБА_1 та ОСОБА_7 поїхали далі. Проїхавши близько 300 метрів, останні зустріли на дорозі автомобіль «MITSUBISHI PAJERO», водій якого повідомив їм, що вони своїм пострілом поранили його знайомого - громадянина ОСОБА_6 У подальшому останні поїхали до місцезнаходження ОСОБА_6 та допомогли доставити його до Краснокутської ЦРЛ.

Перелічені вище події були кваліфіковані відповідачем як порушення вимог ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, вимог ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», Присяги поліцейського, ненадання невідкладної медичної допомоги особі, який опинився внаслідок дій старшого сержанта поліції ОСОБА_5 у небезпечному для його здоров'я стані, невжиття необхідних заходів з метою надання допомоги потерпілому ОСОБА_6, вимог п. 4 розділу ІІ Інструкції про порядок ведення єдиного обліку в органах поліції заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події, затвердженої наказом МВС України від 06.11.2015 № 1377 у частині невжиття заходів запобігання правопорушення та його припинення, ненадання допомоги особі, яка її потребує, не охорони місця події і неповідомлення про саму подію до найближчого органу поліції, вимог п. 12.13 Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів затвердженої наказом МВС України від 21.08.1998 № 622, у частині недотримання порядку перевезення зброї, вимог статті 12 розділу ІІІ Закону України «Про мисливське господарство та полювання», у частині полювання без одержання в установленому порядку дозволу на добування мисливських тварин, вимог ст. 20, розділу ІІІ Закону України «Про мисливське господарство та полювання», у частині полювання без належного на те дозволу, у заборонений час, а саме: у темний період доби (пізніше години після заходу сонця і раніше години до його заходу), з використанням приладів нічного бачення, вимог п.п. 6 п. 10 розділу І Інструкцію з заходів безпеки при поводженні зі зброєю, затвердженої наказом МВС України від 01.02.2016 № 70, у частині залишення зброї, яка йому належить без нагляду.

За цими подіями було призначено службове розслідування, результати якого оформлені висновком від 22.05.2018 р.

Наказом ГУ НП в Харківській області №563 від 22.05.2018 р. на позивача було накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в Національній поліції.

Наказом ГУ НП в Харківській області від 25.05.2018р. № 123 о/с накладене дисциплінарне стягнення було виконано, позивач був звільнений зі служби, внаслідок чого правовідносини з проходження публічної служби припинились.

Наказом ГУ НП в Харківській області від 31.08.2018р. № 239 о/с внесені зміни до наказу № 123 від 25.05.2018р. в частині дати звільнення позивача, а саме звільнивши позивача з 09.06.2018, з огляду на наявність листка непрацездатності ОСОБА_1 в період з 22.05.2018 - 08.06.2018.

Як з'ясовано судом, юридичною підставою для прийняття спірного рішення владним суб'єктом обрано положення ст. 18 Закону України «Про національну поліцію», ст.7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, а фактичною підставою послугували судження владного суб'єкта про вчинення працівником поліції діяння з порушення службової дисципліни та Присяги працівника поліції, а саме: ненадання допомоги особі, яка її потребує, невжиття заходів запобігання правопорушення та його припинення, не охорони місця події і неповідомлення про саму подію до найближчого органу поліції, недотримання порядку перевезення зброї, у частині полювання без належного на те дозволу, у заборонений час, у частині залишення зброї, яка йому належить без нагляду.

Перевіряючи відповідність закону зокрема ч. 2 ст. 2 КАС України, юридичних та фактичних мотивів прийняття спірного наказу, суд відмічає, що правовідносини з проходження публічної служби в органах та підрозділах Національної поліції України унормовані, насамперед, приписами Закону України «Про Національну поліцію», а у неврегульованих цим актом питаннях до згаданих відносин у субсидіарному порядку можуть бути застосовані приписи Закону України «Про державну службу» та Кодексу законів про працю України у тій частині, котра не суперечить самій суті служби в поліції.

Позивач в судовому засіданні зазначив, що здійснював перевезення зброї з метою її продажу, оскільки знайомий ОСОБА_5 громадянин ОСОБА_7 домовився з потенційним покупцем. Зброя перевозилась у чехлі, в розібраному та розрядженому стані та знаходилась між сидіннями. Під час руху попросив зупинити автомобіль та відійшов до туалету. В цей час ОСОБА_5. достав зброю та зробив один постріл. Почувши постріл та підійшовши до автомобіля побачив ОСОБА_5 з карабіном, запитав у нього куди він вистрілив. ОСОБА_5. відповів що побачив нібито тварину та здійснив по ній постріл, після чого продовжили рух. Проїхавши близько 150 метрів, на зустріч рухався автомобіль «MITSUBISHI PAJERO», водій якого зупинившись, повідомив, що вони пострілом поранили його знайомого - громадянина ОСОБА_6 У подальшому поїхали до потерпілого, надали допомогу та доставили його до Краснокутської ЦРЛ.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_5. зазначив, що ОСОБА_1 хотів продати зброю, у зв'язку з чим його знайомий ОСОБА_7 домовився про зустріч з потенційним покупцем. Зброя перевозилась у чехлі, в розібраному та розрядженому стані та знаходилась між сидіннями. Під час руху ОСОБА_1 попросив зупинити автомобіль та відійшов до туалету. В цей час я без дозволу достав зброю та зробив один постріл. Почувши постріл та підійшовши до автомобіля ОСОБА_1, запитав у мене куди я вистрілив. Я пояснив, що побачив нібито тварину та здійснив по ній постріл але промахнувся, після чого ми продовжили рух. Проїхавши близько 300 метрів, нам на зустріч рухався автомобіль «MITSUBISHI PAJERO», водій якого зупинившись, повідомив, що пострілом поранили його знайомого - громадянина ОСОБА_6 У подальшому поїхали до потерпілого, надали допомогу перекривши рану та доставили його до Краснокутської ЦРЛ.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_9, пояснив, що 20.05.2018 ним в усній формі було повідомлено ОСОБА_1, ОСОБА_5 про проведення службового розслідування та було запропоновано надати пояснення, які містяться в матеріалах службового розслідування. Через брак часу, в зазначених поясненнях відсутнє посилання на особу та її посаду яка отримувала пояснення. В ході відбирання пояснень будь яких питань не ставилось. Висновок про полювання зроблений, оскільки позивач знаходився зі зброєю на дорозі біля лісової смуги.

Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань вбачається, що за фактом вказаної події внесені відомості за ст. 128 КК України № 0000219.

20.05.2018 року ОСОБА_5. повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення за ст. 128 КК України.

Щодо висновків службового розслідування в частині полювання без належного на те дозволу, у заборонений час та недотримання порядку перевезення зброї, суд зазначає що матеріали службового розслідування не містять даних, що позивач знаходився на полюванні та зброя перевозилась у зарядженому стані без спеціального чохла та спростовуються поясненнями позивача та допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_5. До суду також не подано доказів порушення справи або притягнення позивача до відповідальності у порядку встановленому законом за незаконне полювання.

Щодо висновків службового розслідування в частині ненадання допомоги особі, яка її потребує, судом встановлено, що позивач дізнавшись, що поранено людину вирушив на місце події та разом з іншими присутніми надав допомогу потерпілому доставивши його до Краснокутської ЦРЛ. Вказані обставини підтверджуються поясненнями позивача, ОСОБА_5., ОСОБА_7, ОСОБА_10, ОСОБА_11, які містяться в матеріалах службового розслідування.

Щодо висновків службового розслідування в частині невжиття заходів запобігання правопорушення та його припинення, суд зазначає що матеріали службового розслідування взагалі не містять даних, які саме дії позивач не вчинив, а повинен був їх вчинити, чим допустив порушення вимог чинного законодавства. В судовому засіданні представник відповідача таких дій також не зазначив.

Щодо висновків службового розслідування в частині залишення зброї, яка йому належить без нагляду, чим порушено вимоги п.п. 6 п. 10 розділу І Інструкцію з заходів безпеки при поводженні зі зброєю, затвердженої наказом МВС України від 01.02.2016 № 70, суд зазначає наступне. Матеріалами службового розслідування встановлено, що ОСОБА_5. використав карабін, який належить ОСОБА_1 за його відсутності та без відповідного дозволу останнього.

Відповідно до п. 1 розділу 1 Наказу МВС від 01.02.2016, № 70 "Про затвердження Інструкції із заходів безпеки при поводженні зі зброєю" (далі - Наказ № 70) ця Інструкція визначає систему заходів, спрямованих на забезпечення особистої безпеки поліцейських, запобігання загибелі, пораненням і травмуванню їх та інших осіб під час поводження з вогнепальною зброєю, ручним протитанковим і підствольним гранатометами, реактивною протитанковою і бойовою ручною гранатами (далі - зброя).

Згідно п. 3 наказу № 70 забезпечення особистої безпеки поліцейськими при поводженні зі зброєю є складовою частиною службової діяльності органів (закладів, установ) поліції і здійснюється під час: 1) вивчення матеріальної частини зброї, навчання правил та порядку її застосування і використання, заходів безпеки при поводженні зі зброєю і влучній стрільбі в закладах (установах) та за місцем служби в системі службової підготовки; 2) закріплення за поліцейськими вогнепальної зброї; 3) отримання і здачі зброї в черговій частині органу (закладу, установи) поліції; 4) виконання службових обов'язків поліцейськими з протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку; 6) постійного зберігання та носіння вогнепальної зброї і боєприпасів поліцейськими;7) чищення зброї; 8) вилучення зброї та боєприпасів;9) перевірок наявності та організації зберігання зброї і боєприпасів.

Поліцейський, за яким закріплена вогнепальна зброя, зобов'язаний:1) знати та точно виконувати вимоги, встановлені цією Інструкцією;2) забезпечити зберігання зброї і підтримувати її у справному та змащеному стані;3) отримавши вогнепальну зброю та боєприпаси, діяти відповідно до вимог, передбачених розділами III, IV цієї Інструкції;4) під час виконання службових обов'язків, проведення практичних стрільб постійно контролювати наявність отриманої зброї (боєприпасів) та не допускати випадіння її або витягування з кобури (спеціального спорядження) іншими особами;5) здати зброю і боєприпаси до чергової частини органу (закладу, установи) поліції негайно після виконання службових обов'язків. У разі неможливості своєчасного прибуття до органу (закладу, установи) поліції повідомити про це безпосереднього керівника і далі діяти за його наказом. (п.6 Наказу № 70).

Аналіз зазначених норм та зміст Наказу № 70 свідчить, що зазначений нормативно - правовий акт регулює відносини щодо поводження зі зброєю поліцейськими під час виконання службових обов'язків, навчальних стрільб та в інших випадках визначених інструкцією та тільки ту зброю яка за ними закріплена у встановленому законом порядку, як за працівниками поліції, відповідно до картки застереження.

За таких обставин твердження відповідача про порушення п.п. 6 п. 10 розділу І Інструкцію з заходів безпеки при поводженні зі зброєю, затвердженої наказом МВС України від 01.02.2016 № 70 є необґрунтованим.

Щодо висновків службового розслідування в частині не охорони місця події і неповідомлення про саму подію до найближчого органу поліції з боку позивача, суд зазначає наступне. В ході службового розслідування встановлено, що позивач не вжив заходів з охорони місця події, оскільки надавав допомогу потерпілому доставляючи його до Краснокутської ЦРЛ та особисто до органу поліції про цю подію не повідомляв. В судовому засіданні вказані обставини були підтверджені та позивачем не спростовані.

Вирішуючи спір, суд відзначає, що відповідно до ст. 12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України (затверджений Законом України від 22.02.2006 р. №№ 3460-IV; далі за текстом - Дисциплінарний статут) на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: 1) усне зауваження; 2) зауваження; 3) догана; 4) сувора догана; 5) попередження про неповну посадову відповідність; 6) звільнення з посади; 7) пониження в спеціальному званні на один ступінь; 8) звільнення з органів внутрішніх справ.

Порядок накладення дисциплінарних стягнень визначений ст.14 Дисциплінарного статуту, де, зокрема, указано, що при визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо (ч. 9 ст. 14).

Відповідно до ст. 14 Дисциплінарного статуту за кожне порушення службової дисципліни накладається лише одне дисциплінарне стягнення. У разі порушення службової дисципліни кількома особами дисциплінарне стягнення накладається на кожного окремо.

Оскільки у спірних правовідносинах до позивача було застосовано не найменше за тяжкістю дисциплінарне покарання, то суд вважає, що задля дотримання правила юридичної визначеності як невід'ємної складової запровадженого ст. 8 Конституції України принципу верховенства права, а також з метою додержання критеріїв законності рішень згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України відповідач був повинен у тексті спірного рішення з достатністю поза розумним сумнівом обґрунтувати і обраний до застосування вид дисциплінарного стягнення, і ступінь тяжкості скоєного дисциплінарного проступку, і заподіяну внаслідок проступку шкоду, і попередню поведінку особи, і ставлення особи до виконання службових обов'язків, і рівень кваліфікації особи.

Проте, у спірних правовідносинах відповідач встановленого обов'язку не виконав, у зв'язку з чим рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності, на думку суду, набуло нездоланних дефектів змісту.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Частиною 1 ст. 64 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що особа, яка вступає на службу в поліції, складає Присягу на вірність Українському народові такого змісту: "Я, (прізвище, ім'я та по батькові), усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов'язки".

З приписів наведених норм закону витікає, що формально дотримання Присяги є частиною службової дисципліни працівника поліції, але суть самої Присяги зумовлює можливість кваліфікації як її порушення не будь-якого дисциплінарного проступку, а лише діяння такого характеру, вчинення якого є несумісним з вірністю народу України, дотриманням вихідних засад Конституції України та забезпеченням основоположних прав і свобод людини.

Діяння позивача з не охорони місця події та особисте не повідомлення до органу поліції про цю подію, з урахуванням встановлених судом обставин спірних правовідносин (надання допомоги потерпілому доставляючи його до Краснокутської ЦРЛ) повністю відповідає порушенню службової дисципліни, але не може бути кваліфіковано саме як порушення Присяги поліцейського. Суд зазначає, що проступок який призвів до тяжких наслідків (поранення людини) був вчинений іншою особою.

Оцінивши добуті докази в їх сукупності за правилами ст.ст. 72-77, 90, 211 КАС України, суд доходить висновку, що владний суб'єкт не довів поза розумним сумнівом відповідності рівня тяжкості скоєного працівником поліції проступку рівню тяжкості обраної міри дисциплінарного покарання.

Відсутність належних та допустимих доказів урахування владним суб'єктом у спірних правовідносинах обов'язкових критеріїв за ст. 14 Дисциплінарного статуту (тяжкість проступку, обставини скоєння проступку, спричинена проступком шкода, попередня поведінка особи, визнання особою своєї вини, ставлення особи до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації) не залишає суду іншого варіанту дій, окрім як скасування спірного дисциплінарного стягнення з причини очевидної та явної необґрунтованості.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.ст. 72-77, 90, 211 КАС України, суд доходить висновку, що у спірних правовідносинах владний суб'єкт не забезпечив реалізацію управлінської функції відповідно до ч. 2 ст. 19 КАС України при виданні наказу про дисциплінарне покарання та наказу про звільнення зі служби.

Натомість факт порушення прав та інтересів позивача у спірних правовідносинах знайшов підтвердження проведеним судовим розглядом, що є визначеною процесуальним законом обставиною скасування спірного рішення владного суб'єкта.

Щодо посилань представника позивача на порушення відповідачем ч.2 ст.18 Дисциплінарного статуту в частині виконання дисциплінарного стягнення у формі звільнення з поліції, під час тимчасової непрацездатності, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 18 Дисциплінарного статуту передбачено, що такі дисциплінарні стягнення, як звільнення з посади та звільнення з органів внутрішніх справ, накладені на осіб рядового і начальницького складу, які тимчасово непрацездатні або перебувають у відпустці, відрядженні, виконуються після їх прибуття до місця проходження служби.

З наданого до суду листка непрацездатності № 760732, вбачається що ОСОБА_1 був на лікарняному в період з 22.05.2018 - 08.06.2018. Наказом ГУ НП в Харківській області від 25.05.2018р. № 123 о/с позивач був звільнений зі служби.

Наказом ГУ НП в Харківській області від 31.08.2018р. № 239 о/с внесені зміни до наказу № 123 від 25.05.2018р. в частині дати звільнення позивача, а саме звільнивши позивача з 09.06.2018, з огляду на наявність листка непрацездатності ОСОБА_1 в період з 22.05.2018 - 08.06.2018.

Таким чином суд приходить до висновку, що вказана обставина, враховуючи внесені до наказу зміни не є підставою для скасування оскаржуваного наказу.

Відповідно до частини 1 статті 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Враховуючи протиправність наказу про звільнення позивача, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 належить поновити на посаді начальника сектору реагування патрульної поліції № 2 Харківського відділу поліції ГУНП в Харківській області.

Частиною 2 статті 235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок № 100). Відповідно до пункту 2 Порядку № 100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

У спірних правовідносинах позивач був звільнений зі служби - 25.05.2018 р. В ході судового розгляду справи відповідачем внесені зміни до наказу про звільнення № 123 від 25.05.2018р. в частині дати звільнення позивача, а саме звільнивши позивача з 09.06.2018, з огляду на наявність листка непрацездатності ОСОБА_1 в період з 22.05.2018 - 08.06.2018. Доказів проведення нарахувань та розрахунків з позивачем за період з 25.05.2018 - 09.06.2018 до суду не надав. Отже 25.05.2018 згідно з ч. 3 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» фактично є останнім днем служби і робота працівника у цей день була оплачена у повному розмірі.

З наданої ГУ НП в Харківській області довідки про грошове забезпечення позивача вбачається, що середньомісячна заробітна плата складає 10548,16 грн., середньоденна заробітна плата складає 345,84 грн. Період вимушеного прогулу з 26.05.2018 - 12.09.2018, складає три місяці 17 днів, отже підлягає стягненню 37523,76 грн., які обраховані наступним чином (3 місяці * 10548,16 грн. = 31644,48 та 17 к.д.* 345,84 грн.). Ця сума підлягає виплаті на користь позивача з попереднім утриманням всіх податків (зборів, обов'язкових платежів).

Щодо вимоги про зарахування строку вимушеного прогулу ОСОБА_1. до стажу роботи в поліції, суд зазначає наступне.

У відповідності до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно - правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

За змістом ч. 8 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України позивачем в адміністративній справі є особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов.

Із наведених положень вбачається, що суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин та не може вирішувати вимоги, що направлені на майбутнє.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Позивачем на момент вирішення справи у суді не подано до суду доказів порушення його прав та інтересів в частині зарахування строку вимушеного прогулу до стажу роботи в поліції. Означена вимога направлена на майбутнє, а отже позов в цій частині не підлягає задоволенню.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 371 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби та присудження іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 61000, код НОМЕР_1) до Головного управління Національної поліції в Харківській області (вул. Жон Мироносиць, буд. 5, м. Харків, 61002, код 40108599) про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді і виплату грошового та речового забезпечення - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції у Харківській області від 22.05.2018 р. № 563 "Про накладення дисциплінарних стягнень на працівників Харківського ВП ГУНП в Харківській області" в частині начальника СРПП № 2 Харківського ВП ГУНП капітана поліції ОСОБА_1 про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Харківській області від 25.05.2018 року № 123 о/с в частині звільнення капітана поліції ОСОБА_1 начальника сектору реагування патрульної поліції № 2 Харківського відділу поліції ГУНП в Харківській області зі служби в поліції згідно з пунктом 6 (у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію".

Поновити ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 61000, код НОМЕР_1) на службі в поліції на посаді начальника сектору реагування патрульної поліції № 2 Харківського відділу поліції ГУНП в Харківській області.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Харківській області (вул. Жон Мироносиць, буд. 5, м. Харків, 61002, код 40108599) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 61000, код НОМЕР_1) грошове забезпечення за час вимушеного прогулу в розмірі 37523,76 грн. (тридцять сім тисяч п'ятсот двадцять три гривні 76 копійок).

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Звернути до негайного виконання рішення суду в частині поновлення на посаді та виплати заробітної плати у межах суми за один місяць в розмірі 10548,16 грн. (десять тисяч п'ятсот сорок вісім гривень 16 копійок).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 17 вересня 2018 року.

Суддя Д.А. Волошин