Справа № 826/20312/16
Суддя: Вівдиченко Т.Р.
Дата ухвалення: 2018-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Суддів За участю секретаряВівдиченко Т.Р. Беспалова О.О. Парінова А.Б. Борейка Д.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Нікея-ЛТД" на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 травня 2018 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Нікея-ЛТД" до Державної фіскальної служби України, Головного управління ДФС у м.Києві, Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання незаконними та скасування рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Нікея-ЛТД" звернувся до суду з позовом до Державної фіскальної служби України, Головного управління ДФС у м.Києві, Державної податкової інспекції у Печерському районі Голоного управління ДФС у м.Києві, в якому просив:

- визнати незаконним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві (далі - ДПІ у Печерському районі) від 19.05.2016 р. № ;

- визнати незаконним та скасувати рішення Головного управління ДФС у м. Києві (далі ГУ ДФС у м. Києві) від 01.09.2016 р. № 19553/10/26-15-10-01-35;

- визнати незаконним та скасувати рішення Державної фіскальної служби України (далі - ДФС) від 28.10.2016 р. № 23345/6/99-99-11-02-01-25.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 травня 2018 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погодившись з постановою суду, позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Нікея-ЛТД" звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, в апеляційній скарзі апелянт зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що несвоєчасність вручення позивачу акту перевірки є формальним порушенням.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення представників сторін, які з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 11.05.2016 року посадовою особою ДПІ у Печерському районі проведено камеральну перевірку ТОВ "НІКЕЯ-ЛТД", за результатами якої складено акт № 1133/26-55-11-05.

Працівниками податкового органу під час проведення перевірки встановлено, що платником податків, в порушення пункту 49.18 статті 49 ПК України, не подано податкову декларацію з податку на додану вартість за березень 2016 року.

19.05.2016 року ДПІ у Печерському районі прийнято податкове повідомлення-рішення № , яким до ТОВ "НІКЕЯ-ЛТД" застосовано штрафну фінансову санкцію в сумі 170,00 грн.

Не погодившись з даним рішенням ДПІ у Печерському районі, позивачем подано до ГУ ДФС у м. Києві скаргу від 02.07.2016 р. № 214.

За результатами розгляду скарги ТОВ "НІКЕЯ-ЛТД" ГУ ДФС у м. Києві прийнято рішення від 01.09.2016 року № 19553/10/26-15-10-01-35, яким залишено без змін податкове повідомлення-рішення ДПІ у Печерському районі від 19.05.2016 року № , а скаргу - без задоволення.

06.10.2016 року ТОВ "НІКЕЯ-ЛТД" звернулась до ДФС зі скаргою за № 255-2 на прийняті ДПІ у Печерському районі та ГУ ДФС у м. Києві рішення.

Рішенням ДФС від 28.10.2016 року № 23345/6/99-99-11-03-01-25 залишено без змін податкове повідомлення-рішення ДПІ у Печерському районі від 19.05.2016 року № та рішення, прийняте за результатами розгляду первинної скарги, а скаргу - без задоволення.

Позивач, не погоджуючись із прийнятим податковим повідомленням-рішенням, звернувся до суду з позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.1.1 ст. 1 Податкового кодексу України (далі ПК України), відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України ( у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно пункту 41.1 статті 41 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), контролюючими органами є органи доходів і зборів - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування єдиної державної податкової, державної митної політики в частині адміністрування податків і зборів, митних платежів та реалізує державну податкову, державну митну політику, забезпечує формування та реалізацію державної політики з адміністрування єдиного внеску, забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями при застосуванні податкового та митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску (далі - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику), його територіальні органи.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну фіскальну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2014 № 236 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), Державна фіскальна служба України (ДФС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок), державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового, митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску.

Пунктом 7 вказаного Положення передбачено, що ДФС здійснює повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи. ДФС та її територіальні органи є органами доходів і зборів.

Згідно з Положенням про Державну податкову інспекцію у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві остання є територіальним органом Державної фіскальної служби України, який підпорядковується ДФС та Головному управлінню ДФС у м. Києві.

Таким чином, ДПІ у Печерському районі є територіальним органом ДФС, а тому необґрунтованими є доводи позивача щодо відсутності у ДПІ у Печерському районі повноважень для прийняття спірного податкового повідомлення-рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для прийняття оскаржуваного рішення став висновок відповідача про порушення позивачем пункту 49.18 статті 49 ПК України.

Згідно п.п.16.1.2, 16.1.3 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України, платник податків зобов'язаний: вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів; подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

В силу п. 36.1, 36.2, 36.5 статті 36 Податкового кодексу України, податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов'язок виникає у платника за кожним податком та збором. Відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов'язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.

01.01.2015 року набрав чинності Закон України №71-VIIІ "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи", яким, зокрема, введено систему електронного адміністрування податку на додану вартість та внесено зміни в частині подання звітності з ПДВ та реєстрації податкових накладних.

Відповідно до абз.2 п.49.4 ст.49 Податкового кодексу України, податкова звітність з податку на додану вартість подається до контролюючого органу всіма платниками в електронній формі з дотриманням умов реєстрації електронного підпису підзвітних осіб порядку, визначеному законодавством.

Пунктом.49.3 ст.49 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на день подання звітності позивачем) визначено, що податкова декларація подається за вибором платника податків, якщо інше не передбачено цим Кодексом, в один із таких способів: а) особисто платником податків або уповноваженою на це особою; б) надсилається поштою з повідомленням про вручення та з описом вкладення; в) засобами електронного зв'язку в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством.

Згідно п.49.4 ст.49 Податкового кодексу України, платники податків, що належать до великих та середніх підприємств, подають податкові декларації контролюючому органу в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством.

Безпосередньо податкова звітність з податку на додану вартість подається в електронній формі до контролюючого органу всіма платниками податку з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством.

У разі розірвання контролюючим органом в односторонньому порядку договору про визнання електронних документів платник податків, договір з яким розірвано, має право до складання нового договору подавати податкову звітність у спосіб, визначений підпунктами "а" і "б" пункту 49.3 цієї статті.

Листом ДФС України від 19.01.2015 року №1403/7/99-99-19-03-01-17, розмішеним на офіційному сайті ДФС України, надано роз'яснення щодо подання звітів з ПДВ, а саме: починаючи з першого звітного періоду 2015 року (січень/І квартал), податкова звітність з ПДВ подається до контролюючого органу всіма платниками податку виключно в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством.

Наказом Міністерства фінансів України №1307 від 31.12.2015 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.01.2016 року за №137/28267, затверджено форми податкової накладної та Порядок заповнення податкової накладної.

При цьому, пунктом 2 Розділу ІІІ Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого Міністерством фінансів України №21 від 28.01.2016 р. та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.01.2016 р. за №159/28289, передбачено, що декларація та додатки до неї, а також інша податкова звітність з податку на додану вартість, зазначена у п.8 розділу І цього Порядку, подаються до контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податку, в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітній осіб у порядку, визначеному законодавством.

Таким чином, подача податкової декларації з податку на додану вартість за звітний період березень 2016 року в електронному вигляді є обов'язком позивача. А обов'язок зареєструвати податкову декларацією платника податку виникає у контролюючого органу за умови дотримання таким платником податку вимог ст. 49 ПК України.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 14.04.2016 року до ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м.Києві представником ТОВ "Нікея-ЛТД" подано декларацію з податку на додану вартість з додатками 2, 3, 4, 5 за звітний період березень 2016 року на паперових носіях.

Листом від 19.04.2016 р. № 15925/10-26-55-08-05 ДПІ у Печерському районі відмовило ТОВ "НІКЕЯ-ЛТД" у прийнятті податкової звітності з податку на додану вартість за березень 2016 року та запропоновано подати її повторно у спосіб, передбачений п.49.4 ст.49 Податкового кодексу України (а.с. 75).

Пізніше, ДПІ у Печерському районі проведено камеральну перевірку податкової звітності з податку на додану вартість ТОВ "НІКЕЯ-ЛТД" за березень 2016 року, за результатами якої складено акт від 11.05..2016 року № 1133/26-55-11-05.

Перевіркою встановлено, що ТОВ "НІКЕЯ-ЛТД", в порушення пункту 49.18 статті 49 ПК України, не подано податкову декларацію з податку на додану вартість за березень 2016 року.

У зв'язку із виявленим правопорушенням, 19.05.2016 року ДПІ у Печерському районі прийнято податкове повідомлення-рішення № , яким до ТОВ "НІКЕЯ-ЛТД" застосовано штрафну фінансову санкцію в сумі 170,00 грн.

Відповідно до пункту 120.1 статті 120 ПК України, неподання або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов'язаними нараховувати та сплачувати податки, збори податкових декларацій (розрахунків), - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 170 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.

Враховуючи, що ТОВ "НІКЕЯ-ЛТД" не було подано до контролюючого органу податкову декларацію з податку на додану вартість за березень 2016 року, ДПІ у Печерському районі правомірно застосовано до позивача штраф у сумі 170,00 грн.

Також, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від13 червня 2018 року по справі № 826/18105/16 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Нікея-ЛТД" - залишено без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 13 березня 2018 року - залишено без змін.

Рішенням Окружного адміністративного суду м.Києва від 13 березня 2018 року відмовлено позивачу у задоволенні вимог про визнання незаконним та скасування рішення ДПІ у Печерському районі м.Києва від 19.04.2016 року та зобов'язання ДПІ прийняти податкову декларацію з податку на додану вартість за березень 2016 року з введенням до інформаційних баз даних відомостей.

З огляду на вищевказане, вірним є висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для скасування податкового повідомлення-рішення ДПІ у Печерському районі від 19.05.2016 року № та необґрунтованість позовних вимог у цій частині.

Також, погоджується колегія суддів з висновком суду першої інстанції про те, що порушення контролюючим органом під час прийняття спірного рішення вимог п. 86.8 ст. 86 ПК України не є підставою для скасування правомірного рішення податкового органу.

Щодо позовних вимог про скасування рішення ГУ ДФС у м. Києві від 01.09.2016 р. № 19553/10/26-15-10-01-35 та рішення ДФС від 28.10.2016 р. № 23345/6/99-99-11-02-01-25, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Так, завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи у публічно-правових відносинах.

У справі за конституційним поданням щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) Конституційний Суд України в Рішенні від 1 грудня 2004 року N 18-рп/2004 дав визначення поняттю "охоронюваний законом інтерес", який вживається в ряді законів України, у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "право" (інтерес у вузькому розумінні цього слова), який розуміє як правовий феномен, що: а) виходить за межі змісту суб'єктивного права; б) є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб'єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним... <...> поняття "охоронюваний законом інтерес" у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "право" має один і той же зміст.

Отже, до адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється, позаяк підставою для звернення особи до суду з позовом є її суб'єктивне уявлення, особисте переконання в порушенні прав чи свобод. Однак обов'язковою умовою здійснення такого захисту судом є об'єктивна наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду.

З огляду на вказане, рішення про результати розгляду скарг не відповідає критерію юридичної значимості, не створює для платника жодних правових наслідків у вигляді виникнення, зміни або припинення його прав та не породжують для нього будь-яких обов'язків, оскільки за своєю суттю лише підтверджує підстави прийняття податкового повідомлення-рішення.

За таких обставин, вірними є висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ТОВ "НІКЕЯ-ЛТД" про визнання незаконними та скасування рішення ГУ ДФС у м. Києві від 01.09.2016 р. № 19553/10/26-15-10-01-35 та рішення ДФС від 28.10.2016 р. № 23345/6/99-99-11-02-01-25.

Колегією суддів враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю ТОВ "НІКЕЯ-ЛТД" та відсутність правових підстав для їх задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Нікея-ЛТД" залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Судді Вівдиченко Т.Р. Беспалов О.О. Парінов А.Б.

Повний текст постанови виготовлено 17.09.2018 року