Справа № 813/3597/15
Суддя: Сапіга Віталій Петрович
Дата ухвалення: 2018-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2018 рокуЛьвів№ 876/5070/18

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Сапіги В.П.,

суддів: Довгої О.І., Запотічного І.І.,

за участі: секретаря судових засідань ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Червоноградської об'єднаної державної податкової інспекції головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 15 травня 2018 року, ухвалене в м.Львові під головуванням судді Грень Н.М., повний текст якого складено 22.05.2018, у справі за адміністративним позовом Державного підприємства "Львіввугілля" в особі відокремленого підрозділу "Шахта "Великомостівська" до Червоноградської об'єднаної державної податкової інспекції головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області про скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство «Львіввугілля» в особі відокремленого підрозділу «Шахта «Великомостівська» звернулося в суд з позовом до Державної податкової інспекції у м. Червонограді головного управління Міндоходів у Львівській області (правонаступник - Червоноградська об'єднана державна податкова інспекція головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області), в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 19.05.2015.

Позивач подав заяву про уточнення позовних вимог, згідно з якою штрафні санкції, застосовані на підставі статті 119 Податкового кодексу України (далі ПК України), ним не оскаржуються.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржуване рішення прийнято на підставі акта перевірки за несвоєчасну сплату податку на доходи фізичних осіб, однак відповідачем застосовано штраф у розмірі 50% та 75 % згідно п. 127.1 ст. 127 ПК України в той час, як до ВП «Шахта «Великомостівська» ДП «Львіввугілля» протягом 1095 днів не підлягали застосовуванню штрафні санкції саме за повторне вчинення діянь. Також зазначив, що нарахована та несплачена з 01.10.2011 по 30.09.2014 сума податку на доходи фізичних осіб (далі ПДФО) з заробітної плати станом на момент прийняття податкового повідомлення-рішення частково знаходилась за межами встановленого п. 102.1 ст. 102 ПК України строку давності 1095 днів, а відтак, визначене грошове зобовязання за основним платежем в оспорюваному податковому повідомленні-рішенні відбулось з порушенням строку давності, тому прийняте на основі таких висновків податкове повідомлення-рішення є протиправним і підлягає скасуванню.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 15.05.2018 адміністративний позов задоволено повністю з врахуванням того, що контролюючий орган безпідставно застосував до позивача штрафну санкцію в розмірі 50% та 75% за перевірений період, а оскільки частину оскаржуваного податкового повідомлення-рішення виокремити неможливо, то суд таке скасував повністю.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, його оскаржила Червоноградська ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області. Вважає його неправомірним, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права, у звязку з чим просить таке скасувати та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що стороною позивача визнається факт вчинення порушення пп.168.1.5. п.168.1 ст. 168 ПК України, а відповідальність за вказані дії визначена у статті 127 ПК України. Зазначає, що для настання відповідальності, передбаченої ст. 127 ПК України, достатнім є вчинення платником податків, в тому числі податковим агентом, і однієї дії, що тягне за собою відповідальність, зокрема не сплати податок до виплати доходу на користь платників податку на доходи фізичних осіб (в даному випадку не сплати ПДФО до виплати заробітної плати, якщо така виплата затримується чи проводиться не в повному обсязі нарахованої заробітної плати). Враховуючи встановлений судом факт наявності у діях позивача порушення вимог пп.168.1.5. п.168.1 ст. 168 ПК України, вважає неправомірним скасування податкового повідомлення-рішення в повному обсязі та звільнення позивача від будь-якої відповідальності за вчинене правопорушення. Також вказує, що суд першої інстанції в порушення ст. 76 КАСУ неправомірно не врахував долучений при новому розгляді справи розрахунок штрафних санкцій в розмір 25 % .

Подаючи відзив на апеляційну скаргу, ДП "Львіввугілля" в особі відокремленого підрозділу "Шахта "Великомостівська" вважає рішення суду першої інстанції законним, винесеним з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому просить залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, перевіривши повноту встановлення обставин справи, правильність їх юридичної оцінки, обговоривши апеляційну скаргу в межах її доводів, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що Державною податковою інспекцією у м.Червонограді головного управління Міндоходів у Львівській області у період з 16.03.2015 по 27.04.2015 року проведено планову виїзну перевірку відокремленого підрозділу Шахта Великомостівська Державного підприємства Львіввугілля з питань дотримання вимог податкового законодавства, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2011 по 30.09.2014, за результатами якої складено акт від 06.05.2015 № 200/2200/26307799.

Перевіркою встановлено ряд порушень, в тому числі, порушення п.54.2 ст.54, п.57.1 ст.57, пп.168.1.2, пп.168.1.5 п.168.1 ст.168, абзацу а п.171.2 ст.171, абзацу а п.176.2 ст.176 ПК України в частині несвоєчасно сплаченої суми самостійно визначеного податкового зобовязання з ПДФО в сумі 24109763,80 грн та в частині заборгованості по ПДФО станом на 30.09.2014 в сумі 3742762,82 грн.

На основі висновків перевірки контролюючий орган 19.05.2015 прийняв податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 про збільшення суми грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб із доходів у формі заробітної плати за основним платежем 3742762,82 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в сумі 17439911,47 грн.

Позивач, вважаючи зазначене рішення податкового органу незаконними, звернувся в суд з даним позовом.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 07.08.2017 постанову Львівського окружного адміністративного суду від 01.12.2015 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 10.03.2016 по даній справі скасовано та справу направлено на новий розгляд.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що контролюючий орган безпідставно застосував до позивача штрафну санкцію по утриманому і не перерахованому до бюджету податку на доходи фізичних осіб в розмірі 50% та 75% за період з жовтня 2011 року по вересень 2014 року, оскільки не застосовував до позивача штрафних санкції у відповідності до п. 127.1 ст. 127 ПК України протягом 1095 днів, що виключає наявність повторності та підстав для застосування штрафу у таких розмірах, а враховуючи, що частину оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, яку суд вважає неправомірним, виокремити неможливо, то таке податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню повністю.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку апеляційного суду частково відповідають фактичним обставинам справи, нормам матеріального права та є вірними.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України.

Згідно з пунктом 15.1 ст. 15 ПК України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об'єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об'єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Пунктом 38.2 ст. 38 ПК України визначено, що сплата податку та збору здійснюється платником податку безпосередньо, а у випадках, передбачених податковим законодавством - податковим агентом, або представником платника податку.

Відповідно до підпункту 14.1.180 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов'язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність податковим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 14.1.39 п. 14.1 ст. 14 ПК України грошове зобов'язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до пункту 54.1 статті 54 ПК України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Пунктом 54.2 ст. 54 ПК України визначено, що грошове зобов'язання щодо суми податкових зобов'язань з податку, що підлягає утриманню та сплаті (перерахуванню) до бюджету в разі нарахування/виплати доходу на користь платника податку - фізичної особи, вважається узгодженим податковим агентом або платником податку, який отримує доходи не від податкового агента, в момент виникнення податкового зобов'язання, який визначається за календарною датою, встановленою розділом IV цього Кодексу для граничного строку сплати податку до відповідного бюджету.

Порядок оподаткування доходів фізичних осіб регулюється розділом IV Податкового кодексу України.

Пунктом 54.2. ст. 52 ПК України визначено, що грошове зобов'язання щодо суми податкових зобов'язань з податку, що підлягає утриманню та сплаті (перерахуванню) до бюджету в разі нарахування/виплати доходу на користь платника податку - фізичної особи, вважається узгодженим податковим агентом або платником податку, який отримує доходи не від податкового агента, в момент виникнення податкового зобов'язання, який визначається за календарною датою, встановленою розділом IV цього Кодексу для граничного строку сплати податку до відповідного бюджету.

Згідно з підпунктом 54.3.5 пункту 54.3 статті 54 ПК України контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо: дані перевірок щодо утримання податків у джерела виплати, в тому числі податкового агента, свідчать про порушення правил нарахування, утримання та сплати до відповідних бюджетів податків і зборів, передбачених цим Кодексом, у тому числі податку на доходи фізичних осіб таким податковим агентом.

Самостійно визначені контролюючим органом платнику податку-податковому агенту грошові зобовязання узгоджуються у порядку, визначеному пунктом 56.1 статті 56 ПК України.

Зважаючи на те, що позивач-податковий агент самостійно визначив в податкових деклараціях податкове зобовязання з податку з доходів фізичних осіб і таке зобовязання, що підлягало утриманню та сплаті (перерахуванню) до бюджету вважається узгодженим податковим агентом в момент виникнення податкового зобов'язання, у контролюючого органу відсутні правові підстави для самостійного визначення податковому агенту грошового зобовязання з податку з доходів фізичних осіб за основним платежем, що передбачає повторне узгодження грошового зобовязання.

Водночас, з огляду на те, що дані перевірки позивача-податкового агента свідчать про наявність порушення правил сплати до відповідного бюджету податку на доходи фізичних осіб таким податковим агентом (податок на доходи фізичних осіб не сплачено), контролюючий орган вправі визначити грошове зобовязання зі штрафних санкцій, передбачених пунктом 127.1 статті 127 ПК України.

При вирішенні справи в частині застосування до позивача штрафних санкцій за несплату (неперерахування) податку з доходів фізичних осіб на підставі пункту 127.1 статті 127 ПК України колегія суддів враховує таке.

Згідно пп.168.1.1. п. 168.1. ст. 168 ПК України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобовязаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

Відповідно до пп. 168.1.2. п. 168.1. ст. 168 ПК України податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподаткованого доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише при умові одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету.

Підпунктом пп.168.1.5 . 168.1. ст.168 ПК України визначено, що якщо оподатковуваний дохід нараховується податковим агентом, але не виплачується (не надається) платнику податку, то податок, який підлягає утриманню з такого нарахованого доходу, підлягає перерахуванню до бюджету податковим агентом у строки встановлені ПКУ для місячного податкового періоду, тобто не пізніше 30 календарних днів, наступних за місяцем нарахування доходу. Таке зобовязання є узгодженим відповідно до п 54.2, не зважаючи на те, що працівник не є платником податку, тому що доходи ще не отримав. Але платником податку є податковий агент відповідно до п. 162.1 ПКУ.

Відповідно до п. 176.2. ст.176 ПК України особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов'язані своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок.

Згідно п.126.1. ст.126 ПК України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобовязання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобовязання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобовязання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Відповідно до п. 127.1. ст. 127 ПК України ненарахування, неутримання та/або несплата (неперерахування) податків платником податків, у тому числі податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету. Ті самі дії, вчинені повторно протягом 1095 днів, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 50 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету. Дії, передбачені абзацом першим цього пункту, вчинені протягом 1095 днів втретє та більше, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 75 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Колегія суддів зазначає, що у разі коли платник податків (в т.ч. податковий агент) не сплачує суми самостійно визначеного грошового зобовязання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник притягується до відповідальності у вигляді штрафу на підставі статті 126 ПК України. У разі коли платник податків (в т.ч. податковий агент) не сплачує (не перераховує) податків до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, такий платник притягується до відповідальності у вигляді штрафу на підставі статті 127 ПК України.

Отже, відповідальність за правопорушення, передбачене статтею 127 ПК України, може наставати у разі, коли платник податків, у тому числі податковий агент, допускає бездіяльність щодо нарахування, утримання та/або сплати (перерахування) податків до або під час виплати доходу на користь іншого платника, тобто взагалі відсутній факт виконання вказаних обов'язків платником податків (податковим агентом).

При цьому обов'язковою умовою для притягнення платника податків до відповідальності за вказаною статтею ПК України є встановлення обставин чи відбулася у спірному випадку виплата доходу, в які строки, чи сплачено податок на доходи фізичних осіб до або під час виплати доходу або у разі невиплати доходу у строки, встановлені ПК України для місячного податкового періоду.

Такі ж висновки висловив Верховний Суд у справі №817/481/17, приймаючи 21 серпня 2018 року постанову, які колегія суддів апеляційного суду в порядку ч. 5 ст. 242 КАС України приймає до уваги.

З оспорюваного податкового повідомлення-рішення, розрахунку штрафних санкцій вбачається, що штрафні санкції в сумі 17439911,47 грн застосовано на підставі пункту 127.1. ст. 127 ПК України у розмірі 25, 50 та 75 % від сум несплаченого податку з доходів фізичних осіб у встановлений законом строк, за яким у позивача станом на день нарахування штрафних санкцій відсутня заборгованість, та у розмірі 75 % від податку з доходів фізичних осіб в сумі 3742762,82 грн, за яким у позивача станом на день нарахування штрафних санкцій обліковується заборгованість та за якою визначено позивачу податкові зобовязання. У податковому повідомленні-рішенні позивачу визначено лише суму податку, яка складає 3742762,82 грн.

При цьому умовою нарахування штрафних санкцій у розмірі 50% або 75 % від сум несплаченого податку з доходів фізичних осіб у встановлений законом строк є вчинення дій, передбачених абзацом першим пункту 127.1. ст. 127 ПК України (ненарахування, неутримання та/або несплата (неперерахування) податків платником податків, у тому числі податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків), протягом 1095 днів повторно або втретє та більше.

Аналіз вказаної норми права дає підстави стверджувати, що застосування штрафу більшого розміру можливе у разі встановлення контролюючим органом повторності порушення протягом 1095 днів, яке зафіксовано в акті перевірки.

Відповідно до п.62.1. ст.62 ПК України, податковий контроль здійснюється, зокрема, шляхом перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Відповідно до п.86.1 ст.86 ПК України результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформляються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт.

Згідно ч.ч. 1,2 ст.77 КАС кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Визначаючи предмет доказування у справі, суд повинен виходити з обставин, якими контролюючий орган обґрунтовує свою позицію, при цьому належним доказом, яким встановлюється податкове правопорушення, є акт перевірки контролюючого органу.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 12.06.2018 у справі № 822/2198/17.

Як видно з долученого до матеріалів справи розрахунку повноти і своєчасності перерахування до бюджету утриманих сум податку доходів фізичних осіб, контролюючим органом застосовано до позивача штрафну санкцію у розмірі 50% та 75% суми податку, що була несвоєчасно перерахована до бюджету, при тому відповідачем не надано доказів винесення податкового повідомлення-рішення, яким позивачу була б збільшена сума грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб двічі протягом 1095, що передували прийняттю оскарженого податкового повідомлення-рішення.

Таким чином, судом встановлено, що контролюючий орган безпідставно застосував штраф у розмірі 50% та 75% суми податку, оскільки не застосовував до позивача штрафних санкції у відповідності до п. 127.1 ст. 127 ПК України протягом 1095 днів, що виключає наявність повторності та підстав для застосування штрафу у таких розмірах.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що контролюючим органом неправомірно застосовано до позивача штрафну санкцію по утриманому і не перерахованому до бюджету ПДФО в розмірі 50% та 75% за період з жовтня 2011 року по вересень 2014 року.

Крім того, пунктом 6 розділу І Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України 22.12.2010 №984 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12.01.2011за №34/18772 (в редакції на час спірних правовідносин), визначено, що факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та в повній мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів.

Згідно абзаців 1-4 п. 5.2. розділу ІІ цього Порядку у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті фактом порушення необхідно: чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів, що порушені платником податків, зазначити період (місяць, квартал, рік) фінансово-господарської діяльності платника податків та господарську операцію, в результаті якої здійснено це порушення, при цьому додати до акта письмові пояснення посадових осіб платника податків або його законних представників щодо встановлених порушень; зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку, навести регістри бухгалтерського обліку, кореспонденцію рахунків операцій та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків і зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення; у разі відсутності первинних документів або ненадання для перевірки первинних та інших документів, що підтверджують факт порушення, зазначити перелік цих документів.

З урахуванням вищевикладеного, акт перевірки контролюючого органу, в якому встановлено порушення платником податку статті 127 ПК України, має містити чіткі факти щодо строків виплати доходу, строків сплати податку на доходи фізичних осіб у відповідних податкових періодах, та, як наслідок, факти, які ґрунтуються на належних доказах (платіжні доручення, відомості нарахування та виплати заробітної плати), щодо несплати податку на доходи фізичних осіб до або під час виплати доходу.

Між тим, вказаної інформації акт перевірки від 06.05.2015 №200/2200/26307799 (т.1 а.с.164-172) не містить, і ця група обставин відповідачем не доводилася під час судового розгляду, що є додатковою підставою не доведення контролюючим органом складу податкового правопорушення, передбаченого статтею 127 ПК України, та безпідставне застосування штрафних (фінансових) санкцій.

Судом першої інстанції вірно вказано, що надаючи правову оцінку підставам відповідальності і розміру податкового зобов'язання, нарахованого контролюючим органом, суд не вправі підміняти собою такий орган та приймати рішення щодо зміни чи визначення суми податкового зобов'язання. Суд виключно досліджує прийняті рішення суб'єкта владних повноважень на предмет їх відповідності закону. Така позиція суду узгоджується із позицією Верховного суду України, викладеною в постанові Пленуму Верховного суду України №13 від 24.10.2008, згідно з якою суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймаючи замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень.

З огляду на це не заслуговують на увагу доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, що суд першої інстанції в порушення ст. 76 КАСУ неправомірно не врахував долучений при новому розгляді справи розрахунок штрафних санкцій в розмір 25 % .

Водночас необхідно вказати, що суд першої інстанції, скасовуючи оскаржуване рішення контролюючого органу, скасував його в повному обсязі, вважаючи, що частину оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, яку суд вважає неправомірним, виокремити неможливо. При тому суд першої інстанції своїм рішенням скасовує і штрафну санкцію в сумі 510 грн, застосовану на підставі п.119.2 ст.119 ПК України. Однак рішення суду не містить мотивів скасування податкового повідомлення-рішення в цій частині.

Як видно з акту перевірки №200/2200/26307799, що перевіркою дотримання позивачем встановленого порядку заповнення податкового розрахунку, достовірності, повноти відображення в ньому відомостей встановлено, що подання ВП «Шахта «Великомостівська» ДП «Львіввугілля» податкових розрахунків сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку і сум утриманого з них податку форми 1ДФ за І-ІV квартали 2013 року, І-ІІІ квартали 2014 року з порушенням встановлених вимог, зокрема допущено помилки при заповненні графи №2 невірно вказано реєстраційні номери облікових карток платників податків, чим порушено абзац «б» п.176.2 ст. 176 розділу ІV ПК України, розділу ІІІ Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, затверджені Наказом ДПА України від 24.12.2010 №1020, та розділу III Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, затвердженого Наказом Міндоходів України від 21.01.2014 №49.

За вчинення даного порушення до позивача застосовано штрафну санкцію на підставі п.119.2 ст. 119 ПК України в розмірі 510 грн, що підтверджується Розрахунком застосованих фінансових (штрафних) санкцій (Додаток до акту перевірки №200/2200/26307799 від 06.05.2015).

Відповідно до п.119.2. ст. 119 ПК України неподання, подання з порушенням встановлених строків, подання не у повному обсязі, з недостовірними відомостями або з помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку, а також суми отриманої оплати від фізичних осіб за товари (роботи, послуги), якщо такі недостовірні відомості або помилки призвели до зменшення та/або збільшення податкових зобовязань платника податку та/або до зміни платника податку, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 510 гривень.

Факт вчинення даного порушення позивачем в позовній заяві не заперечувався, жодних мотивів скасування податкового повідомлення-рішення в цій частині в позовній заяві та додаткових поясненнях не наведено. Крім того, 01 грудня 2015 року позивач подав до суду першої інстанції заяву, якою уточнив позовні вимоги в тому, що не оскаржує штрафні санкції за статтею 119 ПК України в сумі 510 грн у звязку з допущеною помилкою при заповненні графи №2 форми 1ДФ.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в цій частині, визнавши правомірним податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 19.05.2015 в частині збільшення суми грошового зобовязання за штрафною (фінансовою) санкцією через подання з порушенням встановлених вимог податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків (1-ДФ) згідно п.119.2 ст. 119 ПК України в розмірі 510 грн, оскільки встановлено відповідність в цій частині рішення суб'єкта владних повноважень вимогам чинного законодавства, яку ідентифіковано та можливо виокремити, а тому його необхідно в цій частині залишити в силі.

Водночас, беручи до уваги встановлене, колегія суддів вважає, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 19.05.2015 в частині збільшення суми грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 21182164,29 грн, де сума грошового зобовязання за основним платежем 3742762,82 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в розмірі 17439401,47 грн підлягає визнанню протиправним та скасуванню, оскільки встановлено невідповідність рішення суб'єкта владних повноважень в цій частини вимогам чинного законодавства, яку ідентифіковано та без неї оспорюваний акт в іншій частині не втрачає свою цілісність, значення. Отже, в цій частині оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін.

З врахуванням усіх вищенаведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв рішення в частині скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання за штрафною (фінансовою) санкцією, застосованою на підставі п.119.2 ст.119 ПК України, з неповним зясуванням обставин, що мають значення для справи, чим порушив норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим відповідно до вимог ст.317 КАС України в цій частині рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям в ній постанови.

Керуючись статтями 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Червоноградської об'єднаної державної податкової інспекції головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області задовольнити частково.

Скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 15 травня 2018 року у справі № 813/3597/15 в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Червонограді головного управління Міндоходів у Львівській області від 19 травня 2015 року № НОМЕР_1 щодо збільшення суми грошового зобовязання за штрафною (фінансовою) санкцією через подання з порушенням встановлених вимог податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків (1-ДФ) згідно п.119.2 ст. 119 ПК України в розмірі 510 (пятсот десять) грн 00 коп, та прийняти постанову, якою податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Червонограді головного управління Міндоходів у Львівській області від 19 травня 2015 року № НОМЕР_1 в цій частині залишити в силі.

В решті рішення Львівського окружного адміністративного суду від 15 травня 2018 року у справі № 813/3597/15 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя ОСОБА_3
судді ОСОБА_4
ОСОБА_5
Повне судове рішення складено 18.09.2018.