Справа № 826/18551/16
Суддя: Катющенко В.П.
Дата ухвалення: 2018-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

14 вересня 2018 року № 826/18551/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Катющенка В.П., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до проУповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ЄВРОБАНК» Кононця Вадима Валерійовича визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - Позивач, ОСОБА_1.) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ЄВРОБАНК» Кононця Вадима Валерійовича (далі по тексту - Відповідач, Уповноважена особа), в якому, з урахуванням заяви про зміну предмета позову, просить суд:

- визнати протиправними дії Уповноваженої особи про визнання нікчемним правочину за операцією з розміщення 15 червня 2016 року Позивачем коштів у сумі 180 000 грн., на картковому/поточному рахунку НОМЕР_2 з призначенням платежу «надходження коштів на депозит №ДВ-28644/UAH від 15.06.2016»;

- зобов'язати Уповноважену особу подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо ОСОБА_1, як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладами ПАТ КБ «ЄВРОБАНК» за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що Позивач є вкладником у розумінні Закону №№ 4452-VI, а тому Уповноваженою особою необґрунтовано обмежено право Позивача на отримання коштів за вкладом за рахунок Фонду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 01 грудня 2016 року відкрито провадження в адміністративній справі, закінчено підготовче провадження та призначено судовий розгляд справи на 15 червня 2017 року.

06 березня 2017 року від Уповноваженої особи до суду надійшло заперечення на позовну заяву, у якому Відповідач просив суд відмовити у задоволенні позову, з огляду на те, що перевірка правочинів на предмет їх нікчемності здійснювалась у межах визначених законом повноважень.

12 червня 2017 року Позивачем подано до суду заяву про зміну предмету позову.

14 червня 2017 року від Уповноваженої особи до суду надійшло заперечення на позовну заяву, у якому Відповідач додатково вказав на те, що правочин з внесення коштів на депозитний рахунок Позивача визнаний нікчемним з підстав передбачених п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону № 4452-VI. Якби Позивач не вчинив даний правочин, то мав би право вимагати кошти за вкладом у четверту чергу згідно ст. 52 цього Закону.

У зв'язку з неявкою сторін у судове засідання, які належним чином були повідомленні про дату, місце та час його проведення, судом відкладено розгляд справи на 15 серпня 2017 року.

15 серпня 2017 року від Уповноваженої особи до суду надійшло заперечення на позовну заяву, у якому Відповідач вказав на те, що Позивач не є вкладником в розумінні Закону № 4452-VI; зарахування коштів на рахунок Позивача мало місце всупереч вимогам рішення Правління НБУ №70-рш/БТ від 15 червня 2016 року «Про віднесення Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ЄВРОБАНК» до категорії проблемних», яким були встановлені обмеження щодо проведення банком будь-яких операцій за договорами, за результатами яких збільшується гарантована сума відшкодування за вкладами фізичних осіб Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, крім договорів, умовами яких передбачено поповнення вкладів фізичних осіб за рахунок відсотків».

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 листопада 2017 року адміністративну справу №826/18551/16 прийнято до провадження судді Катющенка В.П. та призначено до судового розгляду у судове засідання на 18 грудня 2017 року.

У судовому засіданні 18 грудня 2017 року розгляд справи відкладено на 01 лютого 2018 року.

У зв'язку з неявкою сторін у судове засідання 29.03.2018, які належним чином були повідомленні про дату, місце та час його проведення, зважаючи на заяву представника позивача про розгляд справи у письмовому провадженні, суд на підставі ч. 9 ст. 205 КАС України продовжив розгляд справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Між Позивачем та ПАТ КБ «ЄВРОБАНК» укладено договір від 15 червня 2016 року №ДВ-28644/UAH банківського вкладу (депозиту) з Правилами «Вклад на вимогу «Вільний доступ», згідно умов якого Банку приймає на зберігання від Вкладника або для нього грошові кошти у сумі 180 000 грн. на номер вкладного рахунку НОМЕР_2 та зобов'язується виплачувати Вкладникові суму вкладу та проценти на умовах, визначених цим договором.

На виконання умов Договору, відповідно до квитанції №240147 від 15 червня 2016 року кошти в сумі 180 000 грн. внесені на рахунок Позивача № НОМЕР_2, відкритий у ПАТ КБ «ЄВРОБАНК».

Рішенням Правління Національного банку України від 15.06.2016 № 70-рш/БТ віднесено ПАТ КБ «Євробанк» до категорії проблемних.

17.06.2016 рішенням Правління Національного банку України № 73-рш віднесено ПАТ КБ «Євробанк» до категорії неплатоспроможних.

На підставі зазначеного рішення виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 17.06.2016 № 1041 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ КБ «Євробанк» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку», відповідно до якого розпочато процедуру виведення ПАТ КБ «Євробанк» з ринку шляхом запровадженням в ньому тимчасової адміністрації на один місяць з 17.06.2016 по 16.07.2016 включно та призначено Уповноважену особу.

17.06.2016 Уповноваженою особою прийнято наказ № 1 «Про виконання обов'язків уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ КБ «Євробанк».

В подальшому, 21.06.2016 Уповноваженою особою прийнято наказ № 26 «Про організаційні заходи щодо перевірки договорів», відповідно до якого вирішено здійснити перевірку договорів, укладених ПАТ КБ «Євробанк» за період з 17.06.2014 по 17.06.2016, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», утворивши для цього відповідну комісію, а комісії здійснити таку перевірку до 07.07.2016 та надати відповідні пропозиції Уповноваженій особі.

Цього ж дня, Уповноваженою особою прийнято наказ № 27 «Про перевірку вкладів фізичних осіб», відповідно до якого вирішено, зокрема, здійснити перевірку документів, пов'язаних укладанням банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації договорів банківського вкладу (депозиту) та договорів банківського рахунку (поточних рахунків, в тому числі карткових) з вкладниками, а також обставин зарахування грошових коштів на рахунки таких осіб для визначення підстав можливого обмеження уповноваженою особою Фонду здійснення банком на час тимчасової адміністрації банківських операцій щодо виплати коштів вкладникам, для чого утворено відповідну комісію, а комісії здійснити таку перевірку у строк до 07.07.2016 включно та у строк до 08.07.2016 включно скласти та подати на розгляд Уповноваженій особі відповідні пропозиції.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду від 07.07.2016 № 1183 продовжено строк тимчасової адміністрації у ПАТ КБ «Євробанк» з 17.07.2016 по 16.08.2016 включно і повноваження Уповноваженої особи.

Відповідно до рішення Правління Національного банку України від 16.08.2016 № 215-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ КБ «Євробанк» виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 16.08.2016 № 1523 «Про початок процедури ліквідації ПАТ КБ «Євробанк» та делегування повноважень ліквідатора банку», відповідно до якого розпочато процедуру ліквідації ПАТ КБ «Євробанк» з 17.08.2016 до 16.08.2018 включно, призначено Уповноважену особу та делеговано їй всі повноваження ліквідатора ПАТ КБ «Євробанк» з 17.08.2016до 16.08.2018 включно.

Уповноваженою особою Фонду на адресу Позивача надіслано повідомлення від 22 грудня 2016 року №01-14.1.1/7476 про нікчемність правочину з розміщення коштів на власному поточному/картковому рахунку, яким повідомлено ОСОБА_1 про те, що правочин за операцією з розміщення 15 червня 2016 року коштів у сумі 180 000 грн. на картковому/поточному рахунку НОМЕР_2 з призначенням платежу «надходження коштів на депозит №ДВ-28644/UAH від 15.06.16р.» визнаний нікчемним на підставі п.п.7, 9 ч. 3 ст. 38 Закону № 4452-VI (а.с.98).

Не погоджуючись з не включенням Позивача до переліку вкладників, Позивач звернувся з даним позовом до суду.

Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.

У спірних правовідносинах суд враховує правові висновки Великої Палати Верховного Суду щодо застосування статті 38 Закону України № 4452-VI від 23.02.2012 "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (далі - Закон № 4452-VI) , викладені у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 826/1476/15.

Наведеним Законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Відносини, що виникають у зв'язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України (стаття 1).

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону №4452-VI Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Вкладником в розумінні пункту 4 частини першої статті 2 Закону № 4452-VI є - фізична особа (у тому числі фізична особа - підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Згідно з положеннями статті 27 Закону № 4452-VI Уповноважена особа Фонду складає перелік рахунків вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку.

Нарахування відсотків за вкладами припиняється у день початку процедури виведення Фондом банку з ринку (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність", - у день прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку).

Уповноважена особа Фонду протягом 15 робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку формує:

1) перелік рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню;

2) перелік рахунків вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4 - 6 частини четвертої статті 26 цього Закону;

3) переліки рахунків, за якими вкладники на індивідуальній основі отримують від банку відсотки за договорами, укладеними на умовах, що не є поточними ринковими умовами відповідно до статті 52 Закону України "Про банки і банківську діяльність", або мають інші фінансові привілеї від банку та осіб, які використовують вклад як засіб забезпечення виконання іншого зобов'язання перед цим банком, що не виконане;

4) перелік рахунків вкладників, що перебувають під арештом за рішенням суду;

5) перелік рахунків вкладників, вклади яких мають ознаки, визначені статтею 38 цього Закону. Кошти за такими вкладами виплачуються Фондом після проведення аналізу ознак, визначених статтею 38 цього Закону, у тому числі шляхом надіслання запитів клієнтам банку, у порядку та строки, встановлені Фондом, а також підтвердження відсутності таких ознак.

Виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр відшкодувань вкладникам для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку рахунків, за якими вкладник має право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду. Фонд не пізніше ніж через 20 робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку розміщує оголошення про початок відшкодування коштів вкладникам на офіційному веб-сайті Фонду.

Фонд також оприлюднює оголошення про початок відшкодування коштів вкладникам у газеті "Урядовий кур'єр" або "Голос України".

Інформація про вкладника в переліку рахунків вкладників має забезпечувати його ідентифікацію відповідно до законодавства.

Згідно з положеннями статей 37, 38 Закону № 4452-VI Фонд або його уповноважена особа наділені повноваженнями щодо виявлення факту нікчемності правочинів, тобто мають здійснити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою статті 38; прийняти відповідне рішення про виявлення факту нікчемності правочину і повідомити про це сторін правочину, а також вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності правочинів.

За змістом вищенаведених норм Закону № 4452-VI право перевірки правочинів на предмет перевірки виявлення серед них нікчемних не є абсолютним, а кореспондується з обов'язком встановити перед прийняттям рішення обставини, з якими Закон пов'язує нікчемність правочину, довести суду такі обставини. Тобто самого твердження про нікчемність правочину недостатньо для визнання його таким, оскільки воно нівелюється протилежним твердженням вкладника про дійсність вкладу.

Перелік передбачених частиною третьою статті 38 Закону № 4452-VI підстав, за яких правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, є виключним.

Також, згідно частини 3 статті 36 Закону № 4452-VI є нікчемними правочини, вчинені органами управління та керівниками банку після початку процедури виведення Фондом банку з ринку. Положення статті 228 ЦК України не можуть бути застосовані комісією банку чи уповноваженою особою Фонду при вирішення питання щодо віднесення правочинів до нікчемних для розширення переліку підстав нікчемності, визначених у частині третій статті 38, а також у частині 3 статті 36 Закону № 4452-VI

Загальні вимоги, додержання яких є необхідними для чинності правочину, врегульовані цивільним законодавством, положення якого не можуть бути застосовані комісією банку чи уповноваженою особою Фонду при вирішенні питання щодо віднесення правочинів до нікчемних для розширення переліку підстав нікчемності, визначених у частині третій статті 38, а також у частині 3 статті 36 Закону № 4452-VI. Про це зазначив Верховний Суд у п.41-43 вищезазначеної постанови від 04 липня 2018 року .

При цьому, суд акцентує увагу на тому, що за Законом № 4452-VI до такого переліку віднесені правочини, що вчинені (укладені) саме Банком. Щодо правочинів (у тому числі договорів), які укладені між фізичними чи юридичними особами - уповноважена особа таких повноважень не має за цим Законом.

У спірному випадку, Відповідач вважає нікчемним правочин з внесення через касу Банку на рахунок Позивача грошових коштів у сумі 180 000 грн., посилаючись, при цьому, на пункти 7 та 9 частини 3 статті 38 Закону № 4452-VI

Так, відповідно до указаних пунктів частини 3 статті 38 Закону № 4452-VI, правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав:

7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

9) здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов'язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

Втім, операція прийняття і зарахування на рахунок коштів не є правочином між Банком та Позивачем згідно зі статтею 202 ЦК України.

Здійснюючи операції з внесення (перерахування) коштів, банк не вчиняє окремі правочини, а виконує свої зобов'язання з обслуговування клієнтів банку, передбачені ЦК України, Законом України «Про банки і банківську діяльність», Інструкцією про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженою постановою Правління НБУ від 12 листопада 2003 року №492, та договорами з відповідними клієнтами банку.

Так, статтею 1062 Цивільного кодексу України встановлено, що на рахунок за банківським вкладом зараховуються грошові кошти, які надійшли до банку на ім'я вкладника від іншої особи, якщо договором банківського вкладу не передбачено інше. При цьому вважається, що вкладник погодився на одержання грошових коштів від іншої особи, надавши їй необхідні дані про рахунок за вкладом. Кошти, помилково зараховані на рахунок вкладника, підлягають поверненню відповідно до статті 388 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 10.12 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України №492 від 12.11.2003р., зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.12.2003р. за №1172/8493, кошти на вкладний (депозитний) рахунок фізичної особи можуть бути внесені вкладником готівкою, перераховані з іншого власного вкладного (депозитного) або поточного рахунку. Після закінчення строку або настання інших обставин, визначених законодавством України чи договором банківського вкладу, кошти з вкладного (депозитного) рахунку повертаються вкладнику шляхом видачі готівкою або в безготівковій формі на зазначений у договорі рахунок вкладника для повернення коштів чи за заявою вкладника на інший його рахунок. На вкладний (депозитний) рахунок фізичної особи можуть зараховуватися кошти, які надійшли на ім'я власника рахунку від іншої особи, якщо договором банківського вкладу не передбачено інше. У цьому разі вважається, що власник рахунку погодився на одержання грошових коштів від іншої особи, надавши їй необхідні дані про свій вкладний (депозитний) рахунок.

Відповідно до статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України врегульовано Законом України від 05.04.2001 № 2346-III «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».

Згідно п. 1.7 ст. 1 Закону №2346-III документ на переказ готівки - документ на переказ, що використовується для ініціювання переказу коштів, поданих разом з цим документом у готівковій формі.

Матеріали справи містять відповідним чином оформлену квитанцію №240147 від 15 червня 2016 року, яка підтверджує факт зарахування коштів в сумі 180 000 грн. на розрахунковий рахунок Позивача, згідно умов Договору, що не заперечує та не спростовує Відповідач.

За висновком Відповідача, внесення на рахунок Позивача коштів у сумі 180 000 грн. відбулось шляхом «дроблення» інших рахунків клієнтів Банку, цим самим збільшивши суму коштів, яка може бути повернута за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Разом з тим, Уповноважена особа не надала суду доказів на підтвердження того, що кошти на розрахунковий рахунок Позивача надійшли саме із рахунку іншого вкладника ПАТ КБ «ЄВРОБАНК». У вказаній квитанції у якості платника та отримувача коштів зазначений ОСОБА_1

Отже, внесення на банківський рахунок Позивача грошових коштів через касу Банку відповідає вимогам чинного законодавства.

За таких обставин суд приходить до висновку про те, що операція з внесення коштів на рахунок Позивача не належить до правочинів, передбачених ч. 2 ст. 38 Закону №4452-VI, які можуть бути перевірені Уповноваженою особою на предмет їх нікчемності та як наслідок визнані нікчемними. У той же час правова оцінка доводів, які можуть вказувати на недійсність правочину з інших підстав, ніж у зв'язку з його нікчемністю, не може бути надана під час розгляду та вирішення даної справи, оскільки юрисдикція адміністративних судів не поширюється на вирішення спорів про визнання договору недійсним.

Посилання Уповноваженої особи на рішення Правління НБУ №70-рш/БТ від 15 червня 2016 року «Про віднесення Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ЄВРОБАНК» до категорії проблемних», яким були встановлені обмеження щодо проведення банком будь-яких операцій за договорами, за результатами яких збільшується гарантована сума відшкодування за вкладами фізичних осіб Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, крім договорів, умовами яких передбачено поповнення вкладів фізичних осіб за рахунок відсотків» - не заслуговують на увагу, з огляду на те, що таке рішення адресоване посадовим особам Банку, а не владникам, відтак невиконання посадовими особами Банку рішення НБУ, навіть якщо і мало місце, не є саме по собі підставою для висновку про нікчемність правочину.

За висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 826/1476/15, якщо внаслідок проведених операцій Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, а не банку, завдані збитки (штучно збільшена сума гарантованих державою виплат), то ст. 38 Закону № 4452-VI не може бути застосована, а Фонд має звертатися до суду з вимогою про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину на підставі ст. 228 ЦК України. Лише за наявності рішення суду можна застосовувати до позивача будь-які наслідки недійсності нікчемного правочину за цією статтею.

Окрім того, за правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у цій же постанові, при виявленні нікчемних правочинів Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, його уповноважена особа чи банк не наділені повноваженнями визнавати правочини нікчемними. Правочин є нікчемним відповідно до закону, а не наказу банку, підписаного уповноваженою особою Фонду. Такий правочин є нікчемним з моменту укладення в силу закону незалежно від того, чи була проведена передбачена ч. 2 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» перевірка правочинів банку і виданий згаданий наказ. Наслідки нікчемності правочину також настають для сторін у силу вимог закону. Наказ банку не є підставою для застосування таких наслідків. Такий наказ є внутрішнім розпорядчим документом банку, який підписано уповноваженою особою Фонду - особою, що здійснює повноваження органу управління банку, не є актом індивідуальної дії у розумінні КАС, оскільки не створює жодних обов'язків для Позивача та безпосередньо не порушує прав Позивача.

Зазначені вище висновки Великої Палати Верховного Суду спростовують доводи Уповноваженої особи про те, що за наявності чинного наказу Уповноваженої особи «Щодо заходів, пов'язаних із наслідками виявлення нікчемним правочинів (договорів, операцій) за вкладами» від 24 листопада 2016 року №233-ОД Позивач не може бути включений до переліку осіб, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості й забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

В свою чергу ч.2 ст. 5 КАС України передбачає, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

При цьому, надаючи правову оцінку належності обраного способу захисту порушеного права слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Об'єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов'язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов'язань за ст. 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, ефективний засіб правового захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Положення п. 1 ч. 2 ст. 27 Закону № 4452-VI передбачають складення переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Таким чином, право Позивача може бути захищене шляхом визнання протиправними дій Уповноваженої особи щодо формування повного переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у частині не включення ОСОБА_1 та зобов'язання Уповноваженої особи включити інформацію про ОСОБА_1 до переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв'язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню.

Статтею 139 КАС України визначений принцип розподілу судових витрат.

Матеріалами справи підтверджується сплата Позивачем судового збору у розмірі 1 102,40 грн.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 фактично задоволенні повністю, однак у інший спосіб, обраний судом з точки зору ефективності, суд дійшов висновку про необхідність відшкодувати останньому 1 102,40 грн. сплаченого судового збору за рахунок Відповідача.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 5 - 11, 19, 72 - 77, 90, 139, 241 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код: НОМЕР_1) задовольнити.

Визнати протиправними дії Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ЄВРОБАНК» Кононця Вадима Валерійовича Кононця Вадима Валерійовича (01032, м. Київ, вул. Т. Шевченка, 35; ) щодо формування повного переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у частині не включення ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код: НОМЕР_1).

Зобов'язати Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ЄВРОБАНК» Кононця Вадима Валерійовича Кононця Вадима Валерійовича (01032, м. Київ, вул. Т. Шевченка, 35; ) включити інформацію про ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код: НОМЕР_1) до переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню, згідно з договором від 15 червня 2016 року №ДВ-28644/UAH банківського вкладу (депозиту) з Правилами «Вклад на вимогу «Вільни доступ», укладеним між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ЄВРОБАНК».

Стягнути за рахунок Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ЄВРОБАНК» Кононця Вадима Валерійовича (01032, м. Київ, вул. Т. Шевченка, 35; ) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код: НОМЕР_1) 1 102 (одна тисяча сто дві) гривні 40 копійок сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону № 2147-VIII).

Суддя В.П. Катющенко