Справа № 826/12463/17
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2018-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

10 вересня 2018 року №826/12463/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Літвінової А.В., при секретарі судового засідання Огнивому Д.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомтовариства з обмеженою відповідальністю "Глуско рітейл"
доОфісу великих платників податків Державної фіскальної служби України
провизнання протиправним та скасування податкового-повідомлення рішення від 18.07.2017 №,

за участі:

представника позивача - Терези Ю.О.,

представника відповідача - Килівника Р.С.,

свідків: ОСОБА_3, ОСОБА_4

На підставі частини третьої статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 10 вересня 2018 року проголошено скорочену (вступну та резолютивну) частини рішення. Виготовлення рішення у повному обсязі відкладено, про що повідомлено осіб, які брали участь у розгляді справи, з урахуванням вимог частини шостої статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Глуско рітейл" звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України про визнання протиправним та скасування податкового-повідомлення рішення від 18.07.2017 №.

Позовні вимоги вмотивовано тим, що Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби України протиправно, на підставі хибних висновків акта перевірки від 30.06.2017 №0093/14/29/14/24812228, за відсутності складу порушення, прийняло податкове повідомлення-рішення від 18.07.2017 №.

Відповідач проти позову заперечив з огляду на обґрунтованість висновків акта перевірки від 30.06.2017 №0093/14/29/14/24812228 та відповідно, податкового повідомлення-рішення від 18.07.2017 №.

Під час судового розгляду справи, судом оголошувалась перерва в порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України.

Відповідно до пункту 10 частини першої Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства в редакції Закону України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" № 2147-VIII від 03.10.2017, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

Головним управлінням Державної фіскальної служби України у Миколаївській області проведено фактичну перевірку товариства з обмеженою відповідальністю "Глуско рітейл" щодо дотримання порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, виробництва та обігу підакцизних товарів.

За наслідками перевірки Головним управлінням Державної фіскальної служби України у Миколаївській області складено акт від 30.06.2017 №0093/14/29/14/24812228 (далі - Акт перевірки).

В Акті перевірки, відповідачем зафіксовані порушення позивачем: пункту 12 статті 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі громадського харчування та послуг", у зв'язку з чим встановлено відсутність обліку товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації.

На підставі Акта перевірки Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби України сформовано податкове повідомлення-рішення від 18.07.2017 №, яким до позивача застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 33 207, 80 грн.

Не погоджуючись з податковим повідомленням-рішенням від 18.07.2017 № позивач звернувся зі скаргою до Державної фіскальної служби України.

Рішенням Державної фіскальної служби України від 19.09.2017 №20850/6/99-99-11-05-01-25, податкове повідомлення-рішення від 18.07.2017 № залишено без змін, а скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Глуско рітейл" - без задоволення.

Позивач, не погоджуючись із податковим повідомленням-рішенням, звернувся до суду з даним позовом.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до частин першої та другої статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 №996-ХІV метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства.

Бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Пунктом 12 статті 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" від 06.07.1995 №265/95-ВР (далі - Закон №265/95-ВР, в редакції на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/ або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, зобов'язані вести у порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів, які відображені в такому обліку.

Єдиний порядок організації та виконання робіт, пов'язаних з прийманням, транспортуванням, зберіганням, відпуском та обліком товарної нафти і нафтопродуктів встановлює Інструкція про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затверджена наказом Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв'язку, Міністерства палива та енергетики, Державного комітету з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20.05.2008 № 281/171/578/155 (далі - Інструкція №281/171/578/155).

Відповідно до підпункту 10.2.10 пункту 10.2 Інструкції №281/171/578/155 на підставі ТТН та акту приймання (у разі його наявності) оператор АЗС має оприбуткувати прийнятий нафтопродукт за марками та видами (дизельне паливо залежно від масової частки сірки), тобто зробити необхідні записи в журналі обліку надходження нафтопродуктів на АЗС за формою № 13-НП. Дані про оприбутковані нафтопродукти заносяться до змінного звіту АЗС за формою № 17-НП.

Всупереч наведених вимог Інструкції №281/171/578/155, позивачем на підтвердження обґрунтованості своїх позовних вимог не надано доказів проведення записів в журналі обліку надходження нафтопродуктів на АЗС за формою № 13-НП та занесення даних про оприбутковані нафтопродукти до змінного звіту АЗС за формою № 17-НП.

Виходячи з положень підпункту 10.3.1.3 пункту 10.3 Інструкції №281/171/578/155, облік реалізації нафтопродуктів ведеться через зареєстрований, опломбований у встановленому порядку та переведений до фіскального режиму роботи РРО з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій кожною АЗС, яка здійснює розрахунки із споживачами готівкою. Відпуск нафтопродуктів за готівку відображається у Змінному звіті АЗС за формою N 17-НП.

За змістом положень підпунктів 10.3.2-10.3.4 Інструкції №281/171/578/155 відпуск нафтопродуктів за готівку, талони, платіжними картками відображається у змінному, звіті АЗС за формою №17-НП. Відпуск нафтопродуктів за відомостями здійснюється АЗС на підставі договорів, укладених між підприємством та споживачем, та відображається у відомості на відпуск нафтопродуктів за формою №16-НП.

Підпунктами 4.2.5.4-4.2.5.6 пункту 4.2 Інструкції №281/171/578/155 передбачено, що для дистанційного керування паливно-роздавальними колонками мають використовуватись технічні засоби, що належать до складу спеціалізованих електронних контрольно-касових апаратів, унесених до Державного реєстру електронних контрольно-касових апаратів і комп'ютерних систем України для сфери застосування на АЗС. Зазначені засоби мають відповідати технічним вимогам до спеціалізованих електронних контрольно-касових апаратів для сфери застосування на АЗС та забезпечувати реєстрацію грошових коштів і надання розрахункових документів у єдиному технологічному циклі з відпусканням нафтопродуктів.

Місцеве керування паливно-роздавальними колонками має передбачати можливість функціонування з РРО.

Обсяг реалізації нафтопродукту, що фіксується лічильником сумарного обліку паливно-роздавальних колонок за певний проміжок часу, має збігатися з обсягом реалізації, відображеним у звітних документах касового апарата за всіма формами оплати за цей самий проміжок часу. При цьому розбіжність за добу між показами лічильника сумарного обліку і даними звітних документів касового апарата не повинна перевищувати 0,1 % від об'єму відпущених пального або олив.

З аналізу наведених вимог Інструкції №281/171/578/155 слідує висновок, що після оприбуткування нафтопродуктів, дані лічильника сумарного обліку паливно-роздавальних колонок, система керування паливно-роздавальними колонками та реєстратори розрахункових операцій діють як одне ціле та не повинні мати розбіжностей даних більш ніж на 0,1 %.

Як наслідок, дані про оприбутковане за даними бухгалтерського обліку пальне повинні відповідати даним реєстратора розрахункових операцій.

Суд зазначає, що Закон України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" визначає правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг. Дія його поширюється на усіх суб'єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників (уповноважених осіб) суб'єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі.

Отже, будь-які порушення вимог наведеного Закону стосуються порядку застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а тому дані реєстратора розрахункових операцій в обов'язковому порядку є носієм доказової інформації про обіг пального на АЗС.

Отже, способом перевірки наявності неоприбуткованих нафтопродуктів є співставлення даних обліку звітів АЗС за формою №16-НП та №17-НП, даних РРО з фактичними вимірюваннями залишків пального в резервуарах, тобто визначення різниці між кількістю нафтопродуктів, які надійшли на АЗС та кількістю реалізованих нафтопродуктів. Якщо різниця показників є меншою ніж кількість фактично наявного в резервуарах пального, то має місце реалізація товарів, які не обліковані у встановленому порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, в ході проведення перевірки посадовими особами контролюючого органу разом з працівниками АЗС було здійснено перевірку фактичних залишків нафтопродуктів у резервуарах. Дані перевірки відображені в додатку до акту перевірки, а саме нестача пального склала: бензину А-95 у обсязі 653, 94 л. на суму 16 577. 40 грн. та бензину А-92 у обсязі 1, 09 л. на суму 26, 53 грн. Крім того, при встановленні результатів перевірки було враховано відносну похибку, про що свідчить відмітка на додатку до акта працівника АЗС.

Суд наголошує, що вище зазначений додаток до акту засвідчений підписом виконуючого обов'язки начальника АЗС, товарознавця ОСОБА_5 Крім того, сам акт перевірки не містить зауважень з боку уповноважених працівників АЗС позивача щодо змісту акту чи дій посадових осіб контролюючого органу при проведенні перевірки.

Слід зазначити про недобросовісне виконання позивачем свого обов'язку щодо надання доказів до суду. Зокрема, в якості доказів було надано нечитабельний акт перевірки, додаток до акту не містив всього обсягу зазначеної в оригіналі інформації, оскільки його копія була зроблена неякісно та не містила частини тексту такого додатку, що має суттєве значення для вирішення спору по суті. Так, додаток до акту наданий позивачем, не містить підпису ОСОБА_5 та відмітки про врахування похибки при проведенні перевірки, які в свою чергу присутні на оригіналі вказаного документу.

Крім того, суд наголошує, що в судовому засіданні 16.07.2018 на позивача було покладено обов'язок щодо забезпечення явки свідка - ОСОБА_5 в наступне судове засідання для надання пояснень по суті спірних правовідносин, адже саме ОСОБА_5 підписувала акт перевірки та робила вимірювання залишків пального на АЗС позивача.

Разом з тим, явку свідка з боку позивача забезпечено не було.

При цьому, з боку відповідача в судове засідання 10.09.2018 в якості свідків прибули працівники контролюючого органу: ОСОБА_3 та ОСОБА_4, якими було проведено фактичну перевірку позивача згідно з актом перевірки від 30.06.2017 №0093/14/29/14/24812228. Так, в судовому засіданні 10.09.2018 зазначеними свідками було підтверджено наведені в акті перевірки обставини, що стали підставою для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення. Зокрема зазначено, що вимірювання залишків пального робилось працівниками АЗС в присутності інспекторів контролюючого органу, було вирахувано відповідну похибку та самостійно ОСОБА_5 відображено її в додатку до акту перевірки, тобто самими працівниками АЗС було встановлено надмірну кількість пального.

Під час судового розгляду справи позивачем не спростовано висновки акту перевірки.

Крім того, суд також вважає безпідставними доводи позивача, що виявлення не облікованого товару можливо лише шляхом проведення інвентаризації та складення відповідних форм № 3-НП, 7-НП, 23-НП, акту інвентаризації форми №20-НП, порівняльної відомості результатів інвентаризації нафтопродуктів форми 27-НП, відомості наявності нафтопродуктів в технологічних трубопроводах форми 35-НП.

Так, Розділ 13 Інструкції №281/171/578/155 регулює порядок проведення інвентаризації нафти та нафтопродуктів на підприємствах.

Відповідно до пункту 13.5 Інструкції №281/171/578/155 для здійснення інвентаризації розпорядчим документом керівника підприємства створюються робочі і постійно діючі інвентаризаційні комісії, до складу яких залучаються особи, що мають досвід здійснення інвентаризації. Забороняється вводити до складу робочої інвентаризаційної комісії головного бухгалтера підприємства та матеріально відповідальних осіб.

Забороняється призначати головою робочої інвентаризаційної комісії у тих самих матеріально відповідальних осіб одного й того самого працівника два рази підряд.

Розпорядчим документом керівника підприємства установлюються терміни початку та завершення робіт з інвентаризації.

Пунктом 13.13 Інструкції №281/171/578/155 передбачено, що результати вимірювань у резервуарах і технологічних трубопроводах інвентаризаційною комісією заносяться до журналу реєстрації проведення вимірювань нафтопродуктів (нафти) у резервуарах за формою № 7-НП, а також до акту вимірювання нафтопродуктів (нафти) у резервуарах за формою N 3-НП (додаток 26). Розрахунки наявності нафти та/або нафтопродуктів у технологічних нафтопродуктопроводах підприємств заносяться до відомості наявності нафтопродуктів (нафти) у технологічних нафтопродуктопроводах за формою № 23-НП (додаток 27) та на АЗС до відомості нафтопродуктів у технологічних трубопроводах АЗС за формою № 35-НП (додаток 28).

Суд зазначає, що вказаний порядок стосується проведення внутрішньої інвентаризації нафтопродуктів на підприємствах після призначення розпорядчим документом керівника підприємства інвентаризаційної комісії та встановлення ним термінів початку та завершення робіт з інвентаризації. Однак, вказаний порядок не поширює свою дію на випадки проведення фактичної перевірки контролюючими органами, оскільки не містить жодних норм, які регулюють порядок проведення інвентаризації в такому випадку.

В силу положень статті 20 Закону №265/95-ВР до суб'єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості необлікованих товарів, які не обліковані за місцем реалізації та зберігання, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, беручи до уваги зазначене вище, суд погоджується з висновками контролюючого органу, викладеними в Акті перевірки про порушення позивачем пункту 12 статті 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі громадського харчування та послуг", зворотнього позивачем в процесі розгляду адміністративної справи не доведено.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи представників сторін стосовно заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 241 - 246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статями 292-297 Кодексу адміністративного судочинства України, із урахуванням положень пункту 15.5 Перехідних положень (Розділу VII) Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Літвінова А.В.

Повний текст рішення виготовлено 17.09.2018.