Справа № 826/10440/17
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2018-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

20 вересня 2018 року № 826/10440/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Келеберди В.І., розглянув у спрощеному провадженні справу

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства юстиції України

про визнання протиправним та скасування наказу

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до суду з позовом до Міністерства юстиції України (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування наказу від 22.02.2017 №648/5.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що висновок відповідача про порушення нею, позивачем, п. 41 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а саме: не здійснення перевірки відповідності поданої довідки вимогам законодавства при прийнятті рішення про державну реєстрацію права власності - не відповідає дійсним обставинам справи.

Відповідач заперечував проти задоволення позову з підстав викладених у письмових запереченнях, з яких вбачається, що оскаржуваний наказ прийнято відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на майно та їх обмежень" та Порядку розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1128, оскільки позивачем не здійснено перевірку відповідності поданих документів вимогам законодавства.

Ухвалою від 01.09.2017 відкрито провадження та справу призначено до вирішення в судовому засіданні.

15.12.2017 року набрала чинності нова редакція Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1, 2, 4 ст. 257 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

За правилами спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах:

1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом;

2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб'єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об'єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності;

4) щодо оскарження рішення суб'єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Оскільки справа №826/10440/17 не підпадає під дію ч. 4 ст. 257 Кодексу адміністративного судочинства в судовому засіданні ухвалено про завершення вирішення справи у порядку спрощеного провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва,

ВСТАНОВИВ:

За результатом розгляду скарги Новопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області від 24.10.2016 №1364, зареєстрованої 28.10.2016 Міністерством юстиції України прийнято наказ від 22.02.2017 №648/5, яким скаргу задоволено частково та анульовано доступ державного реєстратора КП «Центр розвитку та інвестицій Васильківського району» Київської області ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. В іншій частині відмовлено у задоволенні скарги.

Умови та порядок здійснення реєстрації прав на нерухоме майно встановлені Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на майно та їх обмежень" (далі - Закон) та постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Порядок).

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 37 Закону рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб'єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду.

Міністерство юстиції України розглядає скарги: на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав (крім випадків, коли таке право набуто на підставі рішення суду, а також коли щодо нерухомого майна наявний судовий спір).

Рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб'єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України та його територіальних органів протягом 60 календарних днів з дня прийняття рішення, що оскаржується, або з дня, коли особа дізналася чи могла дізнатися про порушення її прав відповідною дією чи бездіяльністю.

За результатами розгляду скарги Міністерство юстиції України та його територіальні органи приймають мотивоване рішення, зокрема, про: задоволення (повне чи часткове) скарги шляхом прийняття рішення про: скасування рішення про державну реєстрацію прав, скасування рішення територіального органу Міністерства юстиції України, прийнятого за результатами розгляду скарги.

Рішення, передбачені підпунктами "а" - "в" пункту 2 частини шостої цієї статті, виконуються не пізніше наступного робочого дня після прийняття такого рішення шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру прав. Для виконання таких рішень повторне подання документів для проведення державної реєстрації прав та сплата адміністративного збору не вимагаються.

Відповідно до п. 2 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку розгляду скарг у сфері державної реєстрації» від 25.12.2015 №1128 для забезпечення розгляду скарг суб'єктом розгляду скарги утворюються постійно діючі комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації (далі - комісія), положення та склад яких затверджуються Мін'юстом або відповідним територіальним органом.

Згідно п. 12 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку розгляду скарг у сфері державної реєстрації» від 25.12.2015 №1128 за результатами розгляду скарги суб'єкт розгляду скарги на підставі висновків комісії приймає мотивоване рішення про задоволення скарги або про відмову в її задоволенні з підстав, передбачених Законами, у формі наказу.

Як зазначено вище, Комісія з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Міністерства юстиції України за результатом розгляду скарги Новопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області, вирішила задовольнити скаргу частково та, зокрема, анулювати доступ державного реєстратора КП «Центр розвитку та інвестицій Васильківського району» Київської області ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, тобто оскаржуваний наказ прийнято з дотриманням порядку визначеного згадуваними нормами Закону та постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку розгляду скарг у сфері державної реєстрації» від 25.12.2015 №1128

Судом встановлено, що позивачем 13.10.2016 прийнято рішення №31861776, яким зареєстровано право власності ОСОБА_2 на житловий будинок.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 до заяви про державну реєстрацію права власності на житловий будинок були надані наступні документи: довідку про присвоєння поштової адреси від 10.10.2016 видану обслуговуючим кооперативом «Балатон», технічний паспорт від 22.08.2016 №320, декларацію про готовність об'єкту до експлуатації від 17.09.2016 №КС92, інформаційну довідку від 17.02.2016 №53477213.

Згідно ст.. 18 Закону державна реєстрація прав проводиться в такому порядку:

1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв;

2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав;

3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв;

4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень;

5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав);

6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів цих прав;

7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником;

8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви.

Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Пунктом 40 Порядку визначено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених статтею 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та цим Порядком.

Відповідно до п. 41 Порядку для державної реєстрації права власності на новозбудований об'єкт нерухомого майна подаються:

1) документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта;

2) технічний паспорт на об'єкт нерухомого майна;

3) документ, що підтверджує присвоєння об'єкту нерухомого майна адреси;

4) письмова заява або договір співвласників про розподіл часток у спільній власності на новозбудований об'єкт нерухомого майна (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, що набувається у спільну часткову власність);

5) договір про спільну діяльність або договір простого товариства (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, будівництво якого здійснювалось у результаті спільної діяльності).

Документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта, не вимагається у разі, коли реєстрація такого документа здійснювалася в Єдиному реєстрі документів.

У такому разі державний реєстратор відповідно до наданих заявником у відповідній заяві відомостей про реєстраційний номер документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта, обов'язково перевіряє наявність реєстрації такого документа в Єдиному реєстрі документів, відсутність суперечностей між заявленими правами та відомостями, що містяться в цьому Реєстрі.

Документ, що підтверджує присвоєння об'єкту нерухомого майна адреси, не вимагається у разі, коли державна реєстрація права власності проводиться на індивідуальний (садибний) житловий будинок, садовий, дачний будинок, збудований на земельній ділянці, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі прав. У такому разі заявник в поданій заяві обов'язково зазначає відомості про кадастровий номер відповідної земельної ділянки.

Відповідно до п. 41 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та Порядку надання та зміни адрес об'єктам нерухомості в селі Нові Петрівці, затвердженого рішенням Новопетрівської сільської ради від 28.01.2014 №674-28-6 повноваження щодо присвоєння адрес на території села відноситься виключно до відання виконавчого комітету Новопетрівської сільської ради. Отже доводи відповідача про невідповідність довідки про присвоєння поштової адреси вимогам Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та Порядку надання та зміни адрес об'єктам нерухомості в селі Нові Петрівці, затвердженого рішенням Новопетрівської сільської ради від 28.01.2014 №674-28-6 є обґрунтованими.

Проте, з матеріалів справи вбачається, що для проведення державної реєстрації права власності на новозбудований будинок було надано, серед іншого, інформаційну довідку про право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку, на який збудовано житловий будинок, а відтак відповідно до п. 41 Порядку документ, що підтверджує присвоєння об'єкту нерухомого майна адреси не вимагається.

Отже, хоча й ОСОБА_2 подано позивачу довідку про присвоєння адреси, яка видана не уповноваженим суб'єктом, проте, враховуючи, що житловий будинок збудовано на земельній ділянці, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі прав, отже для проведення державної реєстрації права власності на такий будинок довідка про присвоєння адреси не вимагається.

З огляду на викладене, висновок відповідача про порушення позивачем п. 41 Порядку є необґрунтованим.

Проте, з матеріалів справи вбачається, що позивачем відкрито розділ на житловий будинок загальною площею 147,2 кв.м., житловою площею 50,1 кв.м. відповідно до технічного паспорту, натомість як відповідно до декларації про готовність об'єкта до експлуатації об'єкта, будівництво якого здійснено на підставі будівельного паспорту від 17.08.2016 №КС92 прийнято в експлуатацію індивідуальний двоповерховий будинок загальною площею 293,1 кв.м. житловою площею 99,8 кв.м., тобто надані ОСОБА_2 документи, а саме технічний паспорт та декларація про готовність об'єкта до експлуатації містять розбіжності.

Відповідно до п. 14 Порядку у разі коли під час розгляду заяви встановлено наявність підстав, передбачених законом для зупинення розгляду заяви, державний реєстратор невідкладно приймає рішення щодо зупинення розгляду заяви.

В порушення п. 14 Порядку позивачем не було прийнято рішення про зупинення розгляду заяви, у зв'язку з наявністю розбіжностей у вказаних вище документах.

Відповідно до ч. 2 ст. 37-1 Закону за результатами проведення перевірок державних реєстраторів чи суб'єктів державної реєстрації прав Міністерство юстиції України у разі виявлення порушень порядку державної реєстрації прав державними реєстраторами, уповноваженими особами суб'єктів державної реєстрації прав приймає вмотивоване рішення, зокрема, про анулювання доступу державного реєстратора, уповноваженої особи суб'єкта державної реєстрації прав до Державного реєстру прав.

Оскільки відповідачем виявлено порушення порядку державної реєстрації права власності, відповідно до ч. 2 ст. 37-1 Закону є підставою для прийняття рішення про анулювання доступу до Державного реєстру прав, отже при прийнятті оскаржуваного рішення відповідач діяв відповідно до норм Закону.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд прийшов до висновку про те, що позовні вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Порядок розподілу судових витрат встановлено приписами частини першої статті 139 КАС України за якими підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу судові витрати на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень лише у випадку задоволення її позовних вимог. Тому, враховуючи, що такі підстави відсутні, тому й відсутні підстави для стягнення судових витрат.

Керуючись вимогами статей 77-78, 143, 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,-

В И Р І Ш И В:

Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295-297 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя В.І. Келеберда