Справа № 813/3722/17
Суддя: Гончарова І.А.
Дата ухвалення: 2018-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

11 вересня 2018 року

Київ

справа №813/3722/17

адміністративне провадження №К/9901/36236/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Гончарової І.А.,

суддів - Ханової Р.Ф., Олендера І.Я.,

за участю секретаря - Калініна О.С.,

учасники справи:

представник позивача - Мокрій Р.З.

представники відповідачів - Морозов П.В., Голіней І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Офісу великих платників податків ДФС

на постанови Львівського окружного адміністративного суду від 30.11.2017 (суддя Мартинюк В.Я.)

та Львівського апеляційного адміністративного суду від 08.02.2018 (судді Макарик В.Я., Судова-Хомюк Н.М., Глушко І.В.)

у справі №813/3722/17

за позовом Публічного акціонерного товариства «Шахта «Надія»

до Офісу великих платників податків ДФС

про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2017 року Публічне акціонерне товариство «Шахта «Надія» (далі - Товариство) звернулось до суду з позовом про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення Офісу великих платників податків ДФС (далі - ДФС) від 15.08.2017, яким позивачу нараховано штрафні санкції.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що ДФС неправомірно застосовано до позивача штраф за несвоєчасну сплату суми самостійно визначеного грошового зобов'язання, оскільки позивачем своєчасно сплачено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість. Крім того, податкове повідомлення-рішення прийнято поза межами встановленого статтею 102 Податкового Кодексу України строку.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 30.11.2017, залишеною без змін постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 08.02.2018, позов задоволено:

-визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ДФС від 15.08.2017 №;

- стягнуто на користь позивача 6705 грн. судового збору;

Не погодившись з судовими рішеннями ДФС звернулась з касаційною скаргою, в якій посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, просила їх скасувати та відмовити в задоволенні позову. При цьому скаржник зазначив, що суди дійшли помилкового висновку про обґрунтованість позовних вимог невірно оцінивши залучені до справи докази.

Товариство у своєму відзиві на касаційну скаргу вважає судові рішення законними та обґрунтованими.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що за період грудень 2010 року, березень 2011 року, червень 2012 року, липень 2012 року у Товариства існує борг зі сплати самостійно визначеного податкового зобов'язання з податку на додану вартість.

На протязі вересня 2016 - липня 2017 років позивач здійснював сплату податку на додану вартість, зазначаючи у відповідних платіжних дорученнях призначення платежу - ПДВ за вересень - червень 2017.

За наслідками проведеної перевірки дотримання позивачем вимог п.57.1 ст.57 Податкового Кодексу України щодо своєчасності сплати узгодженої суми податкового зобов'язання з податку на додану вартість за період грудень 2010 року, березень 2011 року, червень 2012 року, липень 2012 року контролюючим органом складено акт від 28.07.2017, в якому викладено висновки про несвоєчасність сплати Товариством узгодженої суму податкового зобов'язання.

При цьому, зі змісту акту перевірки вбачається, що отримані у вересні 2016 - липні 2017 років платежі відповідач, на підставі приписів статті 87.9 Податкового Кодексу України, зарахував в рахунок погашення податкового боргу, що виник у грудні 2010 року та березні, червені, липні 2012 року.

На цій підставі ДФС 15.08.2017 прийнято податкове повідомлення-рішення за №, яким позивача зобов'язано сплатити штраф в сумі 446 978, 90 грн.

Задовольнивши адміністративний позов суди попередніх інстанцій виходили з того, що положення Податкового Кодексу України не надають контролюючому органу застосовувати передбачений статтею 126 цього Кодексу штраф при виконанні п.87.9 ст.89 ПК України в разі зарахування коштів, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків.

Колегія суддів Касаційного адміністративного суду вважає помилковим таке тлумачення Податкового Кодексу України в зв'язку з наступним.

Конституційний обов'язок сплати податку найшов свій розвиток та своє закріплення в нормах Податкового Кодексу України, зокрема в положеннях пп.14.1.156 п.14.1 ст.14, абз.1 п.57.1 ст.57 цього Кодексу, особливості обчислення та перерахування коштів до Державного бюджету України податку на додану вартість також врегульовані нормами пунктів 200.1, 200.2 статті 200, пунктів 203.1 та 203.2 статті 203 Податкового кодексу України.

У разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов'язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків, про що зазначено пунктом 87.9 статті 87 Податкового кодексу України.

З тексту акта перевірки від 28.07.2017 вбачається, що платежі, які надходили від Товариства у вересні 2016 - липні 2017 років ДФС зараховувала у рахунок погашення податкового боргу позивача, що виник у грудні 2010 року та березні, червені, липні 2012 року.

Відповідно до п.126.1 ст.126 Податкового кодексу України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу, при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Аналіз наведеної норми доводить, що об'єктом застосування штрафу є погашена сума податкового боргу, спосіб такого погашення значення не має (є це самостійна сплата чи примусове стягнення).

Погашення податкового боргу за положеннями підпункту 14.1.152 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України це зменшення абсолютного значення суми такого боргу, підтверджене відповідним документом.

Відповідальність у вигляді штрафу не поставлена в залежність від способу та порядку погашення податкового боргу (добровільного чи примусового, в повній сумі або частинами).

З огляду на це, незалежно від того, в який спосіб було погашено податковий борг Товариства - із застосуванням приписів пункту 87.9 статті 87 Податкового кодексу України, шляхом зарахування коштів сплачених боржником, в рахунок погашення податкового боргу, чи в інший спосіб, чинне законодавство не звільняє платника податків від відповідальності за затримку сплати узгодженого грошового зобов'язання.

Аналогічну позицію щодо застосування положень статей 87 та 126 Податкового Кодексу України викладено в постанові Верховного Суду від 13.02.2018 у справі №808/2290/17.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 349 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

Згідно зі статтею 351 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись статтями 344, 238, 349, 351, 354, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу скарги Офісу великих платників податків ДФС задовольнити частково.

Постанови Львівського окружного адміністративного суду від 30.11.2017 та Львівського апеляційного адміністративного суду від 08.02.2018 скасувати.

Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І.А. Гончарова

Судді Р.Ф. Ханова

І.Я. Олендер