Справа № 804/3491/18
Суддя: Горбалінський Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2018-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 серпня 2018 року Справа № 804/3491/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
за участі секретаря судового засіданняОСОБА_2
представника позивача представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЛО» до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби, Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
14.05.2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «АЛЛО» звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби, Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області, в якій позивач просить:
- визнати протиправним та скасувати повідомлення - рішення від 16.02.2018 року № НОМЕР_1.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що Головним управлінням ДФС у Миколаївській області в магазині «АЛЛО» за адресою: м. Миколаїв, пр. Центральний, буд. 70, було здійснено фактичну перевірку норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів. Разом з тим зазначає, що з 01 січня 2018 року діє мораторій на проведення планових заходів державного нагляду (контролю) для всіх органів без виключень, відтак проведена фактична перевірка є незаконною і прийняті за результатами податкові повідомлення-рішення є неправомірними та підлягають скасуванню. Крім того, наголошує, що встановлені в ОСОБА_4 перевірки порушення не відповідають дійсності, оскільки всі готівкові кошти на момент проведення перевірки були оприбутковані своєчасно та в повному обсязі. Поміж іншого, вказує на необґрунтованість виконаного податковим органом розрахунку загальної суми не оприбуткування позивачем готівкових коштів.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.05.2018 року у справі №804/3491/18 позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків.
24.05.2018 року до суду від позивача надійшли уточнення до адміністративної позовної заяви, в яких позивач усунув недоліки.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.05.2018 року відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання.
22.06.2018 року від позивача надійшли додаткові письмові пояснення, в яких він зазначив, що відокремлені підрозділи ТОВ «АЛЛО» не ведуть касові книги, а документом, який засвідчує здавання виручки до банку є копія супровідної відомості до сумки з готівковою виручкою (готівкою). Вважає, що виконання зазначених дій підтверджує оприбуткування готівкових коштів у повній сумі.
26.06.2018 року від відповідача-1 Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України надійшов відзив на позовну заяву від 25.06.2018 року № б/н, в якому наголошувалося на необґрунтованості та безпідставності заявлених позовних вимог. Відповідач зазначає, що підставами для призначення перевірки стало неподання позивачем звітності про використання РРО. На думку відповідача, операція «службова видача» проводилась пізніше, ніж фактична здача готівки до установи банку, що підтверджує виявлене порушення щодо несвоєчасності оприбуткування готівки в касі підприємства.
05.07.2018 року від відповідача-2 Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому було вказано, що дія мораторію на проведення заходів державного нагляду (контролю) не розповсюджується на камеральні та фактичні перевірки, що проводяться контролюючими органами Державної фіскальної служби. Наголошує, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято на підставі допущених позивачем порушень пункту 11 розділу 2 Постанови Правління Національного банку України від 29.12.2017 року № 148 «Про затвердження Положення про ведення касових операцій у Національній валюті в Україні»; у повній відповідності до вимог чинного законодавства України, тому просить суд відмовити у задоволенні позовної заяви.
Ухвалою від 05.07.2018 року судом витребувано у відповідача-1 документи, що стосуються проведеної перевірки.
Заявою від 27.07.2018 року № б/н відповідач-1 долучив до матеріалів справи витребувані документи.
31.07.2018 року, суд закрив підготовче провадження, розпочав розгляд справи по суті та оголосив перерву в судовому засіданні до 17.08.2018 року о 11:00 год.
В судовому засіданні 17.08.2018 року представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила позовну заяву задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та відповіді на відзив.
Представник відповідача проти задоволення позовної заяви заперечував в повному обсязі та просив відмовити в задоволенні позовних вимог, надавши пояснення тотожні змісту відзиву на позов.
Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
Судом встановлено, що 22.01.2018 року, відповідно до наказу № 48 від 12.01.2018 року, Головним управлінням ДФС у Миколаївській області в магазині ТОВ «АЛЛО» за адресою: м. Миколаїв, пр. Центральний, буд. 70, було здійснено фактичну перевірку норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів.
Перевірка проводилась головним державним ревізором - інспектором відділу фактичних перевірок контролю за готівковими операціями управління аудиту ГУ ДФС у Миколаївській області ОСОБА_5 та головним державним ревізором радником податкової та митної справи ОСОБА_6
За результатами перевірки був оформлений ОСОБА_5 (довідка) фактичної перевірки щодо дотримання порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, виробництва та обігу підакцизних товарів від 24.01.2018 року № 0015/14/29/14/30012848, за висновками якого ТОВ «АЛЛО» порушено пункт 11 розділу II Постанови Правління Національного банку України від 29.12.2017 № 148 «Про затвердження Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні» (далі за текстом - Положення).
У звязку з чим, 16.02.2018 року Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби було винесено податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1, яким збільшено суми грошового зобовязання за штрафними санкціями у розмірі 72 080,75 грн.
Статтею 75 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI встановлено, що органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться органами державної податкової служби в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об'єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
Згідно з пунктами 80.1, 80.2 статті 80 Податкового кодексу України, фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи) на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з підстав, в тому числі… неподання суб'єктом господарювання в установлений законом строк обов'язкової звітності про використання реєстраторів розрахункових операцій, розрахункових книжок та книг обліку розрахункових операцій, подання їх із нульовими показниками (пункт 80.2.4).
Посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:
- направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;
- копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;
- службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.
При пред'явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення.
Згідно пункту 86.5 статті 86 Податкового кодексу України акт (довідка) про результати фактичних перевірок, визначених статтею 80 цього Кодексу, складається у двох примірниках, підписується посадовими особами контролюючих органів, які проводили перевірку, реєструється не пізніше наступного робочого дня після закінчення перевірки. Акт (довідка) про результати зазначених перевірок підписується особою, яка здійснювала розрахункові операції, платником податків та його законними представниками (у разі наявності). Підписання акта (довідки) здійснюється за місцем проведення перевірки або у приміщенні контролюючого органу.
Як вбачається із матеріалів справи, фактична перевірка була проведена на підставі ст. 20, п. 80.2.4 ст. 80 Податкового кодексу України згідно наказу Головного управління ДФС у Миколаївській області від 12.02.2018 року №48 та направлень на перевірку від 12.01.2018 року №125/14-29-03-43 та №126/14-29-03-43.
Зазначені направлення були пред'явлені на об'єкті перевірки працівниками ГУ ДФС у Миколаївській області відповідальній особі ТОВ «АЛЛО» - ОСОБА_7, якого також було ознайомлено з наказом на проведення перевірки, що засвідчено підписом останнього.
З матеріалів справи вбачається та підтверджено поясненнями сторін, що позивач фактично допустив перевіряючих до проведення фактичної перевірки.
Суд зауважує, що платник податків, який вважає порушеним порядок та підстави призначення податкової перевірки щодо нього, має захищати свої права шляхом не допуску посадових осіб контролюючого органу до такої перевірки. Якщо ж допуск до проведення перевірки відбувся, в подальшому предметом розгляду в суді має бути лише суть виявлених порушень податкового та іншого законодавства, дотримання якого контролюється податковим органом. Тобто, саме на етапі допуску до перевірки платник податків може поставити питання про необґрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного та необґрунтованого здійснення податкового контролю щодо себе. Водночас допуск до перевірки нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при призначенні перевірки. Дана правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 20.02.2018 року у справі № 826/1205/16 та від 13.03.2018 року у справі № 804/113/16.
Статтею 2 Закону України «Про тимчасові особливості здійснення заходів державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 03.11.2016 року № 1728-VШ, встановлено до 31 грудня 2018 року мораторій на проведення органами державного нагляду (контролю) планових заходів із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Частинами 4 та 5 статті 2 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05.04.2007 року № 877-V визначено, що заходи контролю здійснюються органами Державної фіскальної служби (крім митного контролю на кордоні) у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах.
Згідно п.п. 19-1.1.4. п. 19-1 ст. 19 Податкового кодексу України контролюючі органи виконують такі функції, крім особливостей, передбачених для державних податкових інспекцій статтею 19-3 цього Кодексу: здійснюють контроль за встановленими законом строками проведення розрахунків в іноземній валюті, за додержанням порядку приймання готівки для подальшого переказу (крім приймання готівки банками), за дотриманням субєктами господарювання установлених законодавством обовязкових вимог щодо забезпечення можливості розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги), проведення розрахункових операцій, а також за наявністю ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону, наявністю торгових патентів;
Запроваджені Законом від 03.11.2016 року № 1728-VШ обмеження не стосуються камеральних перевірок, які є функцією здійснення повноважень контролюючим органом з огляду на спеціальний порядок їх проведення. Зазначена правова позиція відображена у постановах Верховного Суду від 27.02.2018 року у справі № 808/918/17 та від 13.02.2018 року у справі № К/9901/2424/17).
Аналогічні висновки можуть бути застосовані і щодо правомірності проведення територіальними органами Державної фіскальної служби фактичних перевірок.
Таким чином, суд відхиляє твердження позивача про відсутність повноважень у службових осіб Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області на проведення фактичних перевірок, враховуючи також фактичний допуск позивачем останніх до проведення такої перевірки.
Крім того, суд вважає за необхідне акцентувати увагу, що відповідно до ч. 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Позивачем оскаржується податкове повідомлення-рішення від 16.02.2018 року № НОМЕР_1, отже предметом розгляду у даній справі є саме перевірка законності та правомірності вказаного рішення субєкта владних повноважень.
Суд наголошує, що при розгляді даної адміністративної справи не надає правову оцінку правомірності підстав для проведення фактичної перевірки Головним управлінням Державної фіскальної служби у Миколаївській області, за результатами якої складено акт від 24.01.2018 року № 0015/14/29/14/30012848, оскільки наказ про її призначення є чинним і позивачем не оскаржується.
Що стосується суті виявлених відповідачем в акті фактичної перевірки порушень, суд зазначає наступне.
Пунктами 9, 13 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 року № 265/95-ВР (далі Закон № 265/95-ВР) встановлено, що суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов'язані: щоденно друкувати на реєстраторах розрахункових операцій (за виключенням автоматів з продажу товарів (послуг) фіскальні звітні чеки у разі здійснення розрахункових операцій та забезпечувати відповідність сум готівкових коштів на місці проведення розрахунків сумі коштів, яка зазначена в денному звіті реєстратора розрахункових операцій, а у випадку використання розрахункової книжки - загальній сумі продажу за розрахунковими квитанціями, виданими з початку робочого дня. Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість.
Як встановлено судом та зафіксовано в акті перевірки від 24.01.2018 року готівкові розрахунки в магазині в магазині ТОВ «АЛЛО» за адресою: м. Миколаїв, пр. Центральний, буд. 70, проводяться із застосуванням РРО. До перевірки було надано реєстраційне посвідчення на РРО № НОМЕР_2, видане 31.03.2017 року.
Проте, в акті перевірки зроблено висновок про порушення пункту 11 розділу II Постанови Правління Національного банку України від 29.12.2017 року № 148 «Про затвердження Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні» (далі за текстом Положення № 148).
Порядок ведення касових операцій у національній валюті України підприємствами (підприємцями), а також окремі питання організації банками роботи з готівкою визначено Положенням про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 № 637 (далі - Положення № 637).
Пунктом 2.6 Положення № 637 визначено, що уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися. Оприбуткуванням готівки в касах підприємств, які проводять готівкові розрахунки з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги відповідно до вимог глави 4 цього Положення, є здійснення обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень у касовій книзі на підставі прибуткових касових ордерів. У разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО або використанням РК оприбуткуванням готівки є здійснення обліку зазначених готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у книзі обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків РРО (даних РК).
Суми готівки, що оприбутковуються, мають відповідати сумам, визначеним у відповідних касових (розрахункових) документах.
При цьому, суд зазначає, що надходження готівки від покупця з фіксуванням її через РРО і занесенням до КОРО на підставі фіскальних звітних чеків є оприбуткуванням готівки в касу.
Використання книги ОРО, зареєстрованої на РРО, передбачає, зокрема, щоденне виконання записів про рух готівки та суми розрахунків.
Таким чином, системний аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що у разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО оприбуткуванням готівки є сукупність таких дій: фіксація повної суми фактичних надходжень готівки у фіскальних звітних чеках РРО та відображення на їх підставі готівки у КОРО. Невиконання будь-якої з цих дій є порушенням порядку оприбуткування готівки, за яке встановлена відповідальність.
Тобто, виконання цих дій в сукупності може свідчити про належне оприбуткування готівкових коштів.
Відповідно до пункту 4.2 Положення № 637 усі надходження і видачу готівки в національній валюті підприємства відображають у касовій книзі.
Кожне підприємство (юридична особа), що має касу, веде одну касову книгу для обліку операцій з готівкою в національній валюті (без урахування кас відокремлених підрозділів).
Відокремлені підрозділи підприємств, які проводять операції з приймання готівки за продану продукцію (товари, роботи, послуги) з оформленням її прибутковим касовим ордером, а також з видачі готівки на виплати, пов'язані з оплатою праці, виробничі (господарські) потреби, інші операції з оформленням їх видатковими касовими ордерами і відомостями, ведуть касову книгу.
Відокремлені підрозділи підприємств, страхові агенти, брокери, розповсюджувачі лотерей, які здійснюють готівкові розрахунки із застосуванням РРО або РК та веденням КОРО, але не проводять операцій з приймання (видачі) готівки за касовими ордерами, а також підприємці касової книги не ведуть.
За приписами підпункту 2 пункту 3 Розділу І Положення № 148 відокремлені підрозділи - філії, представництва, відділення та інші структурні підрозділи, що наділяються частиною майна господарських організацій, здійснюючи щодо цього майна право оперативного використання чи інше речове право, передбачене законодавством України.
Відокремлені підрозділи установ/підприємств, страхові агенти, брокери, розповсюджувачі лотерей, які здійснюють готівкові розрахунки із застосуванням РРО або РК та веденням КОРО, але не проводять операцій з приймання (видачі) готівки за касовими ордерами, а також фізичні особи - підприємці касової книги не ведуть (абз. 4 пункту 39 Розділу IV Положення № 148).
Отже, торгові обєкти, які є відокремленими підрозділами підприємства, однак не проводять операції з приймання готівки за касовими ордерами, касові книги не ведуть.
Відповідно до статті 1 Указу Президента «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» із змінами та доповненнями, передбачено, що у разі порушення юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами - громадянами України, іноземними громадянами та особами без громадянства, які є суб'єктами підприємницької діяльності, а також постійними представництвами нерезидентів, через які повністю або частково здійснюється підприємницька діяльність, норм з регулювання обігу готівки у національній валюті, що встановлюються Національним банком України, до них застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу: за не оприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки - у п'ятикратному розмірі не оприбуткованої суми.
Як зазначено в пункті 12 Положення № 148, установа/підприємство на підставі цього Положення зобов'язане розробити та затвердити внутрішнім документом порядок оприбуткування готівки в касі установи/підприємства, у якому максимально врахувати особливості роботи як установи/підприємства, так і його відокремлених підрозділів. Для відокремлених підрозділів установи/підприємства порядок оприбуткування готівки в касі встановлюється та доводиться внутрішніми документами установи/підприємства. Розроблений порядок повинен відповідати вимогам цього Положення та не суперечити законодавству України.
ТОВ «АЛЛО» розроблено згідно з п. 12 Положення «Про оприбуткування готівки в касах структурних підрозділів (торгівельних точок) Товариства з обмеженою відповідальністю «Алло», від 01.01.2018 року, відповідно до якого:
- касові книги структурних підрозділів оформлюються в головному офісі Підприємства на підставі фіскальних звітних чеків або даних розрахункових книжок.
- структурні підрозділи повинні забезпечити щоденне передавання електронних документів щодо обігу готівки до бухгалтерії Товариства: фіскальних звітних чеків/розрахункових квитанцій. Передання документів щодо обігу готівки здійснювати шляхом обміну баз даних або надіслання електронної копії документів за допомогою технічних засобів відповідальній особі за оформлення касової книги.
- відповідальна особа здійснює записи в касовій книзі за операціями одержання або видачі готівки за кожним касовим ордером і видатковою відомістю в день її надходження або видачі. За відсутності руху готівки в касі протягом робочого дня записи в касовій книзі в цей день не здійснюються.
- касова книга структурних підрозділів оформлюється одна на кожний структурний підрозділ (торгівельна точка).
За приписами пункту 11 Розділу II Положення, готівка, що надходить до кас. оприбутковується в день одержання готівки у повній сумі. Оприбуткуванням готівки в касах установ/підприємств/відокремлених підрозділів, які проводять готівкові розрахунки з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги/застосуванням РРО та КОРО (у разі застосування КОРО без застосування РРО), є здійснення обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень у касовій книзі на підставі прибуткових касових ордерів/фіскальних звітних чеків (або даних розрахункових квитанцій).
Як зазначено в пункті 40 Розділу IV Положення, касир здійснює записи в касовій книзі за операціями одержання або видачі готівки за кожним касовим ордером і видатковою відомістю в день її надходження або видачі. За відсутності руху готівки в касі протягом робочого дня записи в касовій книзі в цей день не здійснюються.
Касир щоденно в кінці робочого дня підсумовує операції за день, виводить залишок готівки в касі на початок наступного дня і передає до бухгалтерії як звіт касира другі примірники, що є відривною частиною аркуша касової книги (копію записів у касовій книзі за день), з прибутковими і видатковими касовими ордерами під підпис у касовій книзі.
Проаналізувавши вищенаведене, суд зазначає, що надходження готівки від покупця з фіксуванням її через РРО і занесенням до КОРО на підставі фіскальних звітних чеків є оприбуткуванням готівки в касу належним чином.
Верховний Суд України у постанові від 04.11.2015 у справі № 825/554/15-а та у постанові від 01.04.2014 року у справі № 21-54а14 дійшов висновку, що пунктом 2.6 Положення від 15.12.2004 року № 637 передбачено два механізми оприбуткування готівки залежно від способу фіксації її надходження в касу: прибуткові касові ордери або фіскальні звітні чеки (РК).
Отже, у разі проведення готівкових розрахунків з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги відповідно до вимог глави 4 Положення № 637 оприбуткуванням готівки є сукупність таких дій: фіксація повної суми фактичних надходжень готівки у касових ордерах та відображення на їх підставі готівки у касовій книзі. У випадку проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО оприбуткуванням готівки є відображення повної суми фактичних надходжень готівки у фіскальних звітних чеках РРО (даних РК) та здійснення обліку зазначених готівкових коштів у КОРО.
Невиконання будь-якої з цих дій є порушенням порядку оприбуткування готівки, за яке встановлена відповідальність (абзац третій статті 1 Указу № 436/95).
Проаналізувавши вищенаведене, суд дійшов висновку, що позивачем було вчасно та в повному обсязі оприбутковано готівкові кошти за спірний період, оскільки позивачем дотримано вимоги законодавства щодо порядку оприбуткування готівки.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.
Так, ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно із ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.
Частиною 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази, наявні у матеріалах справи, суд приходить до висновку, що відповідачами не доведено належними та допустимими доказами правомірності податкового повідомлення-рішення від 16.02.2018 року № НОМЕР_1, а тому позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню в повному обсязі.
У відповідності до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору за подання позову до суду в розмірі 1 762,00 грн., що документально підтверджується платіжним дорученням № 203488 від 10.05.2018 року. Отже, сплачений судовий збір в сумі 1 762,00 грн. підлягає стягненню на користь позивача.
Керуючись статтями 2, 9, 77, 78, 90, 139, 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 16.02.2018 року № НОМЕР_1.
Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЛО» за рахунок бюджетних асигнувань Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби витрати по сплаті судового збору в розмірі 1762,00 грн. (одна тисяча сімсот шістдесят дві гривні).
Відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Згідно ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.
Статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, проте, відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.
Повний текст рішення суду складений 27 серпня 2018 року.

Суддя ОСОБА_1