Справа № 1740/1929/18
Суддя: Борискін С.А.
Дата ухвалення: 2018-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

14 вересня 2018 року м. Рівне №1740/1929/18

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Борискіна С.А. за участю секретаря судового засідання Ковальчук Г.М та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник не прибув,

відповідача: представник Форет М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2
доГоловного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області
про скасування податкового повідомлення -рішення в частині, -
В С Т А Н О В И В:

Фізична особи-підприємець ОСОБА_2 (далі - ФОП ОСОБА_2.) звернулася до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області (далі - ГУ ДФС у Рівненській області) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 28.06.2017 №283543-13 в частині визначення податкового зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, по об'єктах нежитлової нерухомості із застосуванням встановленого розрахунку ставки податку встановленої Дубровицькою міською радою, від 04.02.2016 №82 на загальну суму 14 428,28 грн.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що при визначенні даного податкового зобов'язання з податку на майно, відмінне від земельної ділянки, за 2016 рік, відповідачем не враховано, що рішення Дубровицької міської ради від 04.02.2016 №82 прийнято поза межами строків його оприлюднення, встановленого Податковим кодексом України, що в свою чергу не дає підстав для його застосування в цілях оподаткування за 2016 рік. Вважає, що при визначенні позивачу податкового зобов'язання з податку на майно, відмінне від земельної ділянки, за 2016 рік відповідач мав би застосувати рішення Дубровицької міської ради від 27.01.2015 за №947. Також позивач, на підтвердження своєї позиції, посилається на практику Європейського суду з прав людини, Вищого адміністративного суду України та Верховного Суду.

Ухвалою суду від 16.07.2018 відкрито спрощене позовне провадження по справі. Розгляд справи по суті призначити у відкритому судовому засіданні на 03.09.2018 о 11:30 год.

Ухвалою суду від 03.09.2018 розгляд справи №1740/1929/18 - відкладено до 14.09.2018 до 14:30 год.

Відповідач 10.08.2018 за вх.№14096/18 подав відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого заперечує проти задоволення позовних вимог з підстав їх безпідставності та необґрунтованості. Стверджує, що рішенням Дубровицької міської ради від 04.02.2016 №82 "Про внесення змін до рішення міської Ради від 27.01.2015 №947 "Про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки" встановлено, що ставка податку на нерухоме майно для об'єктів нежитлової нерухомості, крім господарських (присадибних) будівель (допоміжних нежитлових) приміщень, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції, які використовуються без отримання прибутку, складає 2 відсотки від розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року. Дане рішення набуває чинності з дня прийняття та застосовується з 01 січня 2016 року. Вказує, що у відповідності до приписів податкового законодавства, органи місцевого самоврядування у межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території. Також відповідач посилається на п.4 Прикінцевих положень Закону №909 від 24.12.2015року "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році", яким встановлено, що у 2016 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів на 2016 рік не застосовуються вимоги, встановлені пп. 12.3.4 п. 12.3 ст.12 Податкового кодексу України. Враховуючи, що у власності позивача перебувають об'єкти нежитлової нерухомості - будівлі торгівельні, (магазин м.Дубровиця), загальна площа яких 698,03 кв.м (235,93 кв.м, 131,5 кв.м, 330,6 кв.м), сума податку складає: 1378х2%=27,56 грн. за 1кв.м. Тому вважає, що податковим органом правомірно прийнято податкове повідомлення-рішення від 28.06.2017 №283543-13, яким визначено суму податкового зобов'язання з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки по об'єктах нежитлової нерухомості за 2016 рік у розмірі 19237,71 грн. (з розрахунку: 698,03х27,56). Просить у задоволенні позову відмовити повністю.

15.08.20018 за вх.№14295/18 позивачем подано відповідь на відзив, відповідно до змісту якого він вважає, що відзив на позовну заяву підлягає відхиленню, оскільки цим ігноруються норми прямої дії Конституції та Податкового кодексу України. Вказує, що Закон №909 набрав чинності із 01.01.2016, тобто пізніше, встановленого Податковим кодексом України шестимісячного строку, для зміни елементів податків по їх застосуванню із нового планового бюджетного 2016 року. Також наголошує на презумпції правомірності рішень платника податків.

В судове засідання 14.09.2018 позивач не прибув. Про дату, місце і час судового розгляду повідомлявся належним чином. В позовній заяві справу просив розглянути без його участі.

В судовому засіданні 14.09.2018 представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечив у повному обсязі з підстав, зазначених у відзиві.

Заслухавши пояснення представника відповідача, з'ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що в задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю, враховуючи наступне.

Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що станом на 2016 рік позивач є власником об'єктів нерухомості загальною площею 698,03 кв.м.

27.01.2015 Дубровицькою міською радою було прийнято рішення №947 "Про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки", яким визначено, що на території міста Дубровиці податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки встановлюється згідно з додатками 1-3 (а.с.41-48).

Відповідно до п.4 Додатку 3, розмір ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельного податку для об'єктів нежитлової нерухомості, зокрема на будівлі (приміщення) торговельні - торгові центри, магазини, універмаги, криті ринки, павільйони та зали для ярмарків, станції технічного обслуговування автомобілів складає 0,5% від розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, за 1кв.м. бази оподаткування.

04.02.2016 Дубровицькою міською радою прийнято рішення №82 "Про внесення змін до рішення міської ради від 27 січня 2015 року №947 "Про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки", яким додатки 2, 3 до рішення від 27.01.2015 №947 вважаються такими, що втратили чинність (а.с.49-50).

Водночас пп.5.1 п.5 додатку 1 вказаного рішення викладений в новій редакції, зокрема, пп. "в" пп.5.1 п.5 встановлено ставку податку для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, за 1кв.м. бази оподаткування в розмірі 2 відсотків від розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року - для об'єктів нежитлової нерухомості, крім господарських (присадибних) будівель (допоміжних (нежитлових) приміщень, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо)), які використовуються без отримання прибутку.

28.06.2017 відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення форми "Ф" №283543-13, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у розмірі 19 237,71грн. (а.с.39).

Не погоджуючись з таким податковим повідомленням-рішенням в частині визначення податкового зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, по об'єктах нежитлової нерухомості із застосуванням встановленого розрахунку ставки податку встановленої Дубровицькою міською радою, від 04.02.2016 №82 на загальну суму 14 428,28 грн., позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

З 01 січня 2015 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28.12.2014 №71-VIII, згідно з яким, зокрема, статтю 266 Податкового кодексу України викладено в іншій редакції та введено новий вид податку - податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Згідно із пп. 266.1.1 п.266.1 ст. 266 Податкового кодексу України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Підпунктом 266.2.1 п.266.2 ст. 266 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Згідно з пп.266.3.1, 266.3.2 п.266.3 ст.266 Податкового кодексу України базою оподаткування є загальна площа об'єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

За приписами пп. 266.5.1 п.266.5 ст.266 вказаного Кодексу (в редакції чинній на 1 січня 2015 року) ставки податку для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної або міської ради в залежності від місця розташування (зональності) та типів таких об'єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 2 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування.

Як передбачено пп.266.6.1 п.266.6 ст.266 266 Податкового кодексу України, базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

З 01 січня 2016 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році" від 24 грудня 2015 року №909-VІІІ, згідно з яким підпункт 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, станом на 2016 рік) викладено у такій редакції: ставки податку для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об'єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує три відсотки розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Згідно з пунктом 4.4 статті 4 Податкового кодексу України установлення і скасування податків та зборів, а також пільг їх платникам здійснюються відповідно до цього Кодексу Верховною Радою України, а також Верховною Радою Автономної Республіки Крим, сільськими, селищними, міськими радами у межах їх повноважень, визначених Конституцією України та законами України.

Тобто, безпосереднє встановлення місцевих податків, зокрема, і податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, віднесено Податковим кодексом України до компетенції відповідних сільських, селищних, міських рад у межах їх повноважень.

Встановлення місцевих податків виключно відповідними рішеннями місцевих рад закріплено також п. 24 ч.1 ст. 26 Закону "Про місцеве самоврядування в Україні" та ст.143 Конституції України.

Пунктом 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України визначені повноваження сільських, селищних, міських рад та рад об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, щодо встановлення місцевих податків та зборів.

Підпунктом 12.3.4 п.12.3 ст.12 Податкового кодексу України встановлено, що рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Згідно зі статтею 3 Бюджетного кодексу України бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.

Таким чином, законодавець встановив чіткий строк до якого органами місцевого самоврядування необхідно прийняти рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Водночас при вирішенні даного спору, суд враховує, що пунктом 4 розділу ІІ "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році" встановлено, що в 2016 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів на 2016 рік не застосовуються вимоги, встановлені підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України та Законом України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".

Отже, у 2016 році зупинено дію пп.12.3.4 п.12.3 ст.12 Податкового кодексу України, а, відповідно, відсутні обмеження для органів місцевого самоврядування щодо строків прийняття рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Окрім того, пп.12.3.5 п.12.3 ст. 12 Податкового кодексу України визначено, що у разі якщо сільська, селищна, міська рада або рада об'єднаних територіальних громад, що створена згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів, що є обов'язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок.

Отже, Податковим кодексом України встановлений обов'язок громадянина сплатити податок за 2016 рік незалежно від наявності рішення органу місцевого самоврядування про встановлення відповідних податків і зборів.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду по справі №803/1307/17 (К/9901/927/17).

Посилання позивача на постанову Вищого адміністративного суду України у справі №811/113/16 (К/800/12330/16) та постанову Верховного Суду від 15.06.2018 у справі №823/2/17 (К/9901/40960/18) є безпідставним, оскільки їхні висновки охоплюють 2015 рік як плановий період, та 2016 рік як бюджетний період, в якому дія пп.12.3.4 п.12.3 ст.12 Податкового кодексу України не була зупинена.

Частинами 1 та 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням встановлених в судовому засіданні обставин справи та зазначених норм матеріального та процесуального права, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено обґрунтованість позовних вимог, а тому у їх задоволенні слід відмовити повністю.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення від 28.06.2017 №283543-13 є правомірним і не підлягає скасуванню.

Підстави для розподілу судових витрат відповідно до ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні.

Оригінал квитанції від 11.07.2018 №52 про сплату судового збору знаходиться у матеріалах справи.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні адміністративного позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний НОМЕР_1) до Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області (вул.Відінська,12,м.Рівне,33023, ) про скасування податкового повідомлення-рішення в частині, - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 18 вересня 2018 року.

Суддя Борискін С.А.