Справа № 0440/6216/18
Суддя: Горбалінський Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2018-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УХВАЛА
28 серпня 2018 р.Справа №0440/6216/18

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Горбалінський В.В., розглянувши заяву Приватного підприємства «ОСОБА_1 УКРАЇНИ» про забезпечення позову Приватного підприємства «ОСОБА_1 УКРАЇНИ» до Комісії, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, Головного управління ДФС в Дніпропетровській області, Державної фіскальної служби України про визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування рішень та зобовязання вчинити певні дії, -
17.08.2018 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Приватного підприємства «ОСОБА_1 УКРАЇНИ» до Комісії, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, Головного управління ДФС в Дніпропетровській області, Державної фіскальної служби України, в якій позивач просить:
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2018 року позовну заяву залишено без руху.
В обґрунтування заяви про забезпечення позову позивач зазначає, що протиправність дій Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, щодо включення Приватного підприємства «ОСОБА_1 УКРАЇНИ» до переліку ризикових платників податків користування полягає у тому, що такі дії прийняті всупереч вимогам ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а зокрема: Відповідачем необґрунтовано, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, упереджено та без дотриманням принципу розсудливості, пропорційності, без урахування права особи на участь у процесі прийняття рішення вчинилися дії щодо включення Приватного підприємства «ОСОБА_1 УКРАЇНИ» до переліку ризикових платників податків, що призвело до перешкоджання господарської діяльності Позивача.
Також, зазначено, що належної мотивації підстав та причин віднесення підприємства позивача до ризикових платників податків відповідно до п.п. 1.6 п.1 Листа Державної фіскальної служби України № 959/99-99-07-18 від 21.03.2018 року, податковим органом не надано та не надано жодних доказів про притягнення до кримінальної відповідальності службових осіб Приватного підприємства «ОСОБА_1 УКРАЇНИ».
Позивач вважає, що існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам та інтересам Приватного підприємства «ОСОБА_1 УКРАЇНИ» до ухвалення рішення в адміністративній справі, яка полягає у тому, що у звязку з прийнятим Відповідачем рішенням щодо включення Приватного підприємства «ОСОБА_1 УКРАЇНИ» до переліку ризикових платників податків, позивач не має змоги реєструвати податкові накладні, оскільки вони блокуються податковим органом через те, що ПН/РК відповідає вимогам п.п. 1.6 п. 1 «Критеріїв ризиковості платника податку», що створює наслідки, за якими підприємство не має змоги здійснювати свою господарську діяльність.
Таким чином, на думку позивача, невжиття заходів забезпечення позову істотно ускладнять ефективний захист та поновлення порушених прав та інтересів Позивача.
Відповідно до ч. 1 ст. 154 Кодексу адміністративного судочинства України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.
Розглянувши заяву про забезпечення позову, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, суд встановив наступне.
Відповідно до статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:
1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або
2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності субєкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення субєкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.
Відповідно до ч. 1 ст. 151 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути забезпечено:
1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;
2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;
3) встановленням обовязку відповідача вчинити певні дії;
4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;
5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
Аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку, що забезпечення адміністративного позову - це вжиття адміністративним судом, в провадженні якого знаходиться справа, або до якого буде подано адміністративний позов, певних процесуально-правових заходів щодо охорони прав, свобод та інтересів позивача, які б гарантували виконання рішення суду, у разі задоволення позову.
Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Для задоволення судом поданого позивачем клопотання про забезпечення адміністративного позову останній має обґрунтувати необхідність задоволення такого клопотання та довести, що незадоволення клопотання призведе хоча б до одного із наслідків, передбачених ч. 2 ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України.
Суд, при розгляді клопотання про забезпечення позову повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з передбачених ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.
Проте, судом не встановлено, а позивачем не надано доказів на підтвердження наявності жодної з обставин, передбачених ч. 2 ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України, за наявності яких суд може вжити заходи забезпечення позову.
А факт протиправності дій Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, які є предметом оскарження, потребує доведення та встановлення судом шляхом повного, всебічного та об'єктивного дослідження всіх зібраних доказів в судовому засіданні по справі.
Також, з наявних в матеріалах заяви доказів не вбачається, що існує очевидна небезпека правам та інтересам позивача, а також, що невжиття заходів забезпечення позову істотно ускладнять ефективний захист та поновлення порушених прав та інтересів Приватного підприємства «ОСОБА_1 УКРАЇНИ».
При цьому, заява позивача не містить доказів блокування відповідачем всіх податкових накладних позивача.
Інститут забезпечення адміністративного позову є запобіжною мірою і може застосовуватись виключно у випадках, встановлених ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України, що позивачем доведено не було.
Таким чином, задоволення заяви позивача про забезпечення позовних вимог не відповідає критеріям обґрунтованості, збалансованості інтересів учасників спірних правовідносин та не відповідає інституту забезпечення позову в адміністративному процесі.
Отже заява позивача про вжиття заходів забезпечення позову задоволенню не підлягає.
Враховуючи викладене, керуючись статтями 150, 151, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В задоволенні заяви Приватного підприємства «ОСОБА_1 УКРАЇНИ» про забезпечення позову у справі № 0440/6216/18 відмовити.
Відповідно до ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України, ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.
Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Пунктом 2 частини першої статті 294 Кодексу адміністративного судочинства України, визначено, що окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, скасування забезпечення позову, відмови у забезпеченні позову, відмови у заміні заходу забезпечення позову або скасування забезпечення позову.

Згідно ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, проте, відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя ОСОБА_2