Справа № 826/7410/17
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2018-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

12 вересня 2018 року справа №826/7410/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., за участю секретаря Яцюти М.С., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1.)
доДержавної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (далі по тексту - відповідач, ДПІ у Голосіївському районі)
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 30 вересня 2017 року № та від 30 березня 2017 року №
В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва, оскільки вважає протиправним визначення суми податкового зобов'язання із податку на доходи фізичних осіб, у зв'язку із тим, що витрати на придбання інвестиційного активу підтверджені необхідними підтверджуючими документами.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 червня 2017 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/7410/17, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Відповідач подав письмове заперечення проти позову, в якому повністю підтримав висновки акта перевірки.

В судовому засіданні 23 листопада 2017 року представник позивача позовні вимоги підтримав, представник відповідача проти позову заперечив; на підставі частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України суд ухвалив перейти до розгляду справи в письмовому провадженні.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII, яким внесено зміни до Кодексу адміністративного судочинства України, виклавши його в новій редакції.

Відповідно до підпункту 10 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України в новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва звертає увагу на наступне.

Відповідно до податкового повідомлення-рішення ДПІ у Голосіївському районі від 30 вересня 2017 року № згідно з підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54, абзацу другого пункту 123.1 пункту 123 Податкового кодексу України, за порушення пункту підпунктів а-б абзацу 2 пункту 176.1 статті 176, підпунктів 170.2.2, 170.2.6 пункту 170.2 статті 170 Податкового кодексу України ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на 185 562,50 грн., в тому числі за основним платежем - 148 450,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 37 112,50 грн.

Відповідно до податкового повідомлення-рішення ДПІ у Голосіївському районі від 30 березня 2017 року № згідно з підпунктом 54.3.5 пункту 54.3 статті 54, пункту 123.1 пункту 123 Податкового кодексу України, за порушення пункту 161 підрозділу 10 розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов'язання за платежем військовий збір на суму 13 917,19 грн.

Зазначені податкові повідомлення-рішення прийнято на підставі акта від 20 лютого 2017 року №77/1/26-50-13-06/НОМЕР_1 "Про результати документальної невиїзної перевірки своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) щодо отриманого інвестиційного доходу у період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року" (далі по тексту - акт перевірки).

В акті перевірки встановлено порушення позивачем пункту підпунктів а, б абзацу другого пункту 176.1 статті 176, підпунктів 170.2.2, 170.2.6 пункту 170.2 статті 170 Податкового кодексу України, статті 1087 Цивільного кодексу України та пункту 1.2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15 грудня 2004 року №637, що призвело до заниження позивачем фінансового результату від відчуження (передачі) частки у статутному капіталі ТОВ "Юридичні офіси" на суму 742 250,00 грн.

Крім того, встановлено порушення пункту 162.1 статті 162, статті 168 підпункту 1.1 пункту 161 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, що призвело до не нарахування та несплати позивачем отриманої у 2015 році суми інвестиційного доходу у розмірі 742 250,00 грн. військовий збір у сумі 11 133,75 грн.

Окружний адміністративний суд міста Києва, вирішуючи спір по суті позовних вимог, виходить із наступних міркувань.

Відповідно до підпункту 163.1.1 пункту 163.1 статті 163 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування резидента, зокрема є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.

Згідно із пунктом 164.1 статті 164 Податкового кодексу України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Підпункт 164.2.9 пункту 164.2 цієї Податкового кодексу України встановлює, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, зокрема включається інвестиційний прибуток від проведення платником податку операцій з цінними паперами, деривативами та корпоративними правами, випущеними в інших, ніж цінні папери, формах, крім доходу від операцій, зазначених у підпунктах 165.1.2, 165.1.40 і 165.1.52 пункту 165.1 статті 165 цього Кодексу.

Особливості оподаткування інвестиційного прибутку визначені у пункті 170.2 статті 170 Податкового кодексу України.

Так, відповідно до підпункту 170.2.1 пункту 170.2 статті 170 Податкового кодексу України облік загального фінансового результату операцій з інвестиційними активами ведеться платником податку самостійно, окремо від інших доходів і витрат. Для цілей оподаткування інвестиційного прибутку звітним періодом вважається календарний рік.

За правилами, визначеними підпунктом 170.2.2 пункту 170.2 статті 170 Податкового кодексу України, інвестиційний прибуток розраховується як позитивна різниця між доходом, отриманим платником податку від продажу окремого інвестиційного активу, та його вартістю, що визначається із суми витрат на придбання такого активу з урахуванням норм підпунктів 170.2.4-170.2.6 цього пункту (крім операцій з деривативами).

До продажу інвестиційного активу прирівнюються також операції з: обміну інвестиційного активу на інший інвестиційний актив; зворотного викупу або погашення інвестиційного активу його емітентом, який належав платнику податку; повернення платнику податку коштів або майна (майнових прав), попередньо внесених ним до статутного капіталу емітента корпоративних прав, у разі виходу такого платника податку з числа засновників (учасників) такого емітента чи ліквідації такого емітента.

Придбанням інвестиційного активу вважаються також операції з внесення платником податку коштів або майна до статутного капіталу юридичної особи - резидента в обмін на емітовані ним корпоративні права.

Інвестиційний актив, подарований платнику податку чи успадкований платником податку, вважається придбаним за вартістю, що дорівнює сумі державного мита та податку з доходів фізичних осіб, сплачених у зв'язку з таким даруванням чи успадкуванням.

Відповідно до підпункту 170.2.3 пункту 170.2 статті 170 Податкового кодексу України, якщо в результаті розрахунку інвестиційного прибутку за правилами, встановленими цією статтею, виникає від'ємне значення, воно вважається інвестиційним збитком.

Підпункт 170.2.6 пункту 170.2 статті 170 Податкового кодексу України встановлює, що до складу загального річного оподатковуваного доходу платника податку включається позитивне значення загального фінансового результату операцій з інвестиційними активами за наслідками такого звітного (податкового) року.

Загальний фінансовий результат операцій з інвестиційними активами визначається як сума інвестиційних прибутків, отриманих платником податку протягом звітного (податкового) року, зменшена на суму інвестиційних збитків, понесених платником податку протягом такого року.

Якщо загальний фінансовий результат операцій з інвестиційними активами має від'ємне значення, його сума переноситься у зменшення загального фінансового результату операцій з інвестиційними активами наступних років до його повного погашення, крім фінансових результатів, зазначених в абзаці першому пункту 29 підрозділу 4 розділу XX "Перехідні положення" цього Кодексу.

Аналіз наведених правових норм свідчить, що до складу інвестиційного прибутку включається позитивна різниця між доходом, отриманим платником податку від продажу окремого інвестиційного активу, та його вартістю, що визначається із суми витрат на придбання такого активу, а до складу загального річного оподатковуваного доходу платника податку включається позитивне значення загального фінансового результату операцій з інвестиційними активами за наслідками такого звітного (податкового) року.

При цьому до витрат, пов'язаних з придбанням корпоративних прав, можуть бути віднесені будь-які документально підтверджені витрати фізичної особи, спрямовані на формування статутного капіталу товариства та сплату учасником частки в статутному капіталі.

Як встановлено в акті перевірки, позивач подав до ДПІ у Голосіївському районі декларацію про майновий стан і доходи, отримані за 2015 рік, у якій задекларовано суму доходу, отриманого від продажу інвестиційного активу у розмірі 1 296 000,00 грн.

Судом встановлено, що 04 березня 2015 року між позивачем та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу (відчуження) частки у статутному капіталі ТОВ, відповідно до якого, позивач здійснив продаж (відступлення) 48% частки у статутному капіталі ТОВ "Юридичні офіси" ОСОБА_2, що складає 1 296 000,00 грн.

Досліджуючи обставини щодо понесення позивачем витрат на придбання інвестиційних активів, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Матеріали справи підтверджують, що позивачем внесено 128 000,00 грн. до статутного капіталу ТОВ "Юридичні офіси" згідно квитанцій від 31 березня 2006 року №6, від 08 вересня 2006 року №3, від 27 березня 2007 року №1, від 15 серпня 2007 року №7, від 26 грудня 2007 року №14.

Крім того, відповідно до договору купівлі-продажу (відчуження) частки у статутному капіталі ТОВ від 18 лютого 2008 року, укладеного між позивачем (покупець) та ОСОБА_2 (продавець), позивач набув у власність частку у розмірі 740 000,00 грн., що складає 37% статутного капіталу ТОВ "Юридичні офіси".

Також позивачем внесено 428 000,00 грн. до статутного капіталу ТОВ "Юридичні офіси" згідно квитанцій від 07 травня 2008 року №546356, від 02 березня 2011 року №4 та від 10 березня 2011 року №7.

Таким чином, витрати, понесені позивачем на внески статутного капіталу ТОВ "Юридичні офіси" складають 556 000,00 грн., а відтак загальна сума внеску статутного капіталу за 2006-2011 року та купівля частки статутного капіталу, згідно договору від 18 лютого 2008 року становить 1 296 000,00 грн.

Таким чином, загальний фінансовий результат операцій з інвестиційними активами за перевірені періоди має від'ємне значення, тобто, фактично у межах спірних правовідносин інвестиційний прибуток відсутній. Разом з тим, за результатами річного декларування позивач задекларував прибуток.

Оскільки Податковий кодекс України не визначає обов'язкового переліку документів, які можуть підтверджувати вартість інвестиційного активу, що визначається із суми витрат на придбання такого активу, на думку суду, надані позивачем документи є достатніми доказами, що підтверджують понесення витрат на придбання частики у статутному фонді ТОВ "Юридичні офіси".

У свою чергу відповідачем не спростовано факту понесення позивачем витрат на придбання інвестиційного активу та не зазначено правової норми, яка б зобов'язувала фізичних осіб при розрахунку інвестиційного прибутку підтверджувати витрати на придбання інвестиційного активу розрахунковими чи касовими документами

Відповідно до пункту 176.1 статті 176 Податкового кодексу України визначено, що платники податку зобов'язані, зокрема, вести облік доходів і витрат в обсягах, необхідних для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу, у разі якщо такий платник податку зобов'язаний відповідно до цього розділу подавати декларацію або має право на таке подання з метою повернення надміру сплачених податків, у тому числі при застосуванні права на податкову знижку; отримувати та зберігати протягом строку давності, встановленого цим Кодексом, документи первинного обліку, в тому числі на підставі яких визначаються витрати при розрахунку інвестиційного прибутку та формується податкова знижка платника податку; подавати податкову декларацію за встановленою формою у визначені строки у випадках, коли згідно з нормами цього розділу таке подання є обов'язковим.

На вимогу контролюючого органу та в межах його повноважень, визначених законодавством, платники податку зобов'язані пред'являти документи і відомості, пов'язані з виникненням доходу або права на отримання податкової знижки, обчисленням і сплатою податку, та підтверджувати необхідними документами достовірність відомостей, зазначених у податковій декларації з цього податку;

Суд звертає увагу, що у відповідності до зазначеної правової норми платник податку не зобов'язаний подавати разом із податковою декларацією відповідні підтверджуючі документи, а повинен лише вести облік доходів і витрат в обсягах, необхідних для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу, та отримувати і зберігати протягом строку давності, документи первинного обліку.

Якщо під час перевірки у відповідача виникли сумніви у підтвердженні відповідних сум витрат на придбання позивачем інвестиційного активу, він міг вимагати надання необхідних документів, для підтвердження достовірності даних податкової декларації.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що ДПІ у Голосіївському районі просила позивача надати будь-які підтверджуючі документи щодо витрат на придбання інвестиційного активу.

Водночас, згідно з частиною першою статті 1087 Цивільного кодексу України розрахунки за участю фізичних осіб, не пов'язані із здійсненням ними підприємницької діяльності, можуть проводитись у готівковій або безготівковій формі з допомогою розрахункових документів у електронному або паперовому вигляді.

Порядок забезпечення організації готівкового грошового обігу в Україні покладено на Національний банк України.

Пунктом 1.2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15 грудня 2014 року №637, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 13 січня 2005 року за №40/10320 та діяв на момент виникнення спірних правовідносин, визначено, що готівкові розрахунки - це платежі готівкою підприємства (підприємців) та фізичних осіб за реалізовану продукцію (товари, виконані роботи, надані послуги), а також за операціями, які безпосередньо не пов'язані з реалізацією продукції та іншого манна. До касових документів, за допомогою яких відповідно до законодавства України оформляються касові операції, тобто операції підприємств між собою та з фізичними особами, що пов'язані з прийманням і видачею готівки під час проведення розрахунків через касу, належать, зокрема: касові ордери та платіжні чи розрахунково-платіжні відомості, розрахункові документи, інші прибуткові та видаткові касові документи.

Надані позивачем копії договорів купівлі-продажу (відчуження) частки у статутному капіталі ТОВ, квитанцій до прибуткових касових ордерів, достовірність яких не спростована відповідачем, на думку суду, підтверджують факти отримання позивачем доходу від відчуження інвестиційних активів у 2015 році у розмірі 1 296 000,00 грн. та понесення ним документальної підтверджених витрат на придбання таких інвестиційних активів у сумі 1 296 000,00 грн.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що визначення позивачу податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб згідно з податковим повідомленням-рішенням від 30 вересня 2017 року № є протиправним, а тому підлягає скасуванню.

Відповідно до пункту 161 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України визначено, що тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір:

1.1. Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу.

1.2. Об'єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу.

1.3. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об'єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

1.4. Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту.

Таким чином, оскільки, військовий збір нараховується і сплачується із об'єкта оподаткування податком на доходи фізичних осіб, беручи до уваги помилковість висновків акта перевірки про заниження податку на доходи фізичних осіб, суд приходить до висновку про безпідставність додаткового нарахування позивачу суми військового збору та необхідність скасування податкового повідомлення-рішення ДПІ у Голосіївському районі від 30 березня 2017 року №.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем не доведено правомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, на користь позивача належить стягнути сплачену ним суму судового збору у розмірі 1 994,80 грн. за рахунок бюджетних асигнувань ДПІ у Голосіївському районі.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 30 вересня 2017 року № та від 30 березня 2017 року №.

3. Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 994,80 грн. (одна тисяча дев'ятсот дев'яносто чотири гривні вісімдесят копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві.

Згідно з частиною першою статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до частини другої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Частина перша статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

ОСОБА_1 (03189, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1);

Державна податкова інспекція у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (01033, м. Київ, вул. Жилянська, 23; ідентифікаційний код 39468461);

Суддя В.А. Кузьменко