Справа № 0440/5739/18
Суддя: Горбалінський Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2018-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 вересня 2018 року Справа № 0440/5739/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
за участі секретаря судового засіданняОСОБА_2
позивача представника позивача представника відповідача-1 ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до Національної поліції України, Комісії національної поліції України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій поліцейських, державних службовців та інших працівників Національної поліції України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -
27.07.2018 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_3 до Національної поліції України, Комісії національної поліції України з питань розгляд матеріалів про визнання учасниками бойових дій поліцейських, державних службовців та інших працівників Національної поліції України, в якій позивач просив:
- визнати протиправним та скасувати Рішення Комісії національної поліції України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій поліцейських, державних службовців та інших працівників Національної поліції України про відмову у наданні статусу учасника бойових дій ОСОБА_3, що прийняте 01.06.2018 року № 3/ІІІ/ІV/8;
- зобов`язати Національну поліцію України, в особі Комісії національної поліції України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій поліцейських, державних службовців та інших працівників Національної поліції України, надати ОСОБА_3 статус учасника бойових дій.
Позовна заява обґрунтована тим, що позивач звернувся до Комісії національної поліції України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій поліцейських, державних службовців та інших працівників Національної поліції України з заявою про надання йому статусу учасника бойових дій, проте рішенням від 01.06.2018 року № 3/ІІІ/ІV/8 йому було відмовлено, у зв'язку з тим, що він не був поліцейським у період проходження служби в Полку патрульної служби поліції особливого призначення «Дніпро-1» Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області з 09.04.2016 року по 20.05.2016 року. Вважає вказане рішення відповідача протиправним і таким, що порушує його право, як працівника поліції, який був задіяний у виконанні завдань антитерористичної операції в районах її проведення, на отримання статусу учасника бойових дій, а тому просить суд скасувати його та зобов`язати відповідачів прийняти рішення про надання йому такого статусу.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31.07.2018 року відкрито провадження по справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи у судове засідання на 21.08.2018 року о 14:30 год. Копію ухвали про відкриття провадження у справі надіслано учасникам справи, відповідачам запропоновано у п'ятнадцятиденний строк з дня одержання цієї ухвали подати суду відзив на позовну заяву. Копія ухвали отримана сторонами, що підтверджується матеріалами справи.
В судовому засіданні призначеному на 21.08.2018 року о 14:30 год., суд оголосив перерву до 11.09.2018 року о 15:00 год.
03.09.2018 року від відповідача-1 - Національної поліції України до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому він позов не визнав, пояснивши свою позицію тим, що рішення від 01.06.2018 року № 3/ІІІ/ІV/8 про відмову у наданні статусу учасника бойових дій ОСОБА_3 є законним та обґрунтованим, оскільки згідно п. 19 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» таке право мають визначене коло осіб, зокрема поліцейські, і позивач таким не являється, а є лише працівником поліції, якого направляли у відрядження до зони проведення антитерористичної операції для виконання трудових обов`язків, відтак позовна заява є безпідставною, а тому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.
03.09.2018 року від відповідача-2 - Комісії національної поліції України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій поліцейських, державних службовців та інших працівників Національної поліції України до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому він позов не визнав, посилаючись на те, що відносно позивача прийнято одне з допустимих та правомірних рішень від 01.06.2018 року № 3/ІІІ/ІV/8 про відмову у наданні статусу учасника бойових дій ОСОБА_3 за відсутності для цього правових підстав, встановлених п. 19 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Зазначає, що Комісія при прийняті оскаржуваного рішення діяла у межах, у спосіб та на підставі Конституції України та законів України, і прийняття рішення щодо надання статусу учасника бойових дій є дискреційними повноваженнями Комісії, а тому позовні вимоги про зобов`язання надати позивачу статус учасника бойових дій, також не підлягають задоволенню.
В судовому засіданні 11.09.2018 року позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили позовну заяву задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.
Представник відповідача-1 - Національної поліції України, проти позову заперечував повністю з підстав, викладених у відзиві, наполягаючи на обґрунтованості оскаржуваного рішення та правомірності дій Комісії національної поліції України з питань розгляд матеріалів про визнання учасниками бойових дій поліцейських, державних службовців та інших працівників Національної поліції України.
Відповідач-2 - Комісія національної поліції України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій поліцейських, державних службовців та інших працівників Національної поліції України, належним чином повідомлений про дату та час слухання справи, в судове засідання явку уповноважених представників не забезпечив, проте у поданому відзиві на адміністративний позов заявив клопотання про проведення розгляду справи за відсутності уповноваженого представника.
Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
На підставі Наказу Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 07.11.2015 року № 01 о/с ОСОБА_3 призначено за переведенням з Міністерства внутрішніх справ, з 07.11.2015 року на посаду згідно штатного розпису слюсарем з ремонту автомобілів Полку патрульної служби поліції особливого призначення «Дніпро-1» Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області.
У період з 09.04.2016 року по 20.05.2016 року позивач проходив службу в Полку патрульної служби поліції особливого призначення «Дніпро-1» Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, в районі проведення антитерористичної операції у м. Бахмут, Донецької області.
Відповідно до Наказу Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 09.04.2016 року № 86 о/с дск «Про відрядження працівників полку ПСПОП «Дніпро-1» ГУНП до зони проведення антитерористичної операції» ОСОБА_3, слюсар з ремонту автомобілів ППСПОП «Дніпро-1», був відряджений до м. Бахмут, Донецької області для виконання трудових обов`язків.
Згідно Наказу Першого заступника керівника Антитерористичного центру Служби Безпеки України № 102 від 11.04.2016 року, позивач входив до складу сил та засобів, які залучаються та беруть участь в АТО на території Донецької та Луганської областей.
На підставі Наказу Першого заступника керівника Антитерористичного центру Служби Безпеки України № 153 дск від 01.06.2016 року ОСОБА_3 вибув зі складу сил та засобів, які залучаються та беруть участь в АТО на території Донецької та Луганської областей.
У березні 2018 року позивач звернувся до Комісії національної поліції України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій поліцейських, державних службовців та інших працівників Національної поліції України з заявою про надання йому статусу учасника бойових дій.
Рішенням Комісії національної поліції України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій поліцейських, державних службовців та інших працівників Національної поліції від 01.06.2018 року № 3/ІІІ/ІV/8 ОСОБА_3 відмовлено у наданні статусу учасника бойових дій на підставі п. 19 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі Закон № 3551-ХІІ); абзацу 2 пункту 2 Порядку надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 року № 413 (далі Порядок № 413); абзацу 2 пункту 4 розділу ІІ Положення про комісію Національної поліції України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій поліцейських, державних службовців та інших працівників Національної поліції України, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 23.05.2016 року № 405 та зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 14.06.2016 року за № 857/28987 (далі Положення № 405).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з такого.

Закон 3551-ХІІ (тут і надалі в редакції, що діяла на момент спірних правовідносин) визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.

За приписами ст. 1 Закону 3551-ХІІ Закон спрямований на захист ветеранів війни шляхом: створення належних умов для підтримання здоров'я та активного довголіття; організації соціального та інших видів обслуговування, зміцнення матеріально-технічної бази створених для цієї мети закладів і служб та підготовки відповідних спеціалістів; виконання цільових програм соціального і правового захисту ветеранів війни; надання пільг, переваг та соціальних гарантій у процесі трудової діяльності відповідно до професійної підготовки і з урахуванням стану здоров'я.

Згідно ст. 5 Закону 3551-ХІІ учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з'єднань, об'єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час. Перелік підрозділів, що входили до складу діючої армії, та інших формувань визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 19 ч. 1 ст. 6 Закону 3551-ХІІ учасниками бойових дій визнаються: військовослужбовці (резервісти, військовозобов'язані) Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовці військових прокуратур, особи рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейські, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці, працівники Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.

Як передбачено п. 1 Порядку № 413 цей Порядок визначає процедуру надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, та категорії таких осіб.

За приписами п. 2 Порядку № 413 статус учасника бойових дій надається: військовослужбовцям (резервістам, військовозобовязаним) та працівникам Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, військовослужбовцям військових прокуратур, особам рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції ДФС, поліцейським, особам рядового, начальницького складу, військовослужбовцям, працівникам МВС, Управління державної охорони, Держспецзвязку, ДСНС, Державної кримінально-виконавчої служби, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.

Таким чином, Закон 3551-ХІІ та Порядок № 413 чітко окреслюють категорію осіб за посадою та статусом, які за наявності совокупних ознак (участь у захисті незалежності, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення та перебування безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення), визнаються учасниками бойових дій.

У своїй позовні заяві ОСОБА_3 зазначає, що він є працівником Національної поліції, а тому згідно вищенаведених приписів законодавства має право на визнання його учасником бойових дій.

Суд критично ставиться до таких тверджень з огляду на наступне.

Закон України «Про Національну поліцію» (далі Закон № 580-VIII) визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

За приписами ст. 1 Закону № 580-VIII Національна поліція України (далі - поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.

Згідно ст. 17 Закону № 580-VIII поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції. Поліцейський має службове посвідчення та спеціальний жетон. Зразки та порядок видання службових посвідчень та спеціальних жетонів затверджує Міністр внутрішніх справ України.

Відповідно до п.п. 9, 17, 20 ст. 22 Закону № 580-VIII керівник поліції: у межах повноважень надає доручення, обовязкові для виконання поліцейськими, державними службовцями і працівниками поліції; у визначеному порядку вносить подання про представлення поліцейських, державних службовців апарату центрального органу управління поліції та працівників поліції до відзначення державними нагородами України; вносить Міністру внутрішніх справ України пропозиції про утворення територіальних органів поліції, які є юридичними особами публічного права, у межах граничної чисельності поліцейських, державних службовців та працівників поліції і коштів, визначених на її утримання, а також щодо їх ліквідації, реорганізації Кабінетом Міністрів України.

Аналізуючи вищенаведені положення законодавства України, суд зазначає, що Закон № 580-VIII розмежовує такі поняття як «поліцейський» та «працівник поліції».

Суд зауважує що вичерпний перелік осіб, що визнаються учасниками бойових дій, передбачений п. 19 ч. 1 ст. 6 Закону 3551-ХІІ, встановлює таке право саме для поліцейських, а не для працівників поліції.

Матеріали справи не містять жодних доказів, що підтверджували б участь позивача у забезпеченні виконання завдань, визначених Законом України «Про боротьбу з тероризмом», та публічної безпеки і порядку в районах проведення АТО, у якості поліцейського чи в статусі особи, що за приписами Закону 3551-ХІІ та Порядку № 413, може бути визнана учасником бойових дій.

Згідно п. 1 розд. 2 Положення № 405 Основними завданнями Комісії є вивчення документів та прийняття рішення щодо надання та позбавлення статусу учасника бойових дій поліцейських, державних службовців та інших працівників Національної поліції України, розгляд питань, пов'язаних з установленням статусу учасника війни відповідно до пунктів 2, 13 статті 9 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Як встановлено абз. 2 п. 4 розд. ІІ Положення № 405 Комісія відмовляє в наданні статусу учасника бойових дій, учасника війни у разі відсутності правових підстав для надання статусу учасника бойових дій, учасника війни.

Враховуючи усе вищевикладене, суд приходить до висновку, що у позивача відсутні правові підстави для визнання його учасником бойових дій, а отже приймаючи рішення від 01.06.2018 року № 3/ІІІ/ІV/8, Комісія національної поліції України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій поліцейських, державних службовців та інших працівників Національної поліції України діяла на підставі та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження надано.

Що стосується тверджень позивача про порушення його конституційних прав на соціальний захист, як особи, що приймала безпосередню участь у забезпеченні проведення антитерористичної операції, то суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 8 Закону 3551-ХІІ учасниками війни визнаються військовослужбовці, які в період війни проходили військову службу у Збройних Силах колишнього СРСР, трудівники тилу, а також інші особи, передбачені цим Законом.

Як передбачено п. 13 ст. 9 Закону 3551-ХІІ учасниками війни вважаються працівники підприємств, установ, організацій, які залучалися та брали безпосередню участь у забезпеченні проведення антитерористичної операції, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у порядку, встановленому законодавством, які залучалися та брали безпосередню участь у забезпеченні здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у порядку, встановленому законодавством.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що рішенням Комісії для розгляду питань, пов`язаних із встановленням статусу учасника війни від 06.03.2017 року № 2 ОСОБА_3 встановлено статус учасника війни (лист Управління праці та соціального захисту населення Центрально районної у місті Дніпрі ради від 10.04.2017 року № 12/28).

Таким чином, позивач за свою активну участь у забезпеченні виконання завдань визначених його трудовими обов`язками, необхідних для проведення антитерористичної операції, для яких його було скеровано у відрядження до зони АТО, набув статусу учасника війни, тобто особи, на яку розповсюджуються визначені Законом 3551-ХІІ гарантії, пільги, цільові програми соціального і правового захисту і т.п., а відтак порушення прав позивача судом не встановлено.

Беручи до уваги досліджені докази та встановлені на їх підставі обставини справи, суд приходить висновку, що Комісією національної поліції України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій поліцейських, державних службовців та інших працівників Національної поліції України доведено правомірність рішення від 01.06.2018 року № 3/ІІІ/ІV/8, а отже й немає правових підстав для зобов`язання Національної поліції України, в особі Комісії національної поліції України з питань розгляд матеріалів про визнання учасниками бойових дій поліцейських, державних службовців та інших працівників Національної поліції України, надати ОСОБА_3 статус учасника бойових дій, і позивачем ці обставини належними та допустимими доказами не спростовані.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на зазначене вище, суд дійшов висновку про доведення відповідачами правомірності прийнятого рішення про відмову у наданні статусу учасника бойових дій ОСОБА_3 від 01.06.2018 року № 3/ІІІ/ІV/8, у зв'язку з чим позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Згідно ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відтак, враховуючи, що суд дійшов висновку про необхідність відмовити у задоволенні позову повністю, судові витрати сплачені позивачем не стягуються.

Керуючись статтями 2, 77, 139, 241 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1, АДРЕСА_1, 49061) до Національної поліції України (, вул. Академіка Богомольця, буд. 10, м. Київ, 01601), Комісії національної поліції України з питань розгляд матеріалів про визнання учасниками бойових дій поліцейських, державних службовців та інших працівників Національної поліції України (, вул. Академіка Богомольця, буд. 10, м. Київ, 01601) про визнання протиправним та скасування Рішення Комісії національної поліції України з питань розгляд матеріалів про визнання учасниками бойових дій поліцейських, державних службовців та інших працівників Національної поліції України про відмову у наданні статусу учасника бойових дій ОСОБА_3, що прийняте 01.06.2018 року № 3/ІІІ/ІV/8 і зобов`язання Національну поліцію України, в особі Комісії національної поліції України з питань розгляд матеріалів про визнання учасниками бойових дій поліцейських, державних службовців та інших працівників Національної поліції України, надати ОСОБА_3 статус учасника бойових дій відмовити.

Відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, проте, відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Повний текст рішення суду складений 17 вересня 2018 року.

Суддя ОСОБА_1