Справа № 826/10552/18
Суддя: Скочок Т.О.
Дата ухвалення: 2018-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

13 вересня 2018 року № 826/10552/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Скочок Т.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

провизнання протиправними дій, скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, в якому просить:

- визнати дії старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Кеди Михайла Валентиновича щодо винесення 14.05.2014 постанови №34136442 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 8 369 172,25 грн. протиправними;

- скасувати постанову №34136442 від 14.05.2014 про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 в розмірі 8 369 172,25 грн., винесену старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Кедою Михайлом Валентиновичем.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що сплив строку, наданого на добровільне виконання рішення суду, сам по собі не є тією достатньою підставою, з якою законодавець пов'язує стягнення виконавчого збору з боржника. Натомість, за твердженням позивача, виконавчий збір стягується на підставі постанови державного виконавця, якщо боржником в установлений для цього строк рішення добровільно не виконано, а державним виконавцем вчинено дії, спрямовані на примусове виконання, які у межах спірних правовідносин відповідачем вчинено не було, оскільки рішення суду залишилось невиконаним. Крім того, позивачем зазначено, що оскаржувана постанова винесена передчасно, з урахуванням того, що постанова про стягнення виконавчого збору повинна у даному випадку виноситись вже під час розподілу стягнутих коштів, отриманих після реалізації майна боржника, тобто квартири. Відтак, оскільки у межах виконавчого провадження фактичного виконання судового рішення у даному разі не відбулось, законодавчі підстави для винесення оскаржуваної постанови відсутні.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.07.2018 відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено розгляд справи по суті.

У судове засідання 13.09.2018 з'явились представники сторін. Представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд задовольнити позовні вимоги з підстав, зазначених у позовній заяві. Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував, підтримавши доводи, викладені у відзиві на позовну заяву, в якому зазначено, що оскаржувана постанова прийнята правомірно та у межах наданих відповідачу повноважень, з огляду на невиконання позивачем, як боржником у виконавчому провадженні, судового рішення у добровільному порядку та у строк, встановлений державним виконавцем.

У судовому засіданні 13.09.2018 суд на підставі ч. 3 ст. 194 Кодексу адміністративного судочинства України, ухвалив про подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив на позовну заяву, заслухавши пояснення представників сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Вовченком О.В. за результатами розгляду заяви представника стягувача про примусове виконання виконавчого листа №2610/600/2012, виданого 23.08.2012 Шевченківським районним судом м. Києва, про погашення заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю «Лоджистік Сервіс» перед Публічним акціонерним товариством «Банк Форум» за Генеральним кредитним договором №63/06/00-KL від 30.03.2006 у сумі 83 691 722,51 грн. шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 30.01.2008, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Колєсник С.А., зареєстрованим в реєстрі за №305, а саме: квартиру АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Ю.В. 16.06.2001 за р. №7154, та зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна 18.05.2001 за реєстровим №39058, шляхом продажу квартири на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», визначивши, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 05.09.2012 (ВП №34136442). У вказаній постанові боржнику встановлено строк до семи днів з моменту винесення (отримання) цієї постанови для самостійного виконання рішення.

У межах виконавчого провадження №34136442, як вбачається з наявних у матеріалах справи копій матеріалів даного виконавчого провадження, здійснювались виходи за адресою квартири, що підлягає продажу на прилюдних торгах, що підтверджується копіями актів державного виконавця від 27.02.2013, від 15.08.2013, від 30.01.2014, від 15.12.2014, від 15.06.2016, від 20.07.2016, згідно з якими доступу до вказаної квартири надано не було.

Постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 14.05.2014 (ВП №34136442) накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1, що належить боржнику - ОСОБА_1, - у межах суми звернення стягнення та заборонено здійснювати відчуження майна боржника у межах суми боргу.

Також, постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Кеди Михайла Валентиновича про стягнення з боржника виконавчого збору від 14.05.2014 (ВП №34136442) постановлено стягнути з боржника - ОСОБА_1 - виконавчий збір у розмірі 8 369 172,25 грн.

З огляду на не допуск державного виконавця для проведення опису та арешту квартири, як вбачається з копій матеріалів виконавчого провадження, останній двічі звертався до Шевченківського районного суду міста Києва з поданням про примусове входження до житла боржника від 19.11.2014 та від 04.10.2016.

Постановою про опис та арешт майна боржника від 16.01.2018 (ВП №34136442) описано та накладено арешт на майно, а саме: на шестикімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 241,20 кв.м., житловою площею 159,90 кв.м., та складається зі сходів 6,9 кв.м., кухні 24,3 кв.м., житлової кімнати 44,8 кв.м., житлової кімнати 18,8 кв.м., житлової кімнати 15,2 кв.м., вбиральні 3,0 кв.м., коридора 1,9 кв.м., сан.вузла 9,5 кв.м., кладової 2,3 кв.м., сан.вузла 7,6 кв.м., житлової кімнати 22,6 кв.м., житлової кімнати 25,1 кв.м., житлової кімнати 33,4 кв.м., холу 15,0 кв.м., гардеробу 9,0 кв.м., що належить боржнику.

Постановою про призначення суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні від 19.01.2018 (ВП №34136442) постановлено призначити суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання Товариство з обмеженою відповідальністю «Експерт нерухомості-2015» в особі директора ОСОБА_6, який має сертифікат, виданий Фондом державного майна України від 03.02.2016 за №55/16 (строк дії до 03.02.2019) у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа №2610/600/2012, виданого 23.08.2012 Шевченківським районним судом м. Києва, а також постановлено суб'єкту оціночної діяльності - суб'єкту господарювання Товариству з обмеженою відповідальністю «Експерт нерухомості-2015» в особі директора ОСОБА_6, надати звіт з питань визначення вартості майна боржника, що описано та арештовано постановою від 16.01.2018 №34136442.

Разом з тим, постановою про повернення виконавчого документа стягувачу від 29.03.2018, з огляду на заяву стягувача від 21.02.2018 №710/2 в особі уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію ПАТ «Банк Форум» ОСОБА_7 щодо повернення виконавчого документа без подальшого виконання на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», постановлено повернути виконавчий лист №2610/600/2012, виданий 23.08.2012 Шевченківським районним судом м. Києва, стягувачу.

В подальшому, як зазначено позивачем у його позовній заяві, дізнавшись про порушення своїх прав оскаржуваною ним постановою після отримання 25.06.2018 постанови про відкриття виконавчого провадження від 14.06.2018 № 56603893, позивач звернувся з даним позовом до суду, вважаючи її необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню, а дії з її винесення протиправними.

Відповідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи наведене, розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

Зі змісту позовних вимог вбачається, що предметом оскарження у даній справі є постанова про стягнення з боржника виконавчого збору від 14.05.2014 (ВП №34136442), відтак, у межах спірних правовідносин застосуванню підлягають положення Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-ХІV (тут і надалі у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин).

Так, відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Приписами ч. 1 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

При цьому, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ч. 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно з ч.ч. 1 та 2 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

У разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення (ч. 1 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження»).

У відповідності до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження», у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі самостійного виконання боржником рішення після початку його примусового виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

З аналізу наведених законодавчих положень вбачається, що підставою для винесення постанови про стягнення з боржника виконавчого збору є невиконання боржником (без поважних причин) рішення у встановлений для цього приписами ч. 2 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» строк, тобто у даному разі у строк до семи днів з моменту винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Так, причин, у тому числі поважних причин, пропуску семиденного строку з моменту винесення постанови про відкриття виконавчого провадження для самостійного виконання виконавчого листа №2610/600/2012, виданого 23.08.2012 Шевченківським районним судом м. Києва, позивачем суду не наведено, з огляду на що, суд виходить з відсутності останніх.

При цьому, суд звертає увагу про необґрунтованість тверджень позивача про відсутність законодавчих підстав для винесення оскаржуваної постанови у зв'язку з не вчиненням державним виконавцем дій, спрямованих на примусове виконання рішення, та фактичного залишення судового рішення не виконаним у межах даного виконавчого провадження, з огляду на наступне.

Згідно з наявними у матеріалах справи доказами, відповідачем в особі державного виконавця вчинялись дії з примусового виконання рішення, а саме: здійснювались неодноразові виходи до спірної квартири з метою проведення опису та арешту майна, накладено арешт на майно, двічі направлялись подання до суду про примусове входження до житла боржника, а також вчинялись дії з метою реалізації спірної квартири на торгах (винесення постанови про призначення суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні). Отже, наведене підтверджує вчинення відповідачем в особі державного виконавця дій, спрямованих на примусове виконання судового рішення.

Щодо відсутності фактичного виконання судового рішення слід зазначити, що таке невиконання пов'язано з поверненням виконавчого документа стягувачу без подальшого виконання у зв'язку з поданням ним відповідної заяви, що, у силу ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, яка діяла станом на момент винесення оскаржуваної постанови), не є перешкодою для винесення постанови про стягнення з боржника виконавчого збору.

Водночас, виконавчий збір, що підлягає стягненню за примусове виконання рішення майнового характеру, становить 10 відсотків або від суми, що підлягає стягненню, або від вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Враховуючи, що виконавчий лист №2610/600/2012, виданий 23.08.2012 Шевченківським районним судом м. Києва, видано на погашення заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю «Лоджистік Сервіс» перед Публічним акціонерним товариством «Банк Форум» за Генеральним кредитним договором №63/06/00-KL від 30.03.2006 у сумі 83 691 722,51 грн. шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_1 на праві власності - предметом останнього є передача стягувачу майна боржника, тобто вказаної квартири. Відтак, 10 відсотків виконавчого збору має обраховуватись з вартості майна боржника (вказаної квартири), а не заборгованості третьої особи (Товариства з обмеженою відповідальністю «Лоджистік Сервіс») за кредитним договором, з розміру якої і було обраховано спірний розмір виконавчого збору.

Вказане також підтверджується безпосередньо змістом виконавчого листа №2610/600/2012, виданого 23.08.2012 Шевченківським районним судом м. Києва, в якому вказано, що продаж квартири на прилюдних торгах здійснюється у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», визначивши, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Натомість, відповідачем оскаржуваною постановою передчасно, без попередньої оцінки об'єкта нерухомого майна, яке підлягало передачі стягувачу, здійснено обрахунок розміру виконавчого збору.

На підставі викладеного, суд дійшов до висновку про протиправність дій Державної виконавчої служби України в особі старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Кеди Михайла Валентиновича щодо винесення постанови про стягнення з боржника виконавчого збору від 14.05.2014 у виконавчому провадженні №34136442, а також про необхідність визнання протиправною та скасування постанови Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України про стягнення з боржника виконавчого збору від 14.05.2014 у виконавчому провадженні №34136442, як належний спосіб захисту прав та охоронюваних законом інтересів позивача, обраний, виходячи з положень п.2 ч. 2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України.

У силу ч.ч. 1 та 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги викладене, суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог та задоволення останніх у повному обсязі з огляду на наведене судом вище.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з наявного у матеріалах справи платіжного доручення від 25.07.2018 №1, позивачем під час звернення з даним позовом до суду сплачено судовий збір у загальному розмірі 10 572,00 грн., які у повному обсязі підлягають присудженню на користь останнього.

Керуючись статтями 77, 139, 245, 246, 250, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

2. Визнати протиправними дії Державної виконавчої служби України в особі старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Кеди Михайла Валентиновича щодо винесення постанови про стягнення з боржника виконавчого збору від 14.05.2014 у виконавчому провадженні №34136442.

3. Визнати протиправною та скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України про стягнення з боржника виконавчого збору від 14.05.2014 у виконавчому провадженні №34136442.

3. Присудити здійснені ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_1) документально підтверджені судові витрати у розмірі 10 572,00 грн. (десяти тисяч п'ятисот сімдесяти двох грн. 00 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (, адреса: 01001, м. Київ, вул. Городецького, 13).

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені положеннями ст. 255, ч. 1 ст. 272 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч. 6 ст.287 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення та оскаржені у порядку, передбаченому ст.ст. 292, 293, 296, 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням положень п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону № 2147-VIII).

Суддя Т.О. Скочок