Справа № 128/3292/17
Суддя: Полотнянко Ю.П.
Дата ухвалення: 2018-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 128/3292/17

Головуючий у 1-й інстанції: Саєнко О.Б.

Суддя-доповідач: Полотнянко Ю.П.

20 вересня 2018 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Полотнянка Ю.П.

суддів: Драчук Т. О. Загороднюка А.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 23 лютого 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Вінницького приміського об'єднаного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

в грудні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Вінницького приміського об'єднаного управління пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії.

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 23 лютого 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове про задоволення позову в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що у випадку вирішення питання щодо призначення, поновлення або припинення виплати пенсії внутрішньо переміщеним особам пріоритетне значення мають відповідні положення Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а тому припинення виплати пенсії повинне відбуватися лише з підстав визначених цим Законом.

Ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 17 травня 2018 року провадження у справі було зупинено до набрання чинності рішення Верховного Суду у зразковій справі №805/402/18 та ухвалою суду від 10 вересня 2018 року поновлено провадження у справі та призначено до апеляційного розгляду на 20.09.2018.

Сторони в судове засідання не з'явилися. Про час день та місце розгляду справи повідомлено завчасно та належним чином. Причини неявки суду не відомі.

Виходячи з приписів п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України, вищезазначена апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що у вересні 2014 року позивач був взятий на облік у відповідному управлінні Пенсійного фонду України як внутрішньо переміщена особа та отримував безперервно пенсію за віком з вересня 2014 року по березень 2017 року включно.

Проте, у період із квітня 2017 року і по теперішній час виплата йому пенсії за віком відповідачем була припинена.

На звернення позивача у жовтні 2017 року до відповідача з питання невиплати пенсії, відповідачем було надано витяг з протоколу № 10 від 06.04.2017 року засідання комісії по розгляду питань, пов'язаних з наданням субсидій, соціальних допомог, компенсацій та призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, з якого вбачається, що згідно з п. 1.3 вказаного протоколу комісія вирішила припинити йому з 01.04.2017 р. виплату пенсії відповідно до п.п. 2,5 п. 12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування ( а.с. 14).

Також, відповідачем наданий витяг з протоколу № 30 від 09.11.2017 р. засідання комісії по розгляду питань, пов'язаних з наданням субсидій, соціальних допомог, компенсацій та призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, відповідно до якого комісія вирішила не здійснювати йому виплату пенсії, у зв'язку із скасування довідки внутрішньо переміщеної особи з підстав визначених ст. 13 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб".

Вважаючи дії відповідача протиправними позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що у відповідача відсутні законодавчі підстави для виплати позивачу пенсію у період з 01.04.2017 по даний час, оскільки судом встановлено та не оскаржувалося позивачем про те, що позивач був відсутній у період з 27.03.2017 по 19.09.2017, у місці фактичного проживання, а знаходився в м. Донецьку, тобто повернувся до покинутого місця постійного проживання, що стало підставою для скасування довідки внутрішньо переміщеної особи. А тому, на думку суду першої інстанції, відповідач здійснював свої повноваження в межах на у спосіб, що передбачені Конституцією України, Законом України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" та постановою КМУ №365.

Колегія суддів не погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та враховує викладене нижче.

Статтею 1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" (Закон № 1706-VII) визначено, що внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Частиною першою статті 4 Закону № 1706-VII встановлено, що факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Згідно зі статтею 14 Закону № 1706-VII внутрішньо переміщені особи користуються тими ж правами і свободами відповідно до Конституції, законів та міжнародних договорів України, як і інші громадяни України, що постійно проживають в Україні. Забороняється їх дискримінація при здійсненні ними будь-яких прав і свобод на підставі, що вони є внутрішньо переміщеними особами.

Відповідно до п. 1 Постанови КМУ від 05.11.2014 № 637 "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання) за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим Постановою КМУ № 509.

Виплата (продовження виплати) пенсій, що призначені зазначеним особам, здійснюється виключно через рахунки та мережу установ і пристроїв публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України".

Отже, умовами призначення та продовження виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам є: знаходження внутрішньо переміщених осіб на обліку місця перебування, що підтверджується довідкою; наявність рахунку в установі ПАТ "Державний ощадний банк".

Відповідно до п. 6 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого Постановою КМУ № 509, довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи діє безстроково, крім випадків, передбачених ст. 12 Закону № 1706-VII та абзацом шостим цього пункту. Довідка, видана до 20 червня 2016 року, яка не скасована і строк дії якої не закінчився, є дійсною та діє безстроково, крім випадків, передбачених ст. 12 вказаного Закону.

Як встановлено з матеріалів справи, позивач у встановленому порядку був взятий на облік як внутрішньо переміщена особа та отримував пенсію за віком.

Проте, фактично підставою для припинення позивачу виплати пенсії слугувало скасування довідки від 02.03.2015 року №506650314 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, у звязку з поверненням до покинутого місця постійного проживання.

Колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції, що припинення такої виплати та відмова у виплаті пенсії позивачу є законною, виходячи з наступного.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV.

Відповідно до частини першої статті 49 Закону № 1058-IV виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Таким чином, припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення з підстав, визначених ст. 49 Закону № 1058-IV.

Водночас, Законом № 1058-IV не передбачено такої підстави припинення або призупинення виплати пенсії, як відсутність особи за її фактичним місцем проживання, а тому припинення відповідачем виплати пенсії позивачу з 01.04.2017 було здійснено не у спосіб передбачений Законом №1058- IV, що свідчить про протиправність дій відповідача.

При цьому, колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції щодо застосування до даних правовідносин Постанови Кабінету Міністрів України №365 від 8 червня 2016 року «Про деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», а також про те, відповідач діяв в межах Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», оскільки Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-VI має вищу юридичну силу аніж положення Постанови КМ України №365 від 8 червня 2016 року та Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», а тому застосуванню судом підлягають норми Закону 1058-VI.

Аналогічна правова позиція викладена у рішенні Верховного Суду від 03.05.2018 у зразковій справі № 805/402/18 (провадження № Пз/9901/20/18).

Отже, з наведеного вбачається, що прелік підстав припинення виплати пенсії, визначений ч. 1 ст. 49 Закону № 1058-IV є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, передбачених законом, але жоден з таких випадків управлінням не застосований та не доведений, з огляду на що, позов слід задовольнити в повному обсязі.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що відповідачем безпідставно було припинено позивачу виплату пенсії з 01.04.2017 року, чим порушено гарантоване Конституцією України право позивача на пенсійне забезпечення, а відтак, позовні вимоги про визнання протиправними дії відповідача щодо невиплати позивачу пенсії за віком з 01.04.2017 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з неправильним застосуванням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нового про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити повністю.

Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 23 лютого 2018 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_2 задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Вінницького приміського об'єднаного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо припинення виплати ОСОБА_2 пенсії за віком з 01 квітня 2017 року.

Зобов'язати Вінницьке приміське об'єднане управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області відновити виплату ОСОБА_2 призначеної пенсії за віком з 01 квітня 2017 року.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Полотнянко Ю.П.

Судді Драчук Т. О. Загороднюк А.Г.