Справа № 809/468/18
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2018-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2018 рокуЛьвів№876/4814/18

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Затолочного В.С., Костіва М.В.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Державної фіскальної служби України та Головного управління ДФС в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10 травня 2018 року у справі №809/468/18 (винесене головуючим суддею Григорук О.Б. у м. Івано-Франківську) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України, Головного управління ДФС в Івано-Франківській області про зобов'язання до вчинення дій,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної фіскальної служби України, Головного управління Державної фіскальної служби України в Івано-Франківській області, про зобов'язання вчинити дії щодо виплати решти суми одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановленням інвалідності в розмірі 124020,00 грн. з підстав визначених статтею 23 Закону України «Про міліцію» та положень Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 850 від 21.10.2015.

Позовні вимоги мотивовані тим, що на виконання постанови Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30.06.2016 та ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 01.08.2017 в справі №809/593/16, Головне управління Державної фіскальної служби України в Івано-Франківській області прийняло висновок від 12.10.2017, затверджений першим заступником Голови Державної фіскальної служби України, про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 в разі інвалідності працівника податкової міліції. Однак, при розрахунку розміру одноразової грошової допомоги, яка мала становити 150 - кратний розмір прожиткового мінімуму, відповідачі протиправно врахували відсоток втрати працездатності, внаслідок чого позивач отримав лише 82680,00 грн. замість 206700,00 грн. На підставі наведеного, позивач звернувся з даним позовом до суду, в якому просить зобов'язати відповідачів вчинити дії щодо виплати ОСОБА_1 решту суми одноразової грошової допомоги у зв'язку із встановленням інвалідності в розмірі 124020,00 грн.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10 травня 2018 року позов задоволено. Зобов'язано Державну фіскальну службу України та Головне управління Державної фіскальної служби України в Івано-Франківській області вчинити дії щодо виплати ОСОБА_1 решту суми одноразової грошової допомоги у зв'язку із встановленням інвалідності в розмірі 124020,00 грн. Стягнуто з Державної фіскальної служби України за рахунок бюджетних асигнувань даного суб'єкта владних повноважень на користь ОСОБА_1 352 гривні 40 копійок витрат по сплаті судового збору. Стягнуто з Головного управління Державної фіскальної служби України в Івано-Франківській області за рахунок бюджетних асигнувань даного суб'єкта владних повноважень на користь ОСОБА_1 352 гривні 40 копійок витрат по сплаті судового збору.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідачами подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, оскільки судом неповно та неправильно встановлені обставини справи та порушено норми матеріального права, що призвело до винесення незаконного рішення. Зокрема суть доводів апелянта зводиться до того, що згідно статті 23 Закону України «Про міліцію» одноразова грошова допомога виплачується відповідному працівнику залежно від ступеня втрати працездатності. Зважаючи на те, що позивачу визначено ступінь втрати працездатності 40 %, тому відповідачі правомірно нарахували та виплатили позивачу одноразову грошову допомогу із врахуванням вищевказаного відсотка втрати працездатності. Просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено та з матеріалів справи слідує наступне. Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30.06.2016 в справі №809/593/16 задоволено частково позов ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України та Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області: визнано протиправною бездіяльність Державної фіскальної служби України щодо неприйняття рішення за заявою ОСОБА_1 від 30.11.2015 про виплату одноразової грошової допомоги у зв'язку із установленням інвалідності, зобов'язано Державну фіскальну службу України розглянути заяву ОСОБА_1 від 30.11.2015 року та прийняти за результатами її розгляду рішення по суті, в задоволенні позову в решті позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 01.08.2017 апеляційну скаргу Державної фіскальної служби України залишено без задоволення, а постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30.06.2016 в справі №809/593/16 - без змін.

12.10.2017 Головне управління Державної фіскальної служби України в Івано-Франківській області, на виконання вищевказаних постанови Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30.06.2016 та ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 01.08.2017 в справі №809/593/16, прийняло висновок, затверджений першим заступником Голови Державної фіскальної служби України, про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 в разі інвалідності працівника податкової міліції в розмірі 82680,00 грн.

Згідно платіжного доручення від 04.12.2017 вищевказана сума 82680,00 грн. одноразової грошової допомоги переведена на рахунок ОСОБА_1

22.01.2018 позивач звернувся до Головного управління Державної фіскальної служби України в Івано-Франківській області та Державної фіскальної служби України із заявами про виплату одноразової грошової допомоги у зв'язку з установленням інвалідності, в яких повідомив, що одноразова грошова допомога ОСОБА_1 мала становити 150 - кратний розмір прожиткового мінімуму, а саме 206700,00 грн., а не 82680,00 грн. Таким чином, позивач просив відповідачів виплатити решту коштів в сумі 124020,00 грн.

05.02.2018 Головне управління Державної фіскальної служби України в Івано-Франківській області листом №1147/10/09-19-37 повідомило ОСОБА_1 про такий розрахунок одноразової грошової допомоги: прожитковий мінімум 1378,00 грн. помножено на 150-ти кратний розмір та помножено на ступінь втрати працездатності 40 %, що становить 82680,00 грн.

06.02.2018 Державна фіскальна служба України листом №1755/Н/99-99-04-04-02-14 повідомила позивача що розрахунок та виплата одноразової грошової допомоги здійснювалась підрозділом, у якому проходив службу ОСОБА_1, відповідно до постанови Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30.06.2016 та ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 01.08.2017 в справі №809/593/16.

Вважаючи неправомірними дії відповідачів щодо відмови ОСОБА_1 у виплаті решти суми одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановленням інвалідності в розмірі 124020,00 грн., позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Суд першої інстанції задовольнив з тих підстав, що під час призначення і виплати одноразової грошової допомоги позивачу в розмірі 82680,00 грн. відповідачі діяли безпідставно, всупереч повноважень та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, а також недобросовісно, оскільки нарахування одноразової грошової допомоги із застосуванням відсотку втрати працездатності не передбачено жодним нормативно-правовим актом чинного законодавства України.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.

Відповідно до частини 6 статті 23 Закону України «Про міліцію» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов'язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі: 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи; 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи; 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи, в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров'я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850.

Згідно пункту 3 вказаного Порядку грошова допомога призначається і виплачується у разі установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов'язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності IIІ групи.

Таким чином, як в Законі України «Про міліцію» так і в Порядку та умовах призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, чітко зазначений розмір виплати в 150-кратному розмірі прожиткового мінімуму у разі встановлення третьої групи інвалідності, про що Івано-Франківський окружний адміністративний суд зазначив у постанові від 30.06.2016 в справі №809/593/16.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звертався до Івано-Франківського окружного адміністративного суду з позовом до Державної фіскальної служби України та Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області, в якому просив суд: визнати протиправною відмову Державної фіскальної служби України, оформленої листами від 18.12.2015 року №46300/7/99-99-04-04-02-17, від 26.02.2016 року №6888/7/99-99-04-04-02-17 та Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області, оформлену листами від 25.12.2015 року №2145/10/09-19-04-39, від 16.03.2016 року №469//10/09-19-04-12 щодо проведення виплати позивачу одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановленням інвалідності та втрати працездатності; зобов'язати відповідачів здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі 150-кратному прожитковому мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.

За результатами розгляду вказаного адміністративного позову Івано-Франківський окружний адміністративний суд прийняв постанову від 30.06.2016 в справі №809/593/16, згідно якої встановлено, що ОСОБА_1 з 01.08.1997 по 16.09.2015 проходив службу в органах податкової міліції на посадах рядового і начальницького складу. На підставі свідоцтва про хворобу від 11.09.2015 №287 та рапорту позивача про звільнення з органів податкової міліції через хворобу, наказом ГУ ДФС в Івано-Франківській області №271-0 від 16.09.2015 ОСОБА_1 звільнено з посади та податкової міліції у запас Збройних Сил України за пунктом 64 підпунктом "б" Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ (через хворобу).

04.11.2015 року Медико-соціальною експертною комісією Міністерства охорони здоров'я в Івано-Франківській області видано довідку серія АВ № 0624569, відповідно до якої ОСОБА_1 встановлено ІІІ групу інвалідності, яка пов'язана з проходженням служби в органах внутрішніх справ України, та довідку серії АГ № 0003184, в якій визначено ступінь втрати позивачем професійної працездатності 40 %.

30.11.2015 ОСОБА_1 подав в Головне управління Державної фіскальної служби України в Івано-Франківській області заяву (рапорт), в якій просив виплатити одноразову грошову допомогу, посилаючись на те, що під час проходження служби в органах податкової міліції Головного управління Державної фіскальної служби України в Івано-Франківській області став інвалідом ІІІ групи. Однак, Головне управління Державної фіскальної служби України в Івано-Франківській області матеріали про виплату позивачу одноразової грошової допомоги повернуло ОСОБА_1

Згідно постанови Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30.06.2016 в справі №809/593/16, визнано протиправною бездіяльність Державної фіскальної служби України щодо неприйняття рішення за заявою ОСОБА_1 від 30.11.2015, зобов'язано Державну фіскальну службу України розглянути заяву ОСОБА_1 від 30.11.2015 року та прийняти за результатами її розгляду рішення по суті. Вказана постанова від 30.06.2016 набрала законної сили 01.08.2017.

Відповідно до частини 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З урахуванням наведеної норми процесуального законодавства, обставина про те, що позивач має право на отримання грошової допомоги у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності IIІ групи, доказування не потребує.

Щодо права позивача на отримання вказаної грошової допомоги без врахування відсотку втрати працездатності, суд першої інстанції також дійшов вірного висновку про те, що нарахування одноразової грошової допомоги із застосуванням відсотку втрати працездатності не передбачено жодним нормативно-правовим актом чинного законодавства України.

Суд першої інстанції вірно вказав, що з урахуванням змісту частини 6 статті 23 Закону України «Про міліцію» наведена норма імперативно вказує на розмір необхідної до виплати допомоги. Зазначення у ній словосполучення «залежно від ступеня втрати працездатності» жодним чином не впливає на визначення розміру такої допомоги від інших обставин, крім власне, встановлення певної групи інвалідності.

Згідно Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісія ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням трудових обов'язків, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України 05.06.2012 за №420, ступінь втрати професійної працездатності встановлюється: при І групі інвалідності не вище 100%, при ІІ групі - не вище 85%, при ІІІ групі інвалідності не вище 65 %.

Ступінь втрати працездатності установлюється МСЕК за участю Фонду соціального страхування від нещасних випадків і визначається у відсотках професійної працездатності, яку мав позивач до ушкодження здоров'я. МСЕК установлює обмеження рівня життєдіяльності потерпілого, визначає професію, з якою пов'язане ушкодження здоров'я, причину, час настання та групу інвалідності у зв'язку з ушкодженням здоров'я, а також визначає необхідні види медичної та соціальної допомоги, відповідно до Наказу Міністерства охорони здоров'я України від 05.06.2012 №420, тобто ступінь втрати працездатності впливає лише на встановлення групи інвалідності органами медико-соціальної експертної комісії, а не органами Державної фіскальної служби для визначення розміру одноразової грошової допомоги з встановленням відповідної групи інвалідності.

Таким чином, стаття 23 Закону України «Про міліцію» вказує, що грошова допомога надається залежно від ступеня втрати працездатності та в подальшому конкретизує, що розмір такої допомоги залежить саме від встановлення інвалідності певної групи.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30.06.2016 в справі №809/593/16 зобов'язано Державну фіскальну службу України розглянути заяву ОСОБА_1 від 30.11.2015 та прийняти за результатами її розгляду рішення по суті.

Відповідач прийняв таке рішення по суті, а саме висновок від 12.10.2017 про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 в разі інвалідності працівника податкової міліції, однак всупереч вимогам статті 23 Закону України «Про міліцію», Порядку та умовах призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, позивачу призначено та виплачено не 150 розмірів прожиткового мінімуму, що становить 206700,00 грн. (прожитковий мінімум 1378,00 грн.), а лише 82680,00 грн., що свідчить про протиправність дій відповідачів під час призначення і виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1

Що стосується доводів апелянта про порушення позивачем строку звернення до адміністративного суду, передбаченого частиною п'ятою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, то суд першої інстанції вірно зазначив, що такі доводи є безпідставними та необґрунтованими, оскільки дана адміністративна справа не відноситься до категорії справ щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, а тому в даному випадку не підлягає застосуванню місячний строк для звернення до суду.

Перевіривши оскаржені позивачем дії відповідача, апеляційний суд вважає, що такі не відповідають критеріям, визначеним ч. 2 ст. 2 КАС України, а представлені позивачем докази у своїй сукупності дають підстави вважати що такі дії відповідача є протиправними, прийняті відповідачем необґрунтовано, без дотриманням вимог законів України, що є підставою для задоволення позовних в повному обсязі.

Відповідно до Рішення Конституційного суду України від 30.01.2003 р. №3-рп, правосуддя за своєю суттю визнається лише таким за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

З урахуванням наведених вище обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що під час призначення і виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 в розмірі 82680,00 грн. відповідачі діяли безпідставно, всупереч повноважень та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, а також недобросовісно, оскільки нарахування одноразової грошової допомоги із застосуванням відсотку втрати працездатності не передбачено жодним нормативно-правовим актом чинного законодавства України, тому відповідно позов ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України, Головного управління Державної фіскальної служби України в Івано-Франківській області, про зобов'язання відповідачів вчинити дії щодо виплати позивачу решту суми одноразової грошової допомоги у зв'язку із встановленням інвалідності в розмірі 124020,00 грн., є обґрунтованим та підлягає до задоволення.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Приведені в апеляційні скарзі доводи, висновку суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування постанови суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної фіскальної служби України та Головного управління ДФС в Івано-Франківській області - залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10 травня 2018 року у справі №809/468/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді В. С. Затолочний
М. В. Костів