Справа № 826/22245/15
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2018-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

19 вересня 2018 року № 826/22245/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Келеберди В.І., розглянувши у порядку спрощеного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк Київська Русь» Волкова Олександра Юрійовича та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб,

про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії,

За участю представників:

позивача - ОСОБА_4,

відповідача 1 - Юр М.А.,

ВСТАНОВИВ:

Обставини справи.

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк Київська Русь» Волкова Олександра Юрійовича та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, та просить суд:

зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк Київська Русь» Волкова Олександра Юрійовича включити до переліку вкладників публічного акціонерного товариства «Банк Київська Русь», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, додаткову інформацію про ОСОБА_1 (індивідуальний податковий номер НОМЕР_1, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1) щодо виплати відшкодування у сумі 191 000,00 гривень згідно з договором банківського рахунку № 24872-34 в національній валюті від 19 березня 2015 року, укладеного між ОСОБА_1 та публічним акціонерним товариством «Банк Київська Русь»;

зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк Київська Русь» Волкова Олександра Юрійовича надати Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про виплату ОСОБА_1 (індивідуальний податковий номер НОМЕР_1, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1) відшкодування у сумі 191 000,00 гривень за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб згідно з договором банківського рахунку № 24872-34 в національній валюті від 19 березня 2015 року, укладеного між ОСОБА_1 та публічним акціонерним товариством «Банк Київська Русь»;

зобов'язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб включити ОСОБА_1 (індивідуальний податковий номер НОМЕР_1, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1) до загального реєстру вкладників публічного акціонерного товариства «Банк Київська Русь», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб;

витрати зі сплати судового збору стягнути на користь позивача з Державного бюджету України.

Ухвалою суду від 22 вересня 2015 року суду відкрито провадження в адміністративній справі № 826/22245/17, яку призначено до розгляду у судовому засіданні на 06 жовтня 2015 року.

06 жовтня 2015 року судове засідання не відбулось з організаційно-технічних причин та призначено на 12 жовтня 2015 року.

В судовому засіданні ухвалено про вирішення справи в порядку письмового провадження відповідно до частини четвертої статті 122 КАС України ( в редакції чинній на час вчинення процесуальної дії).

Ухвалою суду від 19 жовтня 2015 року зупинено провадження у справі до вирішення Конституційним Судом України подання сорока семи народних депутатів України щодо відповідності (конституційності) Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» положенням статті 6, частини першої статті 8, частини четвертої статті 13, статей 21, 22, частин першої, четвертої, п'ятої статті 41 Конституції України.

Ухвалою суду від 20 листопада 2017 року поновлено провадження по справі та призначено до судового розгляду на 30 січня 2018 року.

Разом з тим, 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII, яким внесено зміни до Кодексу адміністративного судочинства України, виклавши його в новій редакції.

Відповідно до підпункту 10 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України в новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Таким чином, з дня набрання чинності нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України, тобто з 15 грудня 2017 року, адміністративне судочинство здійснюється за правилами цієї редакції Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

У зв'язку із перебуванням судді у відпустці розгляд справи відкладено на 14 березня 2018 року.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі, обґрунтовуючи тим, що він є вкладником ПАТ «Банк «Київська Русь» згідно договору банківського рахунку від 19 березня 2015 року № 24872/34. При зверненні у серпні 2015 року до АТ «Укрексімбанк» за отриманням коштів, позивач дізнався, що відсутній у реєстрі осіб, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, хоча ще 25 червня 2015 року звертався до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в Банку Волкова О.Ю. про включення його до такого списку осіб.

При цьому, позивач зазначає, що грошові кошти в розмірі 191 000, 00 грн., що надійшли на його поточний рахунок, не підпадають під жодну обставину, передбачену статтею 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

За таких обставини, Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Київська Русь» без жодних правових підстав не включила його до переліку осіб, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, і як наслідок, позивач відсутній у загальному реєстрів вкладників ПАТ «Банк «Київська Русь», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, що порушує його права і є підставою для звернення до адміністративного суду із даним позовом.

Відповідач 1 проти позову заперечив з підстав, викладених у письмових запереченнях, які долучено до матеріалів справи та з яких вбачається, що позивач не є вкладником банку, не має банківського вкладу, а є такою особою, яка не набула права на гарантоване відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

За таких обставин позивача правомірно не було включено до повного переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів.

Окрім того, відповідач вважає укладений між позивачем та банком договір банківського рахунку нікчемним та створеним виключно з метою штучного створення обов'язку щодо відшкодування грошових коштів за рахунок державного бюджету України.

Окрім того, відповідачем заявлено клопотання про зупинення провадження у справі до розгляду справи № 826/171/17, оскільки рішення у ній як позитивне так і негативне вплине на права та обов'язки Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, щодо забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Відповідач 2 явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, заперечень проти позову не надав.

У відповідному судовому засіданні протокольної ухвалою суд змінив порядок розгляду справи, ухваливши про перехід до подальшого завершення розгляду даної адміністративної справи в порядку спрощеного провадження без виклику (повідомлення) осіб. Клопотання відповідача про зупинення провадження у справі до розгляду іншої справи суд закінчить в режимі спрощеного провадження.

Дослідивши матеріали справи, Окружний адміністративний суд міста Києва, дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог виходячи з наступного.

Обставини встановлені судом.

ОСОБА_1, як працівник Асоціації автомобільних перевізників України 10 березня 2015 року звернувся до керівництва роботодавця із заявою про надання безвідсоткової поворотної фінансової допомоги у розмірі 191 000,00 гривень для власних потреб, що передбачено колективним договором.

17 березня між Асоціацією автомобільних перевізників України та ОСОБА_1 укладено договір № 58-15/КР безвідсоткової фінансової допомоги за умовами якого, Асоціація зобов'язалась надати позивачу безвідсоткову фінансову допомогу у розмірі 191 000,00 гривень, а ОСОБА_1 зобов'язався повернути її у строк до 31 грудня 2015 року. Фінансова допомога надається у готівковій формі шляхом видачі коштів з каси або на поточний рахунок, відкритий в установах банку.

З метою отримання зазначених коштів 19 березня 2015 року між публічним акціонерним товариством «Банк Київська Русь» та громадянином України ОСОБА_1 укладено договір банківського рахунку № 24872-34 в національній валюті, згідно з умовами якого, Банк відкрив позивачу поточний рахунок НОМЕР_2 та зобов'язався здійснювати його розрахунково-касове обслуговування.

В цей же день на поточний рахунок позивача від Асоціації автомобільних перевізників України надійшли грошові кошти у розмірі 191 000,00 гривень в якості поворотної фінансової допомоги.

Разом з тим, на підставі постанови Правління Національного банку України від 19 березня 2015 року № 190 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк Київська Русь» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 61 про запровадження з 20 березня 2015 року тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Банк «Київська Русь». Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації призначено Волкова О.Ю. строком на 3 місяці з 20 березня по 19 червня 2015 року включно.

Рішенням Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 15 червня 2015 року № 116 строк тимчасової адміністрації продовжено до 19 липня 2015 року включно.

Протягом дії тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Київська Русь» позивачу грошові кошти, що знаходились на його рахунку, не були виплачені, а тому 25 червня 2015 року позивач звернувся до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Банк «Київська Русь» з заявою про включення його до реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 16 липня 2015 року № 460 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк Київська Русь» виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб рішенням від 17 липня 2015 року № 138 «Про початок процедури ліквідації публічного акціонерного товариства «Банк Київська Русь» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», розпочала процедуру ліквідації ПАТ «Банк Київська Русь» та призначила уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Київська Русь» Волкова О.Ю. строком на 1 рік з 17 липня 2015 року по 16 липня 2016 року включно.

23 липня 2015 року на офіційному веб-сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було розміщено інформацію про те, що з 24 липня 2015 року Фонд розпочав виплату коштів вкладникам Банку, для отримання яких вкладникам Банку з зазначеної дати по 03 вересня 2015 року включно необхідно звертатися до установ банків-агентів Фонду залежно від місця реєстрації проживання за паспортом, вказаному вкладниками при укладанні договору банківського вкладу/рахунку.

Позивач, як вкладник ПАТ «Банк «Київська Русь» звернувшись у серпні 2015 року до банку-агента АТ «Укрексімбанк» з заявою про отримання гарантованих державою коштів дізнався, що він відсутній в Реєстрі вкладників ПАТ «Банк «Київська Русь».

Незгода позивача з діями відповідача 1 щодо не включення його до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, обумовила його на звернення до суду за захистом свого порушеного права.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлюються Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі - Закон).

Законом також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Відповідно до пункту 3 статті 2 Закону вклад - кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти.

Вкладник - фізична особа (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката (пункт 4 статті 2 Закону).

Згідно з частиною першою статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Відповідно до частин першої-третьої статті 1068 ЦК України Банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом.

Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Пунктом 1.8 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженою Постановою правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за №1172/8493 передбачено, що Банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського рахунку поточні рахунки, за договором банківського вкладу - вкладні (депозитні) рахунки.

Поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

Згідно з пунктом 14 статті 2 Закону реєстр учасників Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - реєстр учасників Фонду) - реєстр, який ведеться Фондом та містить відомості про участь банку в системі обов'язкового гарантування вкладів фізичних осіб.

Система гарантування вкладів фізичних осіб - сукупність відносин, що регулюються цим Законом, суб'єктами яких є Фонд, Кабінет Міністрів України, Національний банк України, банки та вкладники (пункт 15 статті 2 Закону).

Пунктом 17 статті 2 Закону передбачено, що уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

Відповідно до частин першої та другої статті 3 Закону Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об'єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні. Фонд є суб'єктом управління майном, самостійно володіє, користується і розпоряджається належним майном, вчиняючи стосовно нього будь-які дії, що не суперечать законодавству та меті діяльності Фонду.

Відповідно до пункту 4 частини третьої статті 12 Закону виконавча дирекція Фонду має такі повноваження у сфері забезпечення відшкодування коштів за вкладами, зокрема: приймає рішення про відшкодування коштів за вкладами відповідно до цього Закону та затверджує реєстри відшкодувань вкладникам у порядку та у черговості, що встановлені нормативно-правовими актами Фонду;

Відповідно до частини першої статті 26 Закону Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Виконання зобов'язань Фонду перед вкладниками здійснюється Фондом з дотриманням вимог щодо найменших витрат Фонду та збитків для вкладників у спосіб, визначений цим Законом, у тому числі шляхом передачі активів і зобов'язань банку приймаючому банку, продажу банку, створення перехідного банку протягом дії тимчасової адміністрації або виплати відшкодування вкладникам у строк, встановлений цим Законом.

Гарантії Фонду не поширюються на відшкодування коштів за вкладами у випадках, передбачених цим Законом.

Частиною другою статті 26 Закону передбачено, що вкладник має право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами.

Під час тимчасової адміністрації вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами за договорами, строк дії яких закінчився станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, та за договорами банківського рахунку з урахуванням вимог, визначених частиною четвертою цієї статті.

Фонд має право не включати до розрахунку гарантованої суми відшкодування коштів за договорами банківського рахунка до отримання в повному обсязі інформації про операції, здійснені платіжною системою (внутрішньодержавною та міжнародною).

Виплата гарантованої суми відшкодування за договорами банківського рахунка здійснюється тільки після отримання Фондом у повному обсязі інформації про операції, здійснені платіжною системою (внутрішньодержавною та міжнародною).

Відповідно до частини четвертої статті 26 Закону Фонд не відшкодовує кошти: 1) передані банку в довірче управління; 2) за вкладом у розмірі менше 10 гривень; 3) за вкладом, підтвердженим ощадним (депозитним) сертифікатом на пред'явника; 4) розміщені на вклад у банку особою, яка є пов'язаною з банком особою або була такою особою протягом року до дня прийняття Національним банком України рішення про віднесення такого банку до категорії неплатоспроможних; 5) розміщені на вклад у банку особою, яка надавала банку професійні послуги як аудитор, оцінювач, у разі якщо з дня припинення надання послуг до дня прийняття Національним банком України рішення про віднесення такого банку до категорії неплатоспроможних не минув один рік; 6) розміщені на вклад власником істотної участі банку; 7) за вкладами у банку, за якими вкладники на індивідуальній основі отримують від банку проценти за договорами, укладеними на умовах, що не є поточними ринковими умовами відповідно до статті 52 Закону України "Про банки і банківську діяльність", або мають інші фінансові привілеї від банку; 8) за вкладом у банку, якщо такий вклад використовується вкладником як засіб забезпечення виконання іншого зобов'язання перед цим банком, у повному обсязі вкладу до дня виконання зобов'язань; 9) за вкладами у філіях іноземних банків; 10) за вкладами у банківських металах; 11) розміщені на рахунках, що перебувають під арештом за рішенням суду.

При цьому, порядок визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, визначений статтею 27 Закону.

Так, відповідно до частини першої статті 27 Закону уповноважена особа Фонду складає перелік рахунків вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку.

Нарахування відсотків за вкладами припиняється у день початку процедури виведення Фондом банку з ринку (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», - у день прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку).

Згідно з частиною другою зазначеної статті уповноважена особа Фонду протягом 15 робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку формує:

1) перелік рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню;

2) перелік рахунків вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4-6 частини четвертої статті 26 цього Закону;

3) переліки рахунків, за якими вкладники на індивідуальній основі отримують від банку відсотки за договорами, укладеними на умовах, що не є поточними ринковими умовами відповідно до статті 52 Закону України «Про банки і банківську діяльність», або мають інші фінансові привілеї від банку та осіб, які використовують вклад як засіб забезпечення виконання іншого зобов'язання перед цим банком, що не виконане;

4) перелік рахунків вкладників, що перебувають під арештом за рішенням суду;

5) перелік рахунків вкладників, вклади яких мають ознаки, визначені статтею 38 цього Закону. Кошти за такими вкладами виплачуються Фондом після проведення аналізу ознак, визначених статтею 38 цього Закону, у тому числі шляхом надіслання запитів клієнтам банку, у порядку та строки, встановлені Фондом, а також підтвердження відсутності таких ознак.

Відповідно до частини третьої статті 27 Закону виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр відшкодувань вкладникам для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку рахунків, за якими вкладник має право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду. Фонд не пізніше ніж через 20 робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку розміщує оголошення про початок відшкодування коштів вкладникам на офіційному веб-сайті Фонду.

Фонд також оприлюднює оголошення про початок відшкодування коштів вкладникам у газеті «Урядовий кур'єр» або «Голос України».

Відповідно до статті 28 Закону Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів у національній валюті України в порядку та у черговості, встановлених Фондом, не пізніше 20 робочих днів (для банків, база даних про вкладників яких містить інформацію про більше ніж 500000 рахунків, - не пізніше 30 робочих днів) з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку.

Фонд здійснює виплату гарантованих сум відшкодування через банки-агенти, що здійснюють такі виплати в готівковій або безготівковій формі (за вибором вкладника).

Фонд не пізніше наступного дня після закінчення визначеного цим Законом строку ліквідації банку розміщує на офіційному веб-сайті Фонду оголошення про завершення Фондом виплат гарантованої суми відшкодування.

Окрім цього, відповідно до пункту 3 розділу ІІІ Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09 серпня 2012 року № 14 (в редакції до внесення змін згідно із рішенням від 29 вересня 2014 № 104, які набрали чинності 11 листопада 2014 року) (далі - Положення № 14) та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07 вересня 2012 року за № 1548/21860, Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує та подає до Фонду повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду (додаток 8), із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню (далі - Перелік).

Між тим, після внесення змін до пункту 3 розділу ІІІ Положення № 14, цим пунктом передбачено, що Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, крім іншого, формує та подає до Фонду повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду (додаток 8), із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Згідно з пунктом 4 розділу ІІІ Положення № 14 перелік складається станом на день прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку і включає суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів, але не більше суми, встановленої адміністративною радою Фонду на день прийняття рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, незалежно від кількості вкладів в одному банку.

Визначений у Переліку залишок гарантованої суми надається з урахуванням розрахункових сум, сплачених вкладнику протягом дії тимчасової адміністрації у неплатоспроможному банку.

Якщо вкладник не отримав свої вклади у межах граничного розміру суми відшкодування протягом дії тимчасової адміністрації за рахунок цільової позики Фонду, така сума відшкодування включається до Переліку.

Після внесення змін до пункту 4 розділу ІІІ Положення № 14 абзацом першим цього пункту передбачено, що перелік складається станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку і включає суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується, виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів (зменшених на суму податку), але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку.

Перелік складається в алфавітному порядку за прізвищами вкладників та подається до Фонду на паперових та електронних носіях разом із супровідним листом (пункт 5 розділу ІІІ Положення № 14).

Пунктом 2 розділу IV Положення № 14 передбачено, що Фонд складає на підставі Переліку загальний Реєстр вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, за формою, наведеною у додатку 11 до цього Положення (далі - Загальний Реєстр).

Пунктом 4 розділу IV Положення № 14 передбачено, що Виконавча дирекція Фонду приймає рішення про відшкодування коштів за вкладами та затверджує Загальний Реєстр протягом шести днів з дня отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Пунктом 6 цього розділу Положення № 14 встановлено, що на підставі рішення виконавчої дирекції за розпорядженням директора-розпорядника Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів (здійснює перерахування гарантованої суми за Загальним Реєстром, передачу Загального Реєстру банку-агенту) не пізніше семи днів з дня прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Окрім того, відповідно до пункту 2 частини 4 статті 37 Закону, на виконання своїх повноважень уповноважена особа Фонду видає накази та розпорядження, дає доручення, обов'язкові до виконання працівниками банку.

Частиною другою статті 38 Закону передбачено, що протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Вичерпний перелік підстав, за наявності яких правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, встановлено частиною третьої статті 38 Закону.

Так, правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав:

1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог;

2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим;

3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору;

4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна;

5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність";

6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

9) здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов'язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

Порядок виявлення нікчемних договорів, а також дій Фонду у разі їх виявлення визначаються нормативно-правовими актами Фонду.

Окрім того, відповідно до пункту 2 частини другої та частини третьої статті 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання правочину недійсним. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до частин першої та другої статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» передбачено, що правочином є правомірна, тобто не заборонена законом, вольова дія суб'єкта цивільних правовідносин, що спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов'язків. Правомірність є конститутивною ознакою правочину як юридичного факту. Презумпція правомірності правочину закріплена у статті 204 ЦК України та може бути спростована насамперед нормою закону, яка містить відповідну заборону.

Відповідно до статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно зі статтею 321 ЦК України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Право особи на мирне володіння майном знайшло своє відображення і у Рішеннях Європейського Суду з прав людини, зокрема, у справі «Золотас проти Греції» (№ 66610/09, 29/01/2013), згідно якого особа, яка розмістила грошову суму в банку, передавала йому право використання цієї суми, банк був зобов'язаний зберігати її, і в разі використання з метою отримання прибутку він повинен був повернути еквівалентну суму вкладнику після припинення дії угоди; отже, власник рахунку сумлінно міг вважати, що його вклад у банку знаходиться в безпеці, особливо при отриманні відсотків; власник рахунку правомірно вважав, що буде повідомлений про ситуації, що загрожує суті угоди з банком і його фінансовим інтересам, щоб він міг завчасно вчинити дії відповідно до закону і зберегти право на захист свого майна.

Як встановлено матеріалами справи, Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію ПАТ «Банк Київська Русь», відповідно до статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» проведено перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів ( у тому числі договорів), що є нікчемними.

За результатами проведеної перевірки виявлено правочини, що підпадають під ознаки нікчемності, зокрема правочин щодо перерахування частини одержаних внаслідок дострокового розірвання Договорів банківського вкладу грошових коштів у загальній сумі 191 000,00 гривень з поточного рахунку Асоціації міжнародних автомобільних перевізників України НОМЕР_2 у ПАТ «Банк Київська Русь» на особовий рахунок № 001 відкритий на ім'я ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) з призначенням платежу: надання поворотної фінансової допомоги згідно договору від 17 березня 2015 року № 58-15/КР.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, які здійснюються в інтересах третіх осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок притягнутих від інших осіб фінансових активів з метою отримання прибутку або збереження фактичної вартості фінансових активів.

Перелік послуг, які вважаються фінансовими, визначено статтею 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» зокрема, надання коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту; надання гарантій та поручительств відповідають критеріям фінансових послуг.

З аналізу наведених норм Уповноважена особа дійшла висновку про те, що позивач не є вкладником та не має банківського вкладу, а є позичальником Асоціації міжнародних автомобільних перевізників України () та , відповідно, не підпадає під дію статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Листом від 05 жовтня 2015 року № 8998/16 позивача повідомлено про нікчемність, відповідно до приписів пунктів 2 та 7 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та статті 228 Цивільного кодексу України, правочину щодо перерахування частини одержаних внаслідок дострокового розірвання Договорів банківського вкладу грошових коштів у загальній сумі 191 000,00 гривень з поточного рахунку Асоціації міжнародних автомобільних перевізників України НОМЕР_2 у ПАТ «Банк Київська Русь», на особовий рахунок НОМЕР_2 у ПАТ «Банк Київська Русь», відкритий 19 березня 2015 року на ім'я ОСОБА_1 договір банківського рахунку № 24872-34, оскільки:

Виявлені під час перевірки факти свідчать про те, що за Договором банківського рахунку від 19 березня 2015 року № 24872 Банк взяв на себе зобов'язання, виконати які він очевидно не був спроможний; укладення договору банківського рахунку та проведення фінансових операцій щодо зарахування коштів на рахунок, відкритий на ім'я ОСОБА_1 з подальшою сплатою процентів за користування такими коштами збільшувало розмір зобов'язання Банку, погіршувало його фінансове становище і сприяло приведення ПАТ «Банк Київська Русь» до неплатоспроможності, що з урахуванням вимог статті 38 Закону є підставою для визнання нікчемності правочинів;

Перерахування коштів здійснювалось у безготівковій формі з іншого рахунку. Тобто кошти надійшли внаслідок «дроблення» рахунку іншого клієнта (юридичної особи, яка не є вкладником у розумінні положень статті 2 Закону, розмір вкладу якої становив значно більше гарантованої державою суми), відтак вищезазначені обставини свідчать, що Асоціація міжнародних автомобільних перевізників України мала на меті отримання коштів не від ПАТ «Банк Київська Русь» і не за рахунок Банку, а від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, тобто державних коштів (відповідний правочин було спрямовано на незаконне заволодіння такими коштами);

Перерахування відповідних коштів Асоціацією міжнародних автомобільних перевізників на особовий рахунок ОСОБА_1 (який є співробітником Асоціації) за Договором поворотної фінансової допомоги, тобто на поворотній основі, укладення між Банком та ОСОБА_1 Договору банківського рахунку від 19 березня 2015 року № 24872-34 надавало можливість Асоціації міжнародних автомобільних перевізників України як власнику вкладу, розмір якого перевищує суму 200 000,00 гривень та повернення якого не гарантується Фондом, отримати цю суму повністю, без будь-яких обмежень, що є наданням переваг цьому вкладнику перед іншими кредиторами;

Перерахування відповідних коштів Асоціацією міжнародних автомобільних перевізників України на особовий рахунок ОСОБА_1 за відсутності достатнього розміру грошових коштів на кореспондентському рахунку Банку задля задоволення всіх платіжних доручень, виставлених відповідною датою та за умови невиконання інших платіжних доручень ( з 71 274 026,50 гривень одержаних 19 березня 2015 року платіжних доручень Банком тієї дати були виконані платіжні доручення на суму 7 789 167,45 гривень, тобто 10,93% платіжних доручень) є наданням Асоціації міжнародних автомобільних перевізників України як клієнту Банку переваг (пільг), прямо не встановлених для нього законодавством та внутрішніми документами Банку.

Вказане, на думку відповідача 1, відповідно до норм пунктів 2 та 7 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та статті 228 Цивільного кодексу України, свідчить нікчемність правочину щодо перерахування частини одержаних внаслідок дострокового розірвання Договорів банківського вкладу грошових коштів у загальній сумі 191 000,00 гривень з поточного рахунку Асоціації міжнародних автомобільних перевізників України НОМЕР_2 у ПАТ «Банк «Київська Русь» на особовий рахунок НОМЕР_2 у ПАТ «Банк «Київська Русь», відкритий на ім'я ОСОБА_1, відповідно договору банківського рахунку від 19 березня 2015 року № 4872-34, укладеного між ПАТ «Банк «Київська Русь» та ОСОБА_1

Вказані обставини стали підставою для не включення Уповноваженою особою позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами.

Відповідачем зауважено, що вказаний правочин вчинено сторонами виключно з метою штучного створення обов'язку Фонду щодо відшкодування грошових коштів, яке Фонд здійснює за рахунок державних коштів. Такі правочини спрямовані на заволодіння державними коштами, а відповідно порушують публічний порядок, а тому є нікчемними.

Однак суд не може погодитись з такими доводами відповідача 1.

З аналізу наведених норм вбачається, що Уповноважена особа наділена правом перевірки правочину на предмет виявлення серед них нікчемних. Проте, будь-яких судових рішень про визнання вказаного правочину нікчемним матеріали справи не містять. Матеріали справи також не містять і рішення уповноваженої особи про визнання договору банківського рахунку, укладеного між позивачем та Банком, нікчемним відповідно до вимог статті 38 Закону, з чого суд робить висновок про його відсутність.

Окрім того, право перевірки правочинів на предмет виявлення серед них нікчемних не є абсолютним, а кореспондується з обов'язком встановити перед прийняттям рішення обставини, з якими Закон пов'язує нікчемність правочину. Одного лише твердження про нікчемність правочину очевидно недостатньо для визнання його таким, оскільки воно, у випадку який розглядається судом, нівелюється протилежним твердженням особи про дійсність вкладу.

В даному випадку уповноваженою особою не надано суду жодних документів, які б підтверджували порушення позивачем порядку укладення Договору банківського рахунку на підтвердження обставин нікчемності укладеного правочину. Долучені відповідачем до матеріалів справи документи та надані заперечення не можуть свідчити про нікчемність укладеного правочину.

В ході розгляду справи Уповноваженою особою не надано доказів, які б свідчили, що укладений позивачем правочин є таким, що порушує публічний порядок.

Матеріали справи не містять обвинувального вироку суду, в якому було б встановлено вину позивача або посадових осіб ПАТ «Банк «Київська Русь» з приводу укладення Договору банківського рахунку від 19 березня 2015 року № 24872-34.

Відсутність вказаних обставин дає суду підстави стверджувати про необґрунтованість доводів відповідача 1 щодо нікчемності укладеного правочину позивача з банком.

Натомість, як стверджує позивач та визнається Уповноваженою особою, на поточний рахунок позивача від 19 березня 2015 року № 24872-34 грошові кошти в сумі 191 000,00 гривень були перераховані до запровадження тимчасової адміністрації банку.

Доказів того, що зазначені кошти фактично не вносились, або були внесені з порушенням існуючого законодавства Уповноваженою особою не надано.

В частині доводів Уповноваженої особи про те, що зазначені кошти надійшли на поточний рахунок позивача з поточного рахунку юридичної особи, як надання безвідсоткової позики, що на думку відповідача 1 свідчить про намагання юридичної особи отримати кошти не в порядку черговості від банку, а за рахунок Фонду, слід зазначити, що законодавством не заборонено надання юридичною особою безвідсоткової позики фізичній особі та здійснення перерахування таких коштів з рахунку юридичної особи на поточний рахунок останньої.

Так, згідно зі статтею 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1047 ЦК України визначено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

На підтвердження надання позивачу безвідсоткової позики (фінансової допомоги) юридичною особою позивачем до матеріалів справи залучено: колективний договір прийнятий на загальних зборах трудового колективу Секретаріату Асоціації міжнародних автомобільних перевізників України 06 листопада 2008 року протоколом № 2 та зареєстрованого Управлінням праці та соціального захисту населення Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації 18 грудня 2008 року за реєстровим № 366, а також копію Договору безвідсоткової поворотної фінансової допомоги, укладеного між підприємством (Асоціація міжнародних автомобільних перевізників України) та ОСОБА_1 17 березня 2015 року № 58-15/КР, відповідно до умов якого Асоціація надала позивачу безвідсоткову поворотну фінансову допомогу у сумі 191 000,00 гривень, а ОСОБА_1 зобов'язався повернути її до 31 грудня 2015 року.

Окрім того, як вбачається з зазначеного, відносини між позивачем та Асоціацією міжнародних автомобільних перевізників України щодо надання позики відбулися до запровадження тимчасової адміністрації банку.

З урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку, жодних доказів, які б відповідно до конкретних норм Цивільного кодексу України свідчили про нікчемність правочину, укладеного між позивачем та Асоціацією міжнародних автомобільних перевізників України щодо надання позики (фінансової допомоги), незвичності цих операцій, або того, що дії позивача та Асоціації міжнародних автомобільних перевізників України були спрямовані на отримання юридичною особою грошових коштів не в порядку черговості від банку, а за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб уповноваженою особою не надано. Вказаних обставин не було встановлено і судом під час судового розгляду.

Наявності, визначених частиною третьої статті 38 Закону, підстав, які б свідчили про нікчемність укладеного правочину позивача з банком Уповноваженою особою не доведено.

Враховуючи, що доводи відповідача про нікчемність правочину позивача не знайшли підтвердження під час вирішення справи, отже ОСОБА_1 протиправно не включено до переліку вкладників ПАТ «Банк «Київська Русь», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду.

Відповідно до частини першої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

При цьому, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань (частини четверта статті 55 Конституції України).

Таким чином, особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом.

Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об'єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Тобто, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов'язань. Крім того, суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов'язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, «ефективний засіб правого захисту» у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Відповідно до частини другої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, можу здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Серед повноважень суду відповідно до пункту 10 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено також, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Пунктом 6 розділу ІІІ Положення № 14 передбачено, що протягом процедури ліквідації уповноважена особа Фонду може надавати до Фонду додаткову інформацію про вкладників стосовно: зменшення (збільшення) кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування; зміни розміру належних їм сум; зміни особи вкладника; змін реквізитів вкладників; змін розміру сум разом із змінами реквізитів вкладників. Додаткова інформація залежно від її типу надається окремими файлами, що формуються згідно з додатками 9 та 10 до цього Положення.

Виходячи з системного аналізу вказаних нормативно-правових актів, суд дійшов до висновку про обґрунтованість адміністративного позову, що є підставою для задоволення позовних вимог в частині зобов'язання відповідача подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію стосовно збільшення кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування коштів за вкладами в публічному акціонерному товаристві «Банк «Київська Русь» за рахунок включення до їх числа ОСОБА_1 (індивідуальний податковий номер НОМЕР_1, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1).

При цьому, в частині вимог про зобов'язання Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк Київська Русь» Волкова Олександра Юрійовича включити до переліку вкладників публічного акціонерного товариства «Банк Київська Русь», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, додаткову інформацію та зобов'язання надати Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про виплату ОСОБА_1 (індивідуальний податковий номер НОМЕР_1, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1) відшкодування у сумі 191 000,00 гривень за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб згідно з договором банківського рахунку № 24872-34 в національній валюті від 19 березня 2015 року, укладеного між ОСОБА_1 та публічним акціонерним товариством «Банк Київська Русь» то суд вбачає за необхідне зазначити, що діючими нормативно-правовими актами не передбачено функцій Уповноваженої особи щодо повторного складання, перезатвердження Переліку вкладників або включення до вже затвердженого переліку вкладників додаткової інформації уже після складання Переліку вкладників.

Окрім того, зважаючи на ту обставину, що інформація про позивача до переліку вкладників внесена не була, а відповідачу 2 додаткова інформація про позивача не надавалася, підстави для задоволення вимоги позивача щодо зобов'язання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб включити ОСОБА_1 (індивідуальний податковий номер НОМЕР_1, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1) до загального реєстру вкладників публічного акціонерного товариства «Банк Київська Русь», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб також відсутні.

Із системного аналізу викладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Згідно з частиною першою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 72 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини перша та друга статті 76 КАС України).

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Суд не може витребувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

До матеріалів справи долучено квитанцію від 09 вересня 2015 року № 13354881, якою підтверджено сплату позивачем судового збору у розмірі 1 461,00 гривень.

Згідно з частиною третьою статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 72-73, 76-77, 139, 143, 243-246, 255, 257-263 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва -

В И Р І Ш И В:

Задовольнити частково адміністративний позов ОСОБА_1 (індивідуальний податковий номер НОМЕР_1, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, поштова адреса: АДРЕСА_2) до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк Київська Русь» Волкова Олександра Юрійовича (04071, місто Київ, вулиця Хорива, 11а, , номери засобів зв'язку: , , адреса електронної пошти: ) та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (01032, місто Київ, бульвар Тараса Шевченка, 33-Б, , номери засобів зв'язку: , , адреса електронної пошти: ), про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії.

Зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» Волкова Олександра Юрійовича подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію стосовно збільшення кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплату відшкодування коштів за вкладами в публічному акціонерному товаристві «Банк «Київська Русь»» за рахунок включення до їх числа ОСОБА_1 (індивідуальний податковий номер НОМЕР_1, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, поштова адреса: АДРЕСА_2) за договором банківського рахунку № 24872-34 в національній валюті, укладеним 19 березня 2015 року між Публічним акціонерним товариством «Банк «Київська Русь» та ОСОБА_1, у сумі 191 000, 00 (сто дев'яносто одну тисячу) гривень за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Присудити на користь ОСОБА_1 (індивідуальний податковий номер НОМЕР_1, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, поштова адреса: АДРЕСА_2) за рахунок бюджетних асигнувань Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» (04071, місто Київ, вулиця Хорива, 11а, , номери засобів зв'язку: , , адреса електронної пошти: ) сплачений позивачем судовий збір у розмірі 487 (чотириста вісімдесят сім гривень) 20 копійок.

Відмовити в решті позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 293 КАС України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 255 КАС України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Підпунктом 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.І. Келеберда