Справа № 804/5788/15
Суддя: Павловський Дмитро Павлович
Дата ухвалення: 2018-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 січня 2018 р. справа № 804/5788/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Павловського Д.П., розглянувши у місті Дніпрі в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, рішення та вимоги, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області, в якому позивач просить:
Відповідач проти позову заперечував, посилаючись на те, що за результатами перевірки податковий орган прийшов до висновків щодо порушення позивачем податкового законодавства, які є обґрунтованими та підтверджені письмовими доказами, а тому, Нікопольська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, рішення про донарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та вимоги про сплату боргу (недоїмки) діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. На підставі вищенаведеного, просить суд у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.
Представники сторін в судовому засіданні 24.01.2018 року повідомили, що ними надано всі необхідні документи для вирішення спору по суті, та не заперечували проти здійснення розгляду справи в порядку письмового провадження.
З огляду на викладене, враховуючи відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи в порядку письмового провадження.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Висновками акту встановлено порушення позивачем:
2. Підпункту 49.18.1 п. 49.18 ст. 49 Податкового кодексу України, у зв'язку з неподанням податкової декларації про майновий стан та доходи за 2011 рік (4 квартал 2011 року);
4. Пункту 44.6 ст.44, п.85.2 ст.85 Податкового кодексу України, внаслідок неналежного ведення обліку доходів та витрат, а саме, ненадання платником податків для перевірки книги обліку доходів за період з 01.01.2011 по 31.12.2011;
Внаслідок оскарження позивачем вищевказаних рішень в адміністративному порядку, їх залишено без змін.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.
Перевіркою встановлено порушення статті 1 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємства» від 03 липня 1998 року №727/98, згідно якої спрощена система оподаткування, обліку та звітності запроваджується для фізичних осіб, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і у трудових відносинах з якими, включаючи членів їх сімей, протягом року перебуває не більше 10 осіб та обсяг виручки яких від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік не перевищує 500 тис. гривень. Виручкою від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) вважається сума, фактично отримана суб'єктом підприємницької діяльності на розрахунковий рахунок або (та) в касу за здійснення операцій.
Перевіркою встановлено, що ФОП ОСОБА_1 отримав суму виручки від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за період з 01.01.2011 року по 31.12.2011 року в сумі 595000,00 грн., що встановлено на підставі Звіту суб'єкта малого підприємництва-фізичної особи-платника єдиного податку - позивача за цей період.
Такий висновок є помилковим, оскільки Звіт суб'єкта малого підприємництва-фізичної особи-платника єдиного податку не є первинним документом, який підтверджує факт здійснення гоподарських операцій, та відповідно факт отримання грошових коштів за цими операціями, а тому не повинен бути врахований у якості підтвердження отримання коштів позивачем.
Крім того, під час проведення перевірки податковий орган отримав інформацію про відсутність оборотів по розрахунковому рахунку НОМЕР_7 за період з 01.01.2011 по 31.12.2011, про що є посилання в акті перевірки на довідку ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» від 05.12.2014.
Стосовно правомірності включення платником податку до витрат - витрат на придбання ліцензій на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями, суд зазначає, що згідно пп. «ж» 138.10.6 п. 138.10 ст. 138 Податкового Кодексу України до складу інших витрат, якими є інші витрати звичайної діяльності (крім фінансових витрат), не пов'язані безпосередньо з виробництвом та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, включаються: витрати на придбання ліцензій та інших спеціальних дозволів (крім тих, вартість та строк використання яких відповідають ознакам, встановленим для основних засобів розділом I цього Кодексу, та підлягають амортизації у складі нематеріальних активів), виданих державними органами для провадження господарської діяльності, в тому числі витрати на плату за реєстрацію підприємства в органах державної реєстрації, зокрема в органах місцевого самоврядування, їх виконавчих органах, у тому числі витрати на придбання ліцензій та інших спеціальних дозволів на право здійснення за межами України вилову риби та морепродуктів, а також надання транспортних послуг.
Тобто, на момент перевірки відповідачу було відомо про те, що вимоги Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємства» від 03 липня 1998 року №727 позивачем не порушені.
Крім того, приписами статті 6 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємства» від 03 липня 1998 року №727/98 та підрозділу 8 розділу ХІХ ПК України визначено, що суб'єкт малого підприємництва, який сплачує єдиний податок, не є платником податку на доходи фізичних осіб, оскільки вказаний податок сплачується нпм у складі єдиного податку. Таким чином, ФОП ОСОБА_1 як платник єдиного податку не була зобов'язана подавати до податкового органу декларацію про майновий стан та доходи за 2011 рік.
При цьому, посилання відповідача на ненадання позивачем до перевірки первинних документів (книги обліку доходів та витрат) для підтвердження отримання їм виручки позивачем не є підставою для донарахування податку на доходи фізичних осіб, оскільки за це порушення чинним законодавством передбачена інша відповідальність, у зв'язку з чим позивача притягнуто до відповідальності.
Заниження податкових зобов'язань з податку на додану вартість за період з 21.01.2012 по 31.12.2013 виникло внаслідок наступного.
Проте, такий висновок податкового органу є помилковим, виходячи із наступного.
Згідно п.п.181.1 статті 181 ПК України у разі якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 300000 гривень (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов'язана зареєструватися як платник податку у контролюючому органі за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) з дотриманням вимог, передбачених статтею 183 цього Кодексу, крім особи, яка є платником єдиного податку.
У разі обов'язкової реєстрації особи як платника податку реєстраційна заява подається до контролюючого органу не пізніше 10 числа календарного місяця, що настає за місяцем, в якому вперше досягнуто обсягу оподатковуваних операцій, визначеного у статті 181 цього Кодексу (п.п.183.2 статті 181 ПК України).
Як передбачено п.183.10 статті 183 ПК України, будь-яка особа, яка підлягає обов'язковій реєстрації як платник податку, і у випадках та в порядку, передбачених цією статтею, не подала до контролюючого органу реєстраційну заяву, несе відповідальність за ненарахування або несплату цього податку на рівні зареєстрованого платника без права нарахування податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування.
Разом з тим, податковим органом не враховано, що п.18 Підрозділу 2 Перехідних положень ПК України, який діяв на момент переходу позивача на загальну систему оподаткування, до 05.08.2011 року, передбачено що особи, які перейшли на загальну систему оподаткування із спрощеної системи оподаткування і не були зареєстровані платниками податку на додану вартість, підлягають обов'язковій реєстрації платниками податку на додану вартість з урахуванням вимог пункту 181.1 статті 181 цього Кодексу. Обсяг оподатковуваних операцій визначається починаючи з періоду переходу на загальну систему оподаткування.
Однак, як зазначено вище, за період з 01.01.2011 року по 31.12.2011 року відсутні обороти по розрахунковому рахунку позивача, а твердження про перевищення граничного розміру виручки в цей період не підтвержені належними доказами. Таким чином, у період з 01.01.2011 року по 31.12.2011 року загальна сума від здійснення операцій ФОП ОСОБА_1 не перевищує 300 тис. грн.
Таким чином, позивач не повинен бути зареєстрованим як платник ПДВ до 20.01.2012 року, а тому визначення податкового зобов'язання з податку на додану вартість за період з 21.01.2012 по 31.12.2013 на загальну суму 128086 грн. є протиправним.
При цьому, податковим органом не надано суду доказів правомірності такого донарахування, а саме: визначення зазначених сум, що стали підставою для такого донарахування.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону №2464-VI, єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування. Пунктом 10 зазначеної норми Закону визначено, що страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов'язані сплачувати єдиний внесок.
Згідно з абзацом 1 п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону №2464-VI, платниками єдиного внеску є роботодавці - підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, зазначеним у витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.
Приписами ч. 5 п. 1 ст. 4 Закону №2464-VI передбачено, що платниками єдиного соціального внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті. які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.
Відповідно до пп. 1 п. 2 ст. 6 Закону №2464-VI, платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.
У силу п. 11 ст. 8 Закону №2464-VI, єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 34,7 відсотка визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону №2464-VI, базою нарахування єдиного внеску є для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - сума доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та сума доходу, що розподіляється між членами сім'ї фізичних осіб-підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).
З наведеного, слідує, що база нарахування єдиного внеску прямо пов'язана та залежить від суми доходу отриманої від діяльності фізичної особи-підприємця.
У відповідності до п.6 Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого Наказом ДПА України, від 22.12.2010 року № 984, факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та в повній мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, які відповідно підтверджують наявність зазначених фактів.
При цьому, відповідно до пп.2.5.1 п.2.5 розділу 2 акта перевірки, податковим органом констатовано відсутність порушень у ведені податкового обліку вказаних показників (арк.15 акта перевірки).
Проте, вже на арк. 16-18 акта перевірки, в пп.2.5.3 п.2.5 розділу 2, податковий орган вказує на нібито наявні розбіжності в обліку позивача стосовно визначення суми, на яку нараховується єдиний внесок за 2011 рік та 2012 рік, в свою чергу, не наводячи будь-яких первинних документів чи показників податкового обліку, які б свідчили про наявність таких розбіжностей та зокрема підтверджували б наявність факту порушення.
При цьому, помилковість висновків податкового органу про заниження оподатковуваного доходу ФОП ОСОБА_1 судом обґрунтовано вище.
Водночас, приписами ч.ч. 2 та 3 ст. 25 Закону №2464-VI визначено, що у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов'язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею. Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.
При цьому, на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу (ч. 10 ст. 25 Закону №2464-VI).
Згідно п. 2 ч. 11 ст. 25 Закону №2464-VI у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин, орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску, зокрема, такі штрафні санкції: за донарахування органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 5 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.
Про нарахування пені та застосування штрафів, передбачених цим Законом, посадова особа органу доходів і зборів у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом, приймає рішення, яке протягом трьох робочих днів надсилається платнику єдиного внеску (ч. 14 ст. 25 Закону №2464-VI).
З аналізу вищенаведених правових норм вбачається, що штраф та пеня накладаються на платника єдиного внеску у разі несплати (неперерахування) або несвоєчасної сплати (несвоєчасного перерахування) єдиного внеску.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 9, 72, 77, 241 - 246, 250 КАС України, суд-
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Д.П. Павловський