Справа № 826/2839/17
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2018-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

17 вересня 2018 року №826/2839/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Літвінової А.В., при секретарі судового засідання Огнивому Д.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до третя особа:Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг публічне акціонерне товариство "Українська страхова компанія "Гарант-Лайф"
провизнання протиправною бездіяльності,
за участю:

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - Петрушка М.М.,

На підставі частини третьої статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 17 вересня 2018 року проголошено скорочену (вступну та резолютивну) частини рішення. Виготовлення рішення у повному обсязі відкладено, про що повідомлено осіб, які брали участь у розгляді справи, з урахуванням вимог частини шостої статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, третя особа - публічне акціонерне товариство "Українська страхова компанія "Гарант-Лайф", про визнання протиправною бездіяльності щодо неприйняття своєчасно рішення про застування адекватних заходів впливу до публічного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Гарант-Лайф", що призвело до порушення прав та законних інтересів ОСОБА_1, як клієнта публічного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Гарант-Лайф".

Позовні вимоги мотивовано невиконанням відповідачем своїх завдань та повноважень, визначених законом, що призвело до штучного, на думку позивача, банкрутства крупної страхової компанії - публічного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Гарант-Лайф" та завдання шкоди у великому розмірі страхувальникам, і зокрема позивачу.

Відповідач проти позову заперечив, зазначивши, що ним вчинялись відповідні дії щодо проведення перевірки публічного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Гарант-Лайф", за результатами яких було прийнято розпорядження від 01.11.2016 №2729, яким анульовано ліцензію останнього на провадження страхової діяльності із добровільного страхування життя та повідомлено товариство про необхідність виконання своїх зобов'язань за укладеними договорами зі споживачами фінансових послуг.

Відповідно до пункту 10 частини першої Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Під час судового розгляду справи, судом оголошувалась перерва в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

Між ОСОБА_1, як страхувальником та Публічним акціонерним товариством «Українська страхова компанія «Гарант-Лайф», як страховиком укладено договір страхування життя від 21.01.2009, що підтверджується полісом страхування життя серії G №000407.

Згідно полісу страхування життя предметом страхування є майнові інтереси, пов'язані з життям, здоров'ям, працездатністю та додатковою пенсією страхувальника.

За умовами даного договору страхувальник зобов'язується сплачувати на користь страховика страховий внесок у сумі 4 7612, 08 грн., загальною кількістю 20 внесків.

Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг було прийнято розпорядження від 01.11.2016 №2729, яким анульовано ліцензію Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Лайф» на провадження страхової діяльності життя серії АВ№500005.

Прокуратурою міста Києва відкрито досудове розслідування у кримінальному провадженні №000118 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 5 статтею 191 Кримінального кодексу України за фактом заволодіння службовими особами Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Лайф» чужим майном в особливо великих розмірах, шляхом зловживання своїм службовим становищем, що підтверджуються листом Служби безпеки України від 22.11.2016 №8/1/3-16350.

Враховуючи викладене, позивач зазначає, що страхувальник свої зобов'язання за договором страхування перед страховиком не виконав, внаслідок чого страховику було завдано майнові збитки у сумі 62 914, 07 грн.

Позивач вважаючи, що бездіяльність Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг в частині невиконання своїх завдань та повноважень, передбачених Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» призвела до порушення його прав та інтересів, звернувся до суду з адміністративним позовом.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Згідно із статтею 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» від 12.07.2001 № 2664-III (далі - Закон №2664-III) встановлює загальні правові засади у сфері надання фінансових послуг, здійснення регулятивних та наглядових функцій за діяльністю з надання фінансових послуг.

Мета та форми державного регулювання ринків фінансових послуг визначено статтями 19, 20 Закону №2664-III. Так, державне регулювання діяльності з надання фінансових послуг здійснюється шляхом: 1) ведення державних реєстрів фінансових установ і реєстрів осіб, які не є фінансовими установами, але мають право надавати окремі фінансові послуги, та ліцензування діяльності з надання фінансових послуг; 2) нормативно-правового регулювання діяльності фінансових установ; 3) нагляду за діяльністю учасників ринків фінансових послуг (крім споживачів фінансових послуг); 4) застосування уповноваженими державними органами заходів впливу; 5) проведення інших заходів з державного регулювання ринків фінансових послуг.

Відповідно до частини першої статті 21 Закону №2664-III державне регулювання ринків фінансових послуг здійснюється: щодо ринку банківських послуг - Національним банком України; щодо ринків цінних паперів та похідних цінних паперів (деривативів) - Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку; щодо інших ринків фінансових послуг - національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг.

Відповідно до пунктів 9, 10, частини першої статті 28 Закону №2664-III Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, у межах своєї компетенції: проводить самостійно чи разом з іншими державними органами перевірку діяльності учасників ринків фінансових послуг (крім споживачів фінансових послуг), а також інших юридичних осіб та фізичних осіб, які здійснюють діяльність з надання фінансових послуг, для якої законом встановлені вимоги щодо одержання ліцензії та/або реєстрації, без відповідної ліцензії та/або реєстрації; у разі порушення законодавства про фінансові послуги, нормативно-правових актів національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, застосовує заходи впливу та накладає адміністративні стягнення.

Таким чином, відповідно до норм Закону №2664-III Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, у межах своєї компетенції, як колегіальний орган, проводить перевірку діяльності учасників ринків фінансових послуг, застосовує заходи впливу, накладає адміністративні стягнення, надсилає фінансовим установам та саморегулівним організаціям обов'язкові до виконання розпорядження про усунення порушень законодавства про фінансові послуги та вимагає надання необхідних документів. Дані повноваження закріплено виключно за відповідачем і не можуть передаватись іншим особам.

Ці ж вимоги встановлено в Положенні про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, затвердженого Указом Президента України від 23.11.2011 №1070/2011, (далі - Положення).

Так, згідно підпунктами 4, 36, 38, 39, 40, 41 пункту 4 Положення Нацкомфінпослуг: здійснює відповідно до законодавства державне регулювання та нагляд за діяльністю фінансових установ (крім банків, професійних учасників фондового ринку, інститутів спільного інвестування, фінансових установ, які мають статус міжурядових міжнародних організацій, Державної казначейської служби України та державних цільових фондів; проводить у межах своїх повноважень самостійно або разом з іншими уповноваженими органами виїзні та безвиїзні перевірки діяльності фінансових установ, визначає у межах своїх повноважень періодичність інспектування фінансових установ, їх споріднених та афілійованих осіб; встановлює згідно із законом порядок та умови застосування заходів впливу; у разі порушення законодавства про фінансові послуги накладає адміністративні стягнення за правопорушення та застосовує відповідно до закону заходи впливу; приймає та надсилає фінансовим установам і саморегулівним організаціям обов'язкові до виконання розпорядження (приписи) щодо усунення порушень законодавства про фінансові послуги, вимагає надання необхідної інформації та документів.

Враховуючи викладене, позивач наголошує, що Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг не здійснила вчасних заходів впливу по відношенню до Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Лайф», що потягнуло завдання майнової шкоди позивачеві в загальному розмірі 62 014, 07 грн.

Відповідач, в свою чергу, проти задоволення позовних вимог заперечував, зазначивши, що на виконання своїх повноважень, 26.10.2016 згідно із наказом голови Нацкомфінпослуг №345 «Про здійснення позапланового заходу державного нагляду (контролю) працівникам органу було доручено в період з 26.10.2016 по 31.10.2016 здійснити позапланову перевірку Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Лайф».

На виконання вказаного наказу, інспекційною групою було проведено позаплановий захід державного нагляду (контролю) за результатами якого виявлено, що за зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань адресою, публічне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Гарант-Лайф» - відсутнє, керівника або уповноважених представників товариства інспекційною групою Нацкомфінпослуг не виявлено, при цьому, в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та у Державному реєстрі фінансових установ інформація про зміну місцезнаходження товариства також відсутня.

З огляду на пункт 8 статті 16 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» підставою для прийняття рішення про анулювання ліцензії є акт про відмову ліцензіата у проведенні перевірки органом ліцензування. Відмовою ліцензіата у проведенні перевірки органом ліцензування вважається недопуск уповноважених посадових осіб органу ліцензування до здійснення перевірки додержання ліцензіатом вимог відповідних ліцензійних умов за відсутності передбачених для цього законом підстав, зокрема, відсутність протягом першого дня перевірки за місцезнаходженням ліцензіата особи, уповноваженої представляти інтереси ліцензіата на час проведення перевірки).

Враховуючи наведені обставини та приписи чинного законодавства, відповідачем було прийнято розпорядження від 01.11.2016 №2729 про анулювання ліцензії на провадження страхової діяльності, яким було анульовано ліцензію Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Лайф» на провадження страхової діяльності із добровільного страхування життя серії АВ№500005, строк дії з 20.10.2013.

Суд зазначає, що згідно із статтею 239 Господарського кодексу України органи державної влади та органи місцевого самоврядування відповідно до своїх повноважень та у порядку, встановленому законом, можуть, серед іншого, застосовувати до суб'єктів господарювання такі адміністративно-господарські санкції у вигляді зупинення дії ліцензії (патенту) на здійснення суб'єктом господарювання певних видів господарської діяльності.

Відповідно до частини першої статті 39 Закону №2664-III у разі порушення законів та інших нормативно-правових актів, що регулюють діяльність з надання фінансових послуг, національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, застосовує заходи впливу відповідно до закону.

Пунктом 4 частини першої статті 40 Закону №2664-III передбачено, що Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг може тимчасово зупиняти або анулювати ліцензію на право здійснення діяльності з надання фінансових послуг.

У пункті 4 частини 1 статті 37 Закону України «Про страхування» від 07.03.1996 №85/96-ВР (далі Закон - 85/96-ВР) визначено, що уповноважений орган має право видавати приписи страховикам про усунення виявлених порушень вимог законодавства про страхову діяльність, а у разі їх невиконання зупиняти чи обмежувати дію ліцензій цих страховиків до усунення виявлених порушень або приймати рішення про відкликання ліцензій та виключення з державного реєстру страховиків (перестраховиків).

Аналізуючи матеріали адміністративної справи, а також усні пояснення сторін, суд зазначає, що посилання позивача щодо протиправної бездіяльності відповідача будуються на припущеннях, без надання обґрунтованих доказів по справі, при цьому, беручи до уваги наведені приписи чинного законодавства, суд приходить до висновку, що відповідачем в межах повноважень вживались необхідні та передбачені законодавством заходи реагування по відношенню до страховика, внаслідок чого, публічне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Гарант-Лайф» було виключене з Державного реєстру фінансових установ.

Крім того, матеріалами справи підтверджується, що відповідач надсилав до державних та правоохоронних органів листи-звернення щодо діяльності публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Лайф», відповіді яких наявні в матеріалах справи, та підтверджують здійснення відповідачем відповідних заходів реагування.

Також, суд звертає увагу на посилання відповідача щодо наявності звіту незалежного аудитора щодо річних звітних даних публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Лайф» станом на 31.12.2015, що міститься в матеріалах справи.

Згідно із пунктом 2.7 розділу 2 Порядку складання звітних даних страховиків, затвердженого розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03.02.2004 №39 достовірність та повнота річної фінансової звітності, річної консолідованої фінансової звітності (у разі якщо страховик відповідно до законодавства складає консолідовану фінансову звітність), а також впевненість щодо річних звітних даних страховика щодо здійснення страхової діяльності повинні бути підтверджені аудитором, який внесений до реєстру аудиторських фірм та аудиторів, які можуть проводити аудиторські перевірки фінансових установ, відповідно до вимог Міжнародних стандартів аудиту.

Так, за даними аудиторської перевірки встановлено, що станом на 31.12.2015 прострочена заборгованість у Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Лайф» станом на кінець звітного періоду перед страхувальником за видами страхування відсутня. Невиконаних страхових зобов'язань не має. Сформовані резерви є адекватними. Невідповідностей між фінансовою звітністю та іншою інформацією, що розкривається товариством не виявлено.

З огляду на звітність страховика підстави для проведення державного нагляду (контролю) були відсутні.

Враховуючи наведене в сукупності, суд приходить до висновку, що всі дії, які були прийняті відповідачем для проведення позапланової інспекції страховика реалізовані в рамках чинного законодавства з урахування специфіки роботи Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, що не може свідчити про протиправну бездіяльність останнього.

При цьому, анулювання ліцензії не звільняє страховика від обов'язку виконання своїх зобов'язань за укладеними договорами зі споживачами фінансових послуг щодо виду фінансової послуги, на право провадження якої вона видавалась.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позивач належних і достатніх доказів, які б свідчили про бездіяльність відповідача не надав, а відтак позовні вимоги є необґрунтованими.

Згідно з вимогами статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи сторін, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 241 - 246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статями 292-297 Кодексу адміністративного судочинства України, із урахуванням положень пункту 15.5 Перехідних положень (Розділу VII) Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Літвінова А.В.

Повний текст рішення виготовлено 17.09.2018.