Справа № 1140/2109/18
Суддя: О.С. Петренко
Дата ухвалення: 2018-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2018 року справа № 1140/2109/18

Кіровоградський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Петренко О.С.

за участю секретаря судового засідання - Толстової О.І.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Момот О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_3

до відповідача: Головного управління ДФС у Кіровоградській області

про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Кіровоградській області, в якому просить суд:

- визнати протиправними дії посадових осіб ГУ ДФС у Кіровоградській області щодо нарахування ОСОБА_3 податкових зобов'язань на загальну суму 100120,73 грн.;

- скасувати податкові повідомлення - рішення від 16 лютого 2018 року №2631-2015-1114-1-52; №2631-2015-1114-2-52; №2631-2015-1114-3-52; №2631-2015-1114-4-52; №2631-2015-1114-5-52; №2631-2015-1114-6-52 №2631-2015-1114-7-52; №2631-2016-1114-1-52; №2631-2016-1114-2-52; №2631-2016-1114-3-52; №2631-2016-1114-4-52; №2631-2016-1114-5-52; №2631-2016-1114-6-52; №2631-2016-1114-7-52; №66118-52; №66119-52; №66120-52; №66121-52; №66122-52; №66123-52 та №66124-52.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що він є власником нерухомого майна, яке відповідно до пп. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 Податкового кодексу України, є об'єктом оподаткування. Однак, відповідачем не було враховано, що об'єкти нерухомого майна, використовувалися виключно для потреб сільськогосподарської діяльності і відповідно до ст. 266.2.2 ПК України не є об'єктом оподаткування. Крім того, позивач зазначає, що податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є місцевим податком та безпосереднє встановлення такого виду місцевого податку віднесено Податковим кодексом України до компетенції відповідних сільських, селищних, міських рад у межах їх повноважень. Позивач зазначає, що нові податки не можуть бути визнані обов'язковими до сплати в 2015 році, адже місцеві ради не приймали і не могли прийняти та офіційно оприлюднити до 15 липня 2014 року рішення про встановлення таких податків і зборів.

Таким чином, на думку позивача, незалежно від прийняття або неприйняття відповідного рішення місцевою радою у 2015 році, податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, міг справлятися не раніше 2016 року. З огляду на викладене, застосування контролюючими органами положень Закону з метою оподаткування податком за нерухоме майно, може мати місце не раніше наступного бюджетного періоду, тобто не раніше 2016 року, а обов'язку сплати податку на нерухоме майно за 2015 рік позивач не має.

Відповідач проти позову заперечив з підстав, що викладені в письмовому відзиві, який долучений до матеріалів справи (а.с.59-60).

В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача проти позову заперечив, зазначивши про необґрунтованість позовних вимог.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши подані позивачем та відповідачем документи і матеріали , всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 03.08.2009 р. позивачем придбано комплекс сільськогосподарських споруд, які знаходяться за адресою - вул. Сагайдачна,10а, с. Трудолюбівка, Новоукраїнського району, Кіровоградської області та за своїм призначенням побудовані для ведення сільськогосподарського товаровиробництва: птахарника, сараю, маточного СТФ, телятника, відкосича, кормокухні, сараю відгодівлі СТФ та водокачки (а.с.41-47).

Згідно пп.54.3.3 п.54.3 ст.54, пп.266.7.2 п.266.7 ст.266 Податкового кодексу України (далі ПК України), ОСОБА_3 визначено суму податкового зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки:

1)за 2015 рік:

-№2631-2015-1114-1-52 на суму 6935,29 грн.

-№2631-2015-1114-2-52 на суму 6250,65 грн.

-№2631-2015-1114-3-52 на суму 10301,84 грн.

-№2631-2015-1114-4-52 на суму 528,61 грн.

-№2631-2015-1114-5-52 на суму 2004,83 грн.

-№2631-2015-1114-6-52 на суму 2284,97 грн.

-№2631-2015-1114-7-52 на суму 756,38 грн.

2) за 2016 рік:

-№2631-2016-1114-1-52 на суму 7846,33 грн.

-№2631-2016-1114-2-52 на суму 7071,76 грн.

-№2631-2016-1114-3-52 на суму 11655,12 грн.

-№2631-2016-1114-4-52 на суму 598,05 грн.

-№2631-2016-1114-5-52 на суму 2268,19 грн.

-№2631-2016-1114-6-52 на суму 2585,13 грн.

-№2631-2016-1114-7-52 на суму 855,74 грн.

3) за 2017 рік:

-№66118-52 на суму 9110,40 грн.;

-№66119-52 на суму 8211,04 грн.;

-№66120-52 на суму 13532,80 грн.;

-№66121-52 на суму 694,80 грн.;

-№66122-52 на суму 2633,60 грн.;

-№66123-52 на суму 3001,60 грн.;

-№66124-52 на суму 993,60 грн. (а.с.20-40).

Позивач, не погоджуючись з вказаними рішеннями, оскаржив їх до ДФС України.

Рішенням ДФС України від 27.06.2018 року за №9355/В/99-99-11-02-01-14, скаргу ОСОБА_3 - задоволено частково. Зокрема, скасовано податкові повідомлення - рішення ГУ ДФС у Кіровоградській області від 16.02.2018 року №66118-52 про визначення суми податкового зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в частині 7288,32 грн.; №66119-52 - в частині 6568,84 грн., №66120-52 - в частині 10826,20 грн., №66121-52 - в частині 556 грн.; №66122 - 52 в частині 2106,88 грн., №66123-22 - в частині 2401,28 грн.; №66124 -52 - в частині 794,90 грн. (а.с.13-17).

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

01.01.2015р. набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28.12.2014 №71-VIII, яким було викладено у новій редакції статтю 266 Податкового кодексу України "Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки".

Відповідно до пп. 266.1.1 п.266.1 ст.266 ПК України, платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Згідно пп. 266.2.1 п.266.2 ст.266 ПК України, об'єктом оподаткування є об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Базою оподаткування у відповідності до пп.266.3.1 п.266.3 ст.266 ПК України є загальна площа об'єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

Згідно з п.266.5 ст.266 ПК України, ставка податку для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об'єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує три відсотки розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

За приписами пп.266.6.1 п.266.1 ст.266 ПК України, базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 статті 267 ПК України передбачено, що обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об'єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Згідно пп.266.7.2 п. 266.7 ст.266 ПК України, податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком). Щодо новоствореного (нововведеного) об'єкта житлової та/або нежитлової нерухомості податок сплачується фізичною особою-платником починаючи з місяця, в якому виникло право власності на такий об'єкт.

Таким чином, із набранням 01.01.2015р. чинності вказаними положеннями Податкового кодексу України, власники об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, є платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Разом з тим, відповідно до пункту 8.1 статті 8 ПК України, в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори.

Податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, згідно статті 9 ПК України, немає у переліку загальнодержавних податків та зборів. При цьому, відповідно до пункту 9.4 статті 9 ПК України, установлення загальнодержавних податків та зборів, не передбачених цим Кодексом, забороняється.

У статті 10 ПК України, якою встановлено перелік місцевих податків, податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, прямо не вказаний. Натомість, згідно підпункту 10.1.1 пункту 10.1 статті 10 Податкового кодексу України, є податок на майно, який складається із 3 (трьох) різних податків, кожен із різними елементами податку, як їх визначено пунктом 7.1 статті 7 Податкового кодексу України.

Так, відповідно до статті 265 ПК України (у редакції, що діє з 01.01.2015 р.), податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

Підсумовуючи вищевикладене, податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є місцевим податком.

Водночас, особливість місцевих податків полягає у тому, що вони за законом не можуть бути встановлені безпосередньо рішенням Верховної Ради України.

Верховна Рада України може встановлювати тільки перелік дозволених до встановлення місцевими радами місцевих податків і дозволених граничних параметрів таких податків, а власне, встановлення місцевих податків, із дотриманням встановлених Верховною Радою критеріїв - є компетенцією відповідних місцевих рад.

Відповідно до пункту 8.3 статті 8 ПК України до місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і у межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Згідно зі пунктом 4.4 статті 4 ПК України, установлення і скасування податків та зборів, а також пільг їх платникам здійснюються відповідно до цього Кодексу Верховною Радою України, а також Верховною Радою Автономної Республіки Крим, сільськими, селищними, міськими радами у межах їх повноважень, визначених Конституцією України та законами України.

Тобто, безпосереднє встановлення місцевих податків, зокрема, і податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, віднесено Податковим кодексом України до компетенції відповідних сільських, селищних, міських рад у межах їх повноважень.

Встановлення місцевих податків виключно відповідними рішеннями місцевих рад закріплено також пунктом 24 частини першої статті 26 Закону "Про місцеве самоврядування в Україні" та статтею 143 Конституції України.

Отже, Верховна Рада України не може безпосередньо своїм рішенням запровадити такі податки як місцеві на відповідних територіях.

Відповідно до пункту 10.3 статті 10 ПК України, місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору.

Згідно пункту 12.3 статті 12 ПК України сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Підпунктом 12.3.1 пункту 12.3 статті 12 ПК України, передбачено, що встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до підпункту 12.3.2 пункту 12.3 статті 12 ПК України при прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов'язково визначаються об'єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов'язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом ХІІ цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору.

Згідно із підпунктом 12.3.3 пункту 12.3 статті 12 ПК України, копія прийнятого рішення про встановлення місцевих податків чи зборів надсилається у десятиденний строк з дня оприлюднення до контролюючого органу, в якому перебувають на обліку платники відповідних місцевих податків та зборів.

При цьому, згідно пункту 12.5 статті 12 ПК України, офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, яке набирає чинності з урахуванням строків, передбачених підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 цього Кодексу.

Відповідно пп. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 ПК України, рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлених місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим.

Суд звертає увагу, що законодавцем при прийнятті Закону України від 28 грудня 2014 року № 71-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи", яким фактично запроваджено податок на майно, в тому числі, податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, одночасно не було внесено зміни до підпункту 12.3.4 пункту 12.3, 12.5 статті 12 Податкового кодексу України та не встановлено виключення для податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в частині введення його в дію в іншому порядку, ніж як у тому що визначений статтею 12 Податкового кодексу України і, в такому разі, також поширюється на встановлений податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Таким чином, порядок введення та застосування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, має відбуватися в порядку визначеному законом.

З урахуванням викладеного, для застосування рішення про встановлення місцевих податків у 2015 році, таке рішення мало бути прийнято до 15 липня 2014 року.

Оскільки рішенням Кропивницької сільської ради про визначення ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки для нежитлових приміщень у розмірі 1 % від мінімальної заробітної плати встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року прийнято 29.01.2015 р., то застосування контролюючим органом його положень з метою оподаткування може мати місце не раніше наступного бюджетного періоду, тобто не раніше 2016 року.

Аналогічна правова позиція зазначена в постанові Верховного суду України від 20 червня 2016 року у провадженні №816/400/17.

Згідно зі статтею 3 Бюджетного кодексу України, бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.

Отже, 2016 рік - це плановий період, а 2017 рік - вже бюджетний період.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду, справа №823/2/17.

Водночас, пунктом 4 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 24.12.2015р. №909 встановлено, що в 2016 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів на 2016 рік не застосовуються вимоги, встановлені підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 ПК України та Законом України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".

Зазначеною нормою фактично встановлено, що в разі прийняття органом місцевого самоврядування рішення про встановлення місцевих податків та зборів у 2016 році, таке рішення має застосовуватись до платників податків, починаючи з 01.01.2016.

Разом з тим, суд наголошує, що спеціальним, а отже пріоритетним законом у сфері оподаткування є Податковий Кодекс України.

Будь-яких змін у пп. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 ПК України, Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 24.12.2015р. №909 внесено не було.

Крім того, суд звертає увагу і на таке.

Податковим кодексом України у статті 4 встановлені основні принципи, на яких ґрунтується податкове законодавство.

Суд роз'яснює, що принципи оподаткування - це основоположні, керівні ідеї, на яких ґрунтується податкова система держави, основні засади, відповідно до яких встановлюються та справляються податки і збори. Принципи повинні застосовуватися переважно на стадії встановлення податків, їх основних елементів, а також при внесенні змін до окремих елементів податку.

Принципи, проголошені у статті 4 ПК України, повинні застосовуватися як на стадії встановлення податків, їх основних елементів, при внесенні змін до окремих елементів податку, так і на стадії застосування норм, якими визначений обов'язок сплати податку.

До таких принципів Податковим законодавством України віднесено, зокрема, принцип правомірності рішень платника податку (пп.4.1.4.) та принцип стабільності (пп.4.1.9).

За приписами підпункту 4.1.4. пункту 4.1. статті 4 ПК України, презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

Відповідно до пункту 56.21 статті 56 ПК України, у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Обидві ці норми є імперативними, тобто такими, що не передбачають вибору: якщо у тому чи іншому питанні є суперечність чи множинність трактування, то застосовується те трактування, яке є на користь інтересів платника податку.

Принцип стабільності системи означає, що вона повинна носити стійкий характер при визначенні нормативних ставок податків і порядку вирахування податкових платежів у бюджет, фінансових санкцій і ін. Це дає змогу суб'єктам фінансових відносин мати сталі інтереси, створювати певні перспективи в своїй діяльності. Дотримання цього принципу є однією з головних умов створення в країні в цілому й у кожному регіоні окремо обстановки загальної економічної стабільності, підвищення ефективності виробничої і фінансової діяльності тощо. Постійно змінна податкова політика впливає на фінансову діяльність дуже погано, так як до змін, які можуть відбуватись, треба пристосовуватись.

За змістом підпункту 4.1.9 пункту 4.9 статті 4 ПК України, стабільність - зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

Відповідно до пункту 4.3. статті 4 ПК України, податкові періоди та строки сплати податків та зборів установлюються, виходячи з необхідності забезпечення своєчасного надходження коштів до бюджетів, з урахуванням зручності виконання платником податкового обов'язку та зменшення витрат на адміністрування податків та зборів.

Згідно із пунктом 4.4 статті 4 ПК України, установлення і скасування податків та зборів, а також пільг їх платникам здійснюються відповідно до цього Кодексу Верховною Радою України, а також Верховною Радою Автономної Республіки Крим, сільськими, селищними, міськими радами та радами об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад у межах їх повноважень, визначених Конституцією України та законами України.

Отже, саме Податковим кодексом України установлюються і скасовуються податки та збори, а також пільги платникам.

До того ж, Закон України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 24.12.2015р. №909 набрав чинності із 01.01.2016 року, тобто пізніше, встановленого ПК України шестимісячного строку, для зміни елементів податків по їх застосуванню із нового планового бюджетного 2016 року.

Так, рішенням сесії Кропивницької сільської ради від 14.07.2015 року №347 визначено ставку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки для нежитлових приміщень на 2016 рік у розмірі 1% від мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня 2016року.

Рішенням сесії Кропивницької сільської ради від 12.07.2016 року №110 визначено ставку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки для нежитлових приміщень на 2017 рік у розмірі 0,1% від мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня 2017року.

Згідно з приписами п.5 ст.59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", визначено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування нормативно-правового характеру набувають чинності з дня їх офіційного оприлюднення.

Відповідно до вимог ст.22 Закону України "Про порядок висвітлення діяльності органів державної влади та органів місцевого самоврядування в Україні засобами масової інформації", оприлюднення нормативно - правових актів державних адміністрацій, а також органів місцевого самоврядування має здійснюватися в друкованих засобах масової інформації відповідних органів влади та місцевого самоврядування, а також відомостях, бюлетенях, збірниках, інформаційних листах, тощо.

При цьому, судом встановлено, що рішення сесій Кропивницької сільської ради щодо встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2015, 2016 та 2017 роки оприлюднювалось шляхом розміщення інформації на інформаційних дошках в сільській раді і сільських бібліотеках, що не відповідає вимогам ст. 22 Закону України "Про порядок висвітлення діяльності органів державної влади та органів місцевого самоврядування в Україні засобами масової інформації" (а.с.19).

В судовому засіданні представник відповідача пояснив, що працівниками податкового органу повинно було досліджуватися питання щодо оприлюднення рішень сільської ради, на підставі яких податковим органом сформовано оскаржувані податкові повідомлення - рішення.

Також суд зазначає, що Рішенням ДФС України від 27.06.2018 року за №9355/В/99-99-11-02-01-14, скаргу ОСОБА_3 - задоволено частково та частково скасовано податкові повідомлення - рішення ГУ ДФС у Кіровоградській області щодо податкового зобов'язання за 2017 рік.

Відтак, суд приходить до висновку, що податкові повідомлення-рішення прийнятті всупереч вимогам Податкового кодексу України, та підлягають скасуванню, а тому наявні підстави для задоволення адміністративного позову.

Частиною 1 ст. 143 КАС України встановлено, що суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Приймаючи до уваги те, що адміністративний позов підлягає задоволенню, то судові витрати слід присудити на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 243-246 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії посадових осіб ГУ ДФС у Кіровоградській області щодо нарахування ОСОБА_3 податкових зобов'язань на загальну суму 100 120,73 грн.

Скасувати податкові повідомлення - рішення від 16 лютого 2018 року №2631-2015-1114-1-52; №2631-2015-1114-2-52; №2631-2015-1114-3-52; №2631-2015-1114-4-52; №2631-2015-1114-5-52; №2631-2015-1114-6-52 №2631-2015-1114-7-52; №2631-2016-1114-1-52; №2631-2016-1114-2-52; №2631-2016-1114-3-52; №2631-2016-1114-4-52; №2631-2016-1114-5-52; №2631-2016-1114-6-52; №2631-2016-1114-7-52; №66118-52; №66119-52; №66120-52; №66121-52; №66122-52; №66123-52 та №66124-52.

Присудити на користь ОСОБА_3 ( код - НОМЕР_1 ) понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 1002,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби України у Кіровоградській області.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, передбачені ст. 255 КАС України.

Рішення суду може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення повного тексту.

Повний текст рішення складено та підписано - 17.09.2018 року.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду О.С. Петренко