Справа № 819/718/18
Суддя: Дерех Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2018-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 819/718/18

05 вересня 2018 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючої судді Дерех Н.В.

за участю:

секретаря судового засідання Заблоцька І.І.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача Шпит І.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, визнання недійсним запису в трудовій книжці, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі позивач, ОСОБА_1) звернулася до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовом до Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області (надалі відповідач), в якому, з урахуванням заяви про зміни підстави позову, просила визнати протиправним та скасувати наказ начальника Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області №247/8 від 26.03.2018 року, яким припинена державна служба позивача з ініціативи суб'єкта призначення шляхом звільнення з посади начальника Лановецького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Лановецького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, зобов'язати відповідача поновити ОСОБА_1 на державній службі та посаді начальника Лановецького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, визнати недійсним запис в трудовій книжці, зроблений на підставі наказу №247/8 від 26.03.2018 року, стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Позов обґрунтований тим, що Головним територіальним управлінням юстиції у Тернопільській області винесений наказ №247/8 від 26.03.2018 року, яким припинена державна служба ОСОБА_1 з ініціативи суб'єкта відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області. Виданий наказ вважає протиправним та таким, що підлягає скасуванню, з таких підстав. Згідно цього наказу, позивача звільнено з посади начальника Лановецького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області у зв'язку із припиненням державної служби за ініціативою суб'єкта призначення на підставі п.4 ч.1 ст.87 Закону України «Про державну службу», тобто у зв'язку з вчиненням державним службовцем дисциплінарного проступку, який передбачає звільнення. Підставою для видання оскарженого наказу є протокол засідання дисциплінарної комісії Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області №2 від 21.03.2018 року, інші матеріали. Відповідачем встановлено порушення позивачем ст.ст.4,8,62,п.9 ч.2 ст.65 Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VIII (далі - Закон № 889), ст.ст.22,24,38 Закону України «Про запобігання корупції» від 14 жовтня 2014 року №1700-УІІ (зі змінами та доповненнями) (надалі Закон №1700), ст.15 Закону України «Про звернення громадян» від 02 жовтня 1996 року №393/96-ВР (зі змінами та доповненнями) (надалі Закон №393/96). Однак позивач вважає протиправним наказ №247/8 від 26.03.2018 року, оскільки відповідачем не наведено доказів вчинення ОСОБА_1 дисциплінарного проступку у вигляді отримання неправомірної вигоди під час виконання службових обов'язків. При цьому зазначили, що позивач жодного разу не відмовлялася від надання необхідних пояснень. Звернула увагу суду на тому, що спірний наказ відповідача виданий також із порушенням ст.77 Закону України «Про державну службу», а саме у наказі відсутні: стислий виклад обставин справи, вид дисциплінарного проступку і його юридична кваліфікація та вид застосованого дисциплінарного стягнення. Крім того, сторона позивача вважає, що відповідачем порушено норми ст.77 Закону №889 в частині того, що підставою для видачі наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності має бути подання дисциплінарної комісії, а не протокол. Це ставить під сумнів легітимність дій суб'єкта владних повноважень щодо видачі такого наказу по звільнення. А тому позов просили задовольнити повністю.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2018 року позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання у справі призначено на 22 травня 2018 року о 10:00 год.

22 травня 2018 року у судовому засіданні оголошено перерву до 08.06.2018 року о 10:00 год. для надання часу для ознайомлення із заявою про зміною підстави позову.

Представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позивач звільнена з державної служби у відповідності до п.4 ч.1 ст.87 Закону України «Про державну службу», яким передбачено, що підставами припинення державної служби за ініціативою суб'єкта призначення є вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку, який передбачає звільнення. Підставою для прийняття наказу №247/8 від 26.03.2018 року був Протокол засідання дисциплінарної комісії Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області №2 від 21.03.2018 року, в якому зазначено, що позивач своїми діями, а також бездіяльністю вчинила умисний тяжкий проступок (вчинок) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на неї обов'язкам, підриває довіру до неї як до носія влади, що призводить до пониження авторитету державного органу, дискредитує Головне територіальне управління юстиції у Тернопільській області та унеможливлює подальше виконання нею своїх обов'язків, тобто ОСОБА_1 порушила норми статей 4,8,62, п. 9 ч. 2 ст.65 Закону України «Про державну службу», статей 22,24,38 Закону України «Про запобігання корупції», статті 15 Закону України «Про звернення громадян». При цьому, Головним територіальним управлінням юстиції у Тернопільській області вжито всіх заходів, спрямованих на забезпечення та дотримання прав ОСОБА_1 Крім того, оспорюваний наказ прийнятий на підставі документів, які встановлюють наявність в діях ОСОБА_1 порушення законодавства в сфері державної служби та прийняття рішень, які за змістом суперечать нормам законодавства. Таким чином, Наказ Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області від 26.03.2018 року №247/8 «Про звільнення ОСОБА_1 є об'єктивно обґрунтованим та правомірним, а тому просили у задоволенні позову відмовити.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 08.06.2018 року здійснено перехід із спрощеного позовного провадження до розгляду справи №819/718/18 за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на 19.07.2018 року о 10:00 год.

Позивач та представник позивача подали до суду відповідь на відзив, в якому зазначили, що відповідач не навів доказів, які б підтверджували час вчинення позивачем дисциплінарного проступку та час його виявлення, а тому вважають, що ним пропущені строки притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності.

Звернули увагу суду на незаконності подання заступника прокурора Тернопільської області №32-341 від 04.10.2017 року у порядку ч.3 ст.65 Закону України «Про запобігання корупції» про проведення службового розслідування та притягнення до відповідальності винних осіб у порушенні вимог Закону. Зазначили, що для притягнення особи до дисциплінарної відповідальності у встановленому законом порядку, необхідно встановити, що особа вчинила корупційне правопорушення або правопорушення, пов'язане з корупцією. Факт таких правопорушень може підтверджуватись рішенням суду, що набрало законної сили. Однак, таких судових рішень по відношенню до позивача не існує. На думку сторони позивача, відповідачем незаконно розпочато щодо позивача службове розслідування, наслідком якого стало звільнення позивача. А тому вважають, що відповідач не спростував тверджень позивача, викладених як в позовній заяві, так і в заяві про зміну предмету позову щодо незаконності оскаржуваного наказу.

Представник відповідача подав до суду заперечення на відповідь на відзив, в якому зазначив, що Головне територіальне управління юстиції у Тернопільській області не встановлювало вину ОСОБА_1 у вчиненні кримінального злочину, не вирішувало питання про винуватість чи невинуватість позивача у вчиненні злочину, за яким їй оголошено підозру, а перевірило наявність дисциплінарного проступку, виходячи з встановлених фактів та матеріалів, отриманих в процесі службового розслідування. Стосовно наявності складу дисциплінарного проступку, часу виявлення такого проступку, що впливає на строк застосування дисциплінарного стягнення, відмітили, що об'єктом дисциплінарного проступку виступає службове становище позивача, суб'єктом дисциплінарного проступку є державний службовець ОСОБА_1, об'єктивна сторона дисциплінарного проступку виражається у вчиненні проступку (вчинку) всупереч інтересам служби, який вчинений з використанням повноважень наданих їй за службою, що як наслідок підриває довіру до неї, як до носія влади, що призводить до приниження авторитету державного органу, дискредитує Головне територіальне управління юстиції у Тернопільській області та унеможливлює подальше виконання нею своїх обов'язків, суб'єктивна сторона дисциплінарного проступку полягає в умисному вчиненні дій та бездіяльності, що виражаються у недотриманні норм чинного законодавства України. Проаналізувавши всі обставини справи, Комісія рекомендувала застосувати до ОСОБА_1 вид дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з посади державної служби, відповідно до п.4.ч.1 ст.66 Закону України «Про державну службу».

Також, на думку сторони відповідача, корупційне правопорушення було вчинено ОСОБА_1 27.09.2017 року, начальник Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області дізнався про його вчинення 04.10.2017 року, а рішення про застосування стягнення прийнято 22.03.2018 року. Тому порушення строків притягнення до дисциплінарної відповідальності відсутнє. Вважають, що повною мірою довели правомірність та законність спірного наказу.

19 липня 2018 року у судовому засіданні закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 14.08.2018 року о 10:00 год.

14 серпня 2018 року у судовому засіданні оголошено перерву до 21 серпня 2018 року о 09:30 год. для витребування у сторони позивача та відповідача додаткових доказів та представлення у наступне судове засідання.

21 серпня 2018 року у судовому засіданні оголошено перерву до 05.09.2018 року о 14:30 год. для надання додаткових доказів.

05 вересня 2018 року у судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали, просили задовольнити позов повністю з мотивів, наведених у позовній заяві та заяві про зміну підстави позову, відповіді на відзив.

05 вересня 2018 року у судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечив, просив відмовити у задоволенні позову повністю з мотивів, наведених у відзиві на позовну заяву, запереченнях на відповідь на відзив.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши подані докази в їх сукупності, заслухавши пояснення позивача та представників сторін, суд встановив такі обставини.

Позивач прийняла присягу державного службовця 23.12.1993 року, про що свідчить відповідний запис у зазначеній трудовій книжці.

ОСОБА_1 працювала на посаді начальника Лановецького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області з 04.08.2003 р. по 05.01.2017 р., що підтверджується відомостями про роботу у трудовій книжці НОМЕР_2.

06 січня 2017 року позивач поновлена на посаді начальника Лановецького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області та звільнена з роботи з 27.03.2018 року у зв'язку із припиненням державної служби за ініціативою суб'єкта призначення відповідно до п.4 ч.1 ст.87 Закону України «Про державну службу», що підтверджується записами №20 та №21 у трудовій книжці позивача НОМЕР_2.

Прокуратурою Тернопільської області направлено начальнику Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області подання (в порядку ч.3 ст. 65 Закону України «Про запобігання корупції») від 04.10.2017 року №32-341 вих-17, у відповідності до якого просили організувати та забезпечити проведення службового розслідування за фактом одержання неправомірної вигоди начальником Лановецького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області ОСОБА_1, вирішити питання про притягнення до дисциплінарної відповідальності винних осіб, розробити заходи з метою недопущення аналогічних порушень у майбутньому.

У відповідності до Наказу Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області від 05.10.2017 року №470/45 «Про проведення службового розслідування», проведено службове розслідування стосовно начальника Лановецького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області ОСОБА_1

На виконання подання заступника прокурора Тернопільської області №32-341 вих-17 від 04.10.2017 року в порядку частини 3 статті 65 Закону України «Про запобігання корупції», про організацію та забезпечення проведення службового розслідування за фактом повідомлення 28.09.2017 року про підозру начальнику Лановецького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 Кримінального кодексу України, тобто в одержанні службовою особою через посередників, за видачу повторного свідоцтва про народження сина від громадянина Нігерії ОСОБА_6, неправомірну вигоду в сумі 1000 доларів США, з використанням службового становища, поєднане із вимаганням, наказу начальника Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області від 06.10.2017 року №470/45 «Про проведення службового розслідування», відповідно до підпункту 5.10 пункту 5 Положення про Головні територіальні управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2011 року №1707/5 із змінами, внесеними наказом Міністерства юстиції України від 30.01.2015 року №115/5, керуючись постановою Кабінету Міністрів України від 13.06.2000 року №950 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 13.09.2017 року№691), «Про затвердження Порядку проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та осіб, які для цілей Закону України «Про запобігання корупції» прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», з метою виявлення причин та умов, що сприяли вчиненню корупційного правопорушення, в період з 05.10.2017 року по 30.01.2018 року проведено службове розслідування відповідною комісією.

За результатами проведеного розслідування складений акт від 30.01.2018 року. Вказаним актом рекомендовано відкрити дисциплінарне провадження щодо ОСОБА_1 з метою встановлення наявності та ступеня її вини.

Позивачу надсилалися повідомлення про ознайомлення з актом службового розслідування від 29.01.2018 року №11-22/404, від 07.02.2018 року №11-18/542, а також складений акт про телефонну розмову від 06.02.2018 року, що підтверджується наявними у матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу.

Наказом №988/8 від 08.12.2017 року Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області «Про відсторонення від посади ОСОБА_1», позивача відсторонено від посади начальника Лановецького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області з 08.12.2017 року по 28.12.2017 року. Підставою для винесення даного наказу слугувала ухвала Тернопільського міськрайонного суду від 06.12.2017 року по справі №607/14578/17-к щодо відсторонення від посади начальника Лановецького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області ОСОБА_1

Зазначений наказ скасований Наказом Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області №76/8 від 30.01.2018 року, підставою для винесення якого була ухвала Апеляційного суду Тернопільської області від 21.12.2017 року у справі №607/14578/17-к провадження №1-кс/607/8929/2017 про скасування ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 06.12.2017 року про відсторонення ОСОБА_1, начальника Лановецького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, від посади.

У відповідності до Наказу Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області №1/11 від 19.02.2018 «Про ініціювання дисциплінарного провадження» року відкрито дисциплінарне провадження стосовно ОСОБА_1, начальника Лановецького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області.

Наказом Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області №164/8 від 19.02.2018 року позивача відсторонено від посади начальника Лановецького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області на час здійснення дисциплінарного провадження (підстава: наказ Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області №1/11 від 19.02.2018 року «Про ініціювання дисциплінарного провадження».

Протоколом №2 від 21.03.2018 року засідання дисциплінарної комісії Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області вирішено надати начальнику Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області подання дисциплінарної комісії Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області щодо застосування до ОСОБА_1, начальника Лановецького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, вид дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з посади державної служби, відповідно до п.4 ч.1 ст.66 Закону України «Про державну службу».

Згідно вказаного Протоколу №2 від 21.03.2018 року встановлено, що ОСОБА_1, начальник Лановецького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області , своїми діями, а також бездіяльністю вчинила умисний тяжкий проступок (вчинок) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на неї обов'язкам, підриває довіру до неї, як до носія влади, що призводить до приниження авторитету державного органу, дискредитує Головне територіальне управління юстиції у Тернопільській області, унеможливлює подальше виконання нею своїх обов'язків, тобто порушила ст.ст.4,8,62, п.9 ч.2 ст.65 Закону України «Про державну службу», ст.ст.22,24,38 Закону України «Про запобігання корупції», ст.15 Закону України «Про звернення громадян».

До матеріалів даної адміністративної справи долучено також Подання дисциплінарної комісії щодо накладення дисциплінарного стягнення, а також висновок про наявність в діях державного службовця дисциплінарного проступку.

Позивачу надсилались повідомлення про результати розгляду акту службового розслідування від 16.02.2018 року №5-18/707, повідомлення про засідання дисциплінарної комісії від 21.02.2018 року №5-18/749, повідомлення про надання пояснень від 21.02.2018 року №5-18/750, повідомлення про ініціювання дисциплінарного провадження від 21.02.2018 року №5-18/751, повідомлення про відсторонення від посади від 26.02.2018 року №5-18/789, повідомлення про ознайомлення з актом службового розслідування матеріалами від 02.03.2018 року №1732/11-11-06, повідомлення про подання пояснень від 05.03.2018 року №5-18/966, лист від 30.03.2018 року №2979/11-11-06 про право позивача повторно прибути до Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області для ознайомлення з матеріалами дисциплінарної справи.

Надіслання вказаних листів підтверджуються наявними у справі рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу, що містяться в матеріалах даної адміністративної справи.

В той же час, позивач подала начальнику Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області лист від 19.03.2018 року №2612/1-11-5, в якому просила повторно надіслати копію акта службового розслідування із матеріалами справи, в тому числі матеріали дисциплінарної справи, з метою надання пояснень, або ж надати письмову відмову у разі незадоволення клопотання, оскільки у зв'язку із тимчасовою непрацездатністю не може зробити цього особисто.

Наказом Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області від 22.03.2018 року №2/11, застосовано до ОСОБА_1, начальника Лановецького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, вид дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з посади державної служби. До вказаного Наказу долучений Акт про відмову засвідчити своє ознайомлення із наказом. Дії та бездіяльність ОСОБА_1 виразились у недотриманні ст.19 Конституції України, порушенні ст.ст.4,8,62 Закону України «Про державну службу», ст.ст.22,24,38 Закону України «Про запобігання корупції», ст.15 Закону України «Про звернення громадян».

Даний наказ, будучи нормативним актом індивідуальної дії, у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України), був реалізований шляхом винесення спірного Наказу 247/8 від 26.03.2018 року.

Вказаний наказ направлений позивачу рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу 26.03.2018 року.

У відповідності до Наказу Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області від 26.03.2018 року №247/8, ОСОБА_1 звільнено з посади начальника Лановецького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, з роботи у зв'язку з припиненням державної служби за ініціативою суб'єкта призначення, відповідно до пункту 4 частини 1 статті 87 Закону України «Про державну службу», днем звільнення вважати перший робочий день після листка непрацездатності. Підставою для винесення даного наказу є протокол засідання дисциплінарної комісії Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області №2 від 21.03.2018 року, інші матеріали.

Також, позивачу був направлений лист №5-22/1454 від 29.03.2018 року з проханням з'явитися до відділу персоналу Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області для отримання трудової книжки, лист від 30.03.2018 року №2921/5-05-35 про залишення без розгляду заяви про надання відпустки у зв'язку із звільненням, а також лист від 16.04.2018 року №3500/11-11-06 про направлення трудової книжки ОСОБА_1 та копії наказу №26.03.2018 року №247/8 «Про звільнення ОСОБА_1». 21 травня 2018 року позивачу повторно направлено трудову книжку, у зв'язку із поверненням попереднього відправлення за закінченням терміну зберігання.

Не погоджуючись із Наказом відповідача №247/8 від 26.03.2018 року та неправомірним, на думку позивача, звільненням з державної служби, ОСОБА_1 звернулася з даним адміністративним позовом до суду.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходить з того, що відповідно до частини третьої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як вбачається з матеріалів адміністративної справи, позивача звільнено з посади начальника Лановецького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області у зв'язку із припиненням державної служби за ініціативою суб'єкта призначення на підставі п.4 ч.1 ст.87 Закону України «Про державну службу», тобто у зв'язку з вчиненням державним службовцем дисциплінарного проступку, який передбачає звільнення. В оскаржуваному наказі зазначено, що підставою для його видачі є протокол засідання дисциплінарної комісії Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області №2 від 21.03.2018 року, інші матеріали.

Відповідно до частини другої ст. 77 Закону № 889, у рішенні, яке оформляється наказом (розпорядженням), зазначаються найменування державного органу, дата його прийняття, відомості про державного службовця, стислий виклад обставин справи, вид дисциплінарного проступку і його юридична кваліфікація, вид застосованого дисциплінарного стягнення.

В оскаржуваному наказі зазначено лише найменування державного органу, дата його прийняття, відомості про державного службовця та посилання на п.4 ч.1 ст.87 Закону України «Про державну службу». При цьому, у наказі відсутні стислий виклад обставин справи, вид дисциплінарного проступку і його юридична кваліфікація, що є порушенням ч.2 ст.77 Закону України «Про державну службу».

В той же час, відповідно до ч.1 ст.77 Закону №889, рішення про накладення на державного службовця дисциплінарного стягнення чи закриття дисциплінарного провадження приймає суб'єкт призначення протягом 10 календарних днів з дня отримання пропозицій Комісії, подання дисциплінарної комісії у державному органі. Рішення оформляється відповідним актом суб'єкта призначення. Всупереч вимогам даної статті, підставою для видачі наказу про звільнення позивача слугував Протокол засідання дисциплінарної комісії Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області №2 від 21.03.2018 року.

Суд також зазначає, що до матеріалів даної адміністративної справи долучено подання дисциплінарної комісії Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області без зазначення дати цього подання, що ставить під сумнів легітимність цього подання як передбачену законом підставу для винесення спірного наказу про звільнення. У даному контексті суд зазначає, що вказане подання не зазначене як підстава для накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_1

Щодо твердження позивача про те, що відповідачем пропущені строки притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, суд зазначає, що роботодавцю про вчинення дисциплінарного проступку стало відомо 04.10.2017 року з дня отримання подання прокуратури Тернопільської області, а рішення про застосування стягнення прийнято 22.03.2018 року, шляхом винесення наказу № 2/11. Тому, суд вважає, що відповідачем не пропущено 6- місячний строк притягнення особи до дисциплінарної відповідальності.

У відповідності до ч.2 ст. 65 Закону №1700, особа, яка вчинила корупційне правопорушення або правопорушення, пов'язане з корупцією, однак судом не застосовано до неї покарання або не накладено на неї стягнення у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, пов'язаними з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або такою, що прирівнюється до цієї діяльності, підлягає притягненню до дисциплінарної відповідальності у встановленому законом порядку.

Передумовою звільнення державного службовця за вчинення дисциплінарного правопорушення, пов'язаного зі здійсненням службової діяльності, мають бути порушення, встановлені внаслідок ретельного службового розслідування.

Разом з тим, з акту за результатами службового розслідування від 30.01.2018 року вбачається, що 28.09.2017 року ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 Кримінального кодексу України, тобто в одержанні службовою особою неправомірної вигоди для себе, за вчинення в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду будь-якої дії, з використанням службового становища, поєднане із вимаганням.

Згідно подання заступника прокурора Тернопільської області, ОСОБА_1М, перебуваючи на посаді начальника Лановецького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області т будучи суб'єктом відповідальності за корупційне правопорушення згідно пп. «в» п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції», діючи умисно, з метою власного збагачення, використовуючи надану їй владу усупереч інтересам служби, порушуючи обмеження щодо використання службового становища, встановлені ст.22 Закону України «Про запобігання корупції», вчинила кримінальне правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч.3 ст.368 Кримінального кодексу України. 27 вересня 2017 року ОСОБА_1 через посередника вимагала та отримала від громадянина Нігерії ОСОБА_6 неправомірну вигоду в сумі 1000 доларів США, за видачу повторного свідоцтва про народження його сина.

Службовим розслідуванням встановлено, що у провадженні слідчого управління Головного управління Національної поліції в Тернопільській області перебуває кримінальне провадження №0000204 від 06.09.2017 року, за ознаками кримінальних правопорушень , передбачених ч.3 ст.368 Кримінального кодексу України.

Частиною 1 статті 22 Закону №1700 передбачено, що особам, зазначеним у частині першій статті 3 цього Закону, забороняється використовувати свої службові повноваження або своє становище та пов'язані з цим можливості з метою одержання неправомірної вигоди для себе чи інших осіб, у тому числі використовувати державне чи комунальне майно або кошти в приватних інтересах. Особам, зазначеним у пунктах 1,2 частини першої статті 3 цього Закону, забороняється безпосередньо або через інших осіб вимагати, просити, одержувати подарунки для себе чи близьких їм осіб від юридичних або фізичних осіб у зв'язку із здійсненням такими особами діяльності, пов'язаної із виконанням функцій держави або місцевого самоврядування або якщо особа, яка дарує, перебуває у підпорядкування такої особи (ч.1 ст.23 Закону України «Про запобігання корупції»).

Також, відповідно до ч.1 ст.24 Закону №1700, особи, уповноважені на виконання функцій держави або місцевого самоврядування , прирівняні до них особи у разі надходження пропозиції щодо неправомірної вигоди або подарунка, незважаючи на приватні інтереси, зобов'язані невідкладно вжити таких заходів: 1) відмовитися від пропозиції; 2) за можливості ідентифікувати особу, яка зробила пропозицію; 3) залучити свідків, якщо це можливо, в тому числі з числа співробітників; 4) письмово повідомити про пропозицію безпосереднього керівника (за наявності) або керівника відповідного органу, підприємства, установи, організації, спеціально уповноважених суб'єктів у сфері протидії корупції.

Судом встановлено з пояснення ОСОБА_1 у судовому засіданні та під час проведення службового розслідування, вона не заперечує факт звернення з усною заявою громадянина Нігерії ОСОБА_6 до Лановецького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану з приводу видачі повторно свідоцтва про народження дитини. У своїх поясненнях позивач зазначає що у зв'язку із відсутністю у нього документа, що посвідчує його особу, йому було усно відмовлено у видачі свідоцтва повторно.

ОСОБА_1 у своїх поясненнях зазначає, що громадянин Нігерії ОСОБА_6 тільки один раз приходив до Лановецького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану і більше вона його не бачила, проте повідомляє, що вищевказаний громадянин Нігерії неодноразово, приблизно чотири рази надіслав на її номер телефону смс-повідомлення приблизно такого змісту: «щоб вона йому видала свідоцтво без паспорта», на що позивач відповідала, що буде діяти згідно чинного законодавства.

Пояснення ОСОБА_1 щодо смс-переписки з громадянином Нігерії підтвердив під час службового розслідування провідний спеціаліст Лановецького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану ОСОБА_7, який у поясненні від 25.01.2018 року повідомив, що ОСОБА_1 показувала йому смс-переписку з ОСОБА_6, і що він підтверджує ї слова щодо змісту повідомлень.

В той же час, провідним спеціалістом ОСОБА_7 у поясненні зазначено, що громадянин Нігерії неодноразово звертався до Лановецького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області з метою отримання повторного свідоцтва про народження його сина, проте не маючи жодного документа, який посвідчує його особу, йому кожного разу усно ОСОБА_1 відмовляла, що спростовує твердження позивачки про одноразове звернення до неї громадянина Нігерії ОСОБА_6.

Крім цього, позивач стверджує, що з громадянином Нігерії жодної розмови про гроші не вела, і нічого у нього не вимагала, а навпаки, з його сторони була провокація. Дане твердження позивача не спростоване в ході розгляду адміністративної справи.

Суд зазначає, що у разі провокації державного службовця на отримання неправомірної вигоди, він зобов'язаний діяти у відповідності до ст.24 Закону України «Про запобігання корупції», зокрема повідомити про можливий факт провокації свого безпосереднього керівника та за необхідності правоохоронні органи. Однак позивач, всупереч вимогам чинного законодавства, безпосереднього керівника про створення провокаційної ситуації ні в усній, ні в письмовій форм не повідомляла, що не заперечено позивачем під час розгляду справи по суті.

Суд вважає, що з метою дотримання вимог чинного законодавства України, позивач зобов'язана була розглянути заяву громадянина Нігерії щодо повторної видачі відповідного свідоцтва про державну реєстрацію акта цивільного стану та видати його при наявності законних підстав, або ж відмовити у цьому. У разі наявності законних підстав відмови, в тому числі у разі відсутності паспорта, позивачу слід було надати письмову відмову у видачі відповідного свідоцтва про державну реєстрацію акту цивільного стану з посиланням на закон і викладенням мотивів відмови а також із роз'ясненням порядку оскарження прийнятого рішення, однак позивачем цього зроблено не було, що на думку суду є порушенням ст. 15 Закону України « Про звернення громадян».

Також, суд зазначає, що у разі надходження пропозиції щодо неправомірної вигоди, державний службовець зобов'язаний відмовитись від пропозиції, залучити свідків, якщо це можливо, та письмово повідомити про пропозицію безпосереднього керівника.

Статтею 64 Закону №889 передбачено, що за невиконання або неналежне виконання посадових обов'язків, визначених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами у сфері державної служби, посадовою інструкцією, а також порушення правил етичної поведінки та інше порушення службової дисципліни державний службовець притягається до дисциплінарної відповідальності у порядку, встановленому цим Законом.

У відповідності до ст.65 Закону №889 передбачено, що підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов'язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення. Дисциплінарними проступками є: 1) порушення Присяги державного службовця; 2) порушення правил етичної поведінки державних службовців; 3) вияв неповаги до держави, державних символів України, Українського народу; 4) дії, що шкодять авторитету державної служби; 5) невиконання або неналежне виконання посадових обов'язків, актів органів державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників, прийнятих у межах їхніх повноважень; 6) недотримання правил внутрішнього службового розпорядку; 7) перевищення службових повноважень, якщо воно не містить складу злочину або адміністративного правопорушення; 8) невиконання вимог щодо політичної неупередженості державного службовця; 9) використання повноважень в особистих (приватних) інтересах або в неправомірних особистих інтересах інших осіб; 10) подання під час вступу на державну службу недостовірної інформації про обставини, що перешкоджають реалізації права на державну службу, а також неподання необхідної інформації про такі обставини, що виникли під час проходження служби; 11) неповідомлення керівнику державної служби про виникнення відносин прямої підпорядкованості між державним службовцем та близькими особами у 15-денний строк з дня їх виникнення; 12) прогул державного службовця (у тому числі відсутність на службі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин; 13) поява державного службовця на службі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння; 14) прийняття державним службовцем необґрунтованого рішення, що спричинило порушення цілісності державного або комунального майна, незаконне їх використання або інше заподіяння шкоди державному чи комунальному майну, якщо такі дії не містять складу злочину або адміністративного правопорушення; 15) прийняття державним службовцем рішення, що суперечить закону або висновкам щодо застосування відповідної норми права, викладеним у постановах Верховного Суду, щодо якого судом винесено окрему ухвалу.

Згідно ч.1 ст.66 Закону №889, до державних службовців застосовується один із таких видів дисциплінарного стягнення: 1) зауваження; 2) догана; 3) попередження про неповну службову відповідність; 4) звільнення з посади державної служби.

Системний аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що за невиконання або неналежне виконання посадових обов'язків державний службовець притягається до дисциплінарної відповідальності, за яке до нього може бути застосоване одне дисциплінарне стягнення, із видів, які визначені частиною першою ст. 66 Закону № 889.

Водночас, частинами третьою, п'ятою та шостою ст. 66 Закону № 889 визначено, що у разі допущення державним службовцем дисциплінарних проступків, передбачених пунктами 4, 5 та 12 частини другої статті 65 цього Закону, суб'єктом призначення або керівником державної служби такому державному службовцю може бути оголошено догану.

Звільнення з посади державної служби є винятковим видом дисциплінарного стягнення і може бути застосоване лише у разі вчинення дисциплінарних проступків, передбачених пунктами 1, 3, 7, 9 - 11, 13, 14 частини другої статті 65 цього Закону, а також вчинення систематично (повторно протягом року) дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 12 частини другої статті 65 цього Закону.

Дисциплінарні стягнення, передбачені пунктами 2 - 4 частини першої цієї статті, накладаються виключно за пропозицією Комісії, поданням дисциплінарної комісії.

Відповідно до частин першої та другої ст. 74 Закону № 889 дисциплінарне стягнення має відповідати ступеню тяжкості вчиненого проступку та вини державного службовця. Під час визначення виду стягнення необхідно враховувати характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, обставини, що пом'якшують чи обтяжують відповідальність, результати оцінювання службової діяльності державного службовця, наявність заохочень, стягнень та його ставлення до служби.

Частиною другою ст. 67 Закону № 889, визначено, що обставинами, що пом'якшують відповідальність державного службовця серед інших є: усвідомлення та визнання своєї провини у вчиненні дисциплінарного проступку; попередня бездоганна поведінка та відсутність дисциплінарних стягнень; високі показники виконання службових завдань, наявність заохочень та урядових відзнак, урядових і державних нагород.

При цьому суд враховує, що 28 вересня 2004 року ОСОБА_1 з нагоди професійного свята - Дня юриста та за досягнення успіхів у праці нагороджена грошовою премією, 15 червня 2006 року - за проявлену активність, виконавчу дисциплінованість, сумлінне ставлення до дорученої справи та з нагоди святкування Дня Конституції України нагороджена грошовою премією, 08 жовтня 2008 року за високий професіоналізм та бездоганну працю ОСОБА_1 була нагороджена грамотою Тернопільської обласної ради, 08 жовтня 2008 року за сумлінну працю, високий професіоналізм та з нагоди відзначення в Україні професійного свята Дня юриста - нагороджена грошовою премією, а 07.10.2011 р. за зразкове виконання службових обов'язків, пов'язаних з реалізацією державної правової політики отримала подяку від начальника Головного територіального Управління юстиції у Тернопільській області. Відтак, зазначені обставини можна розцінювати як такі, що пом'якшують вину позивача у вчиненні дисциплінарного проступку, що спростовує твердження відповідача про відсутність пом'якшуючих вину обставин у розумінні ч.2 ст. 67 Закону України « Про державну службу».

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_1 за час проходження державної служби не притягувалась до дисциплінарної відповідальності, а також відсутні обставини, що обтяжують відповідальність державного службовця, які визначені ч. 4 ст. 67 Закону України «Про державну службу».

В той же час, суд не погоджується з доводами відповідача, що умисне вчинення тяжкого корупційного кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 Кримінального кодексу України, в якому підозрюється ОСОБА_1, є обтяжуючою обставиною в розумінні п.4 ч.4 ст.67 Закону України «Про державну службу», а саме вчинення проступку умисно з мотивів неповаги до держави і суспільства, прав і свобод людини.

Стаття 62 Конституції України проголошує принцип презумпції невинуватості особи, згідно якого особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Частиною 2 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права (ст.8 Конституції України), відповідно до якого зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Також, відповідно до ч.2 статті 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини ( надалі ЄСПЛ).

У рішенні по справі «Аллене де Рібемон проти Франції» від 10.02.1995 року ЄСПЛ дійшов висновку, що: «сфера застосування презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов'язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави».

У рішенні по справі «Грабчук проти України» від 21.09.2006 року ЄСПЛ зазначив, що: «…презумпція невинуватості порушена, якщо твердження посадової особи щодо особи, обвинуваченої у вчиненні злочину, відображає думку, що особа винна, коли цього не було встановлено відповідно до закону. Цього достатньо, навіть за відсутності жодного формального висновку, що існує деяка підстава припустити, що посадова особа вважає цю особу винною. Питання, чи порушує твердження посадової особи принцип презумпції невинуватості, має бути з'ясоване у контексті тих фактичних обставин, у яких це твердження посадової особи було зроблене».

При цьому, суд зазначає, що лише вирок у кримінальному провадженні, який набрав законної сили, може бути використаний відповідачем при наданні оцінки протиправності вчинків позивача. Послідовно, лише за наявності відповідного вироку суду у кримінальному провадженні, такі матеріали можуть використовуватись відповідачем в обґрунтування скоєння дисциплінарного проступку.

Однак, судове рішення у кримінальній справі стосовно позивача станом на день винесення рішення Тернопільським окружним адміністративним судом не прийняте.

Разом з тим, суд не приймає до уваги ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28.09.2017 року про арешт тимчасово вилученого майна, ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04.10.2017 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_1, які долучені до матеріалів справи відповідачем, оскільки вказані судові рішення стосуються процесуальних дій в межах кримінального провадження №00000204 від 06.09.2017 року і не мають процесуальних наслідків для вирішення по суті даної адміністративної справи.

Таким чином, вчинення дисциплінарного проступку у вигляді неповідомлення керівника про можливі провокаційні дії за сторони громадянина Нігерії, ненадання письмової відповіді на звернення цього ж громадянина, яка передбачена ст. 15 Закону України «Про звернення громадян» не співмірні, на думку суду, з таким видом дисциплінарного стягнення як звільнення.

Оскільки звільнення державного службовця є крайнім заходом, роботодавцем слід було враховувати, чи дійсно позивач винна у вчиненні корупційного правопорушення і чи доведена її вина у передбаченому законом порядку, його попередню роботу, ступінь тяжкості вчиненого ним проступку та чи заподіяно ним шкоду, а також обставини за яких ним вчинено дисциплінарний проступок.

Беручи до уваги встановлені факти, суд вважає, що відповідач, з урахуванням всіх обставин, діяв необґрунтовано, не у спосіб, що передбачений законами України. Заперечення, пояснення та документи, надані відповідачем, не містять доказів того, що оскаржуваний наказ про звільнення позивача є правомірним.

В той же час суд зазначає, що Наказ від 22.03.2018 року №2/11, будучи індивідуальним актом, у розумінні ст. 4 КАС України, реалізований шляхом винесення відповідачем Наказу №247/8 від 26.03.2018, а тому не потребує окремого скасування як такий, що втратив свою чинність з моменту реалізації його Наказом №247/8 від 26.03.2018. Разом з тим, суд зазначає, що підставою звільнення позивача з роботи, у трудовій книжці зазначений наказ №247/8 від 26.03.2018. Відтак, суд не приймає до уваги доводи відповідача про те, що позивач не просить скасувати Наказ № від 22.03.2018 року №2/11.

Щодо позовної вимоги про визнання недійсним запису №21 від 27.03.2018 року у трудовій книжці ОСОБА_1, зробленого на підставі наказу №247/8 від 26.03.2018 року суд зазначає наступне.

Відповідно до абзаців першого, другого пункту 1.1. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 року за №110 , (із змінами і доповненнями) (далі також - Інструкція) трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п'ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження) (абзац 1 пункту 2.4. Інструкції).

Пунктом 2.10 Інструкції встановлено, що у розділі «Відомості про роботу», «Відомості про нагородження», «Відомості про заохочення» трудової книжки (вкладиша) закреслення раніше внесених неточних або неправильних записів не допускається.

У разі необхідності, наприклад, зміни запису відомостей про роботу після зазначення відповідного порядкового номеру, дати внесення запису в графі 3 пишеться: «Запис за № таким-то недійсний. Прийнятий за такою-то професією (посадою)» і у графі 4 повторюються дата і номер наказу (розпорядження) власника або уповноваженого ним органу, запис з якого неправильно внесений до трудової книжки.

У такому ж порядку визнається недійсним запис про звільнення і переведення на іншу постійну роботу у разі незаконного звільнення або переведення, установленого органом, який розглядає трудові спори, і поновлення на попередній роботі або зміни формулювання причини звільнення. Наприклад, пишеться: «Запис за № таким-то є недійсним, поновлений на попередній роботі». При зміні формулювання причини звільнення пишеться: «Запис за № таким-то є недійсним, звільнений ...» і зазначається нове формулювання. У графі 4 в такому разі робиться посилання на наказ про поновлення на роботі або зміну формулювання причини звільнення.

У графі 4 в такому разі робиться посилання на наказ про поновлення на роботі або зміну формулювання причини звільнення.

Таким чином, на думку суду, у випадку поновлення на попередній роботі позивача, запис про визнання недійсним запису про звільнення її з роботи може бути внесений лише роботодавцем і не вимагає з приводу цього рішення суду.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд зазначає наступне.

Статтею 235 Кодексу законів про працю України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більше як один рік.

Крім того, Верховний Суд України в постанові від 25.05.2016 (справа №6-511цс16) висловив правову позицію, за якою виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу, оскільки не передбачено будь-яких підстав для його зменшення.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України "Про оплату праці" за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100. (надалі Порядок №100). Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку №100, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

Пунктом 8 Порядку №100 передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку під час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 02 сумарного числа робочих днів за останні 02 календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи організації, установленим із дотриманням вимог законодавства.

Зі спірного наказу Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області №247/8 від 26.03.2018 року вбачається, що позивач звільнена з державної служби з 27.03.2018 року.

Відповідачем долучено до матеріалів даної адміністративної справи лист №5280/6-06-34 від 31.05.2018 року, у відповідності до якого розмір середньомісячної заробітної плати за останні 02 календарні місяці роботи, що передував звільненню, становить 8450,00 грн.

21 серпня 2018 року відповідач також подав до суду довідку, відповідно до якої середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 за фактично відпрацьовані протягом 02-ох місяців робочі дні складає 422,50 грн.

У серпні-вересні 2018 року нараховується 42 робочих днів, тому середньомісячне число робочих днів становить 21 день. Таким чином, виходячи із норм Порядку №100, суд зазначає, що підлягає стягненню 62107,50 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу ОСОБА_1

Відповідно до статей 11, 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

За таких обставин суд дійшов висновку, що відповідач, видаючи спірний наказ про звільнення ОСОБА_1, діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому зазначений наказ підлягає скасуванню. З огляду на викладене позовні вимоги ОСОБА_1. підлягають до часткового задоволення.

Керуючись статтями 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

1.Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визнання недійсним запису в трудовій книжці - задовольнити частково.

2.Визнати протиправним та скасувати наказ Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області № 247/8 від 26.03.2018 року "Про звільнення ОСОБА_1».

3.Поновити ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ід. № НОМЕР_1, ІНФОРМАЦІЯ_1) на посаді начальника Лановецького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області.

4.Стягнути з Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області (вул.Грушевського, 8 м. Тернопіль, ) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ід. № НОМЕР_1, ІНФОРМАЦІЯ_1) середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 62107 (шістдесят дві тисячі сто сім) грн. 50 коп.

5. У задоволенні позовної вимоги про визнання недійсним запису №21 від 27.03.2018 року у трудовій книжці ОСОБА_1, зробленого на підставі наказу № 247/8 від 26.03.2018 року - відмовити.

Судове рішення в частині поновлення ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ід. № НОМЕР_1, ІНФОРМАЦІЯ_1) на посаді начальника Лановецького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області - підлягає до негайного виконання.

Судове рішення в частині стягнення з Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області (вул.Грушевського, 8 м. Тернопіль, ) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ід. № НОМЕР_1, ІНФОРМАЦІЯ_1) середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягає до негайного виконання у межах суми стягнення за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Львівського апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 17 вересня 2018 року.

Головуюча суддя Дерех Н.В.

копія вірна

Суддя Дерех Н.В.