Справа № 158/1949/18
Суддя: Попко Ярослав Степанович
Дата ухвалення: 2018-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2018 рокуЛьвів№ 876/7071/18

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді Попка Я.С.
суддів Сеника Р.П., Хобор Р.Б.
за участю секретаря судового засідання Сердюк О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України на рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 23 серпня 2018 року, ухвалене суддею Костюкевич О.К., 13:03:49 год., м. Ківерці, у справі за позовом військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України до громадянина Афганістану ОСОБА_1 про примусове видворення іноземця за межі України,-
В С Т А Н О В И В:
15.08.2018 року позивач військова частина НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України звернулася до суду з позовом до громадянина Афганістану ОСОБА_1 , в якому просить примусово видворити за межі України громадянина Афганістану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі ч.3 ст.29 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».
Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 23 серпня 2018 року в задоволенні адмінстративного позову відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що у відповідача є закордонний паспорт, потрапив він на територію України законним шляхом, рішення про його примусове повернення не приймалось, що не заперечується представником позивача, тому звернення із позовом про примусове видворення відповідача є передчасним.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, вважаючи його винесеним з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, військова частина НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України оскаржила її, подавши апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 23 серпня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги апелянт зазначає, що відповідач 07 травня 2018 року незаконно поза пунктами пропуску перетнув державний кордон з України в Словацьку Республіку, був затриманий представниками прикордонної поліції Словацької Республіки, був переданий на територію України у встановленому порядку, його було затримано відповідно до ст. 263 КУпАП. 09 березня 2018 року відповідач звернувся з заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, однак така заява не розглядалась. Враховуючи, що у відповідача відсутні документи, що надають йому право перебувати на території України, грошей для повернення у країну походження у нього немає, на даний час він перебуває у ПТПІ с. Журавичі Ківерцівського району Волинської області, тому самостійно покинути територію України не може.
Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Із змісту ст. 19 Конституції України вбачається, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.
Встановлено, підтверджено матеріалами справи, що 7 травня 2018 року відповідач громадянин Афганістану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за незаконний перетин державного кордону на підставі ст. 3 Угоди між Україною та Європейським співтовариством про реадмісію осіб був переданий на територію України у встановленому угодою порядку під час проведення прикордонно-представницької зустрічі.
Вказані обставини підтверджуються наявними у справі письмовими доказами: копією протоколу про адміністративне затримання відповідача від 07.05.2018 року; актом приймання-передавання особи відповідача від 07.05.2018 року, протоколом прикордонно-представницької зустрічі від 07.05.2018 року, копією протоколу особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів відповідача від 08.05.2018 року, копією акта приймання-передавання іноземця або особи без громадянства від 24.05.2018р.
Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.05.2018 року ухвалено затримати громадянина Афганістану ОСОБА_2 до вирішення питання про визнання його біженцем або особою, що потребує додаткового захисту в Україні, з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, на строк достатній для виконання судового рішення, що не може перевищувати шести місяців.
24.05.2018 року відповідач був поміщений до Волинського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України, за адресою: АДРЕСА_1 власті.
Відповідно до статей 9, 29 Загальної декларації прав людини (1948 року) та ст.9 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права (1966 року) ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання, а при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати лише таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання та поваги прав і свобод інших людей, а також забезпечення справедливих вимог моралі, суспільного порядку і загального добробуту.
У ст.5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (із змінами і доповненнями) від 04.11.1950р., ратифікованою Верховною Радою України 11.09.1997р., задекларовано право кожного на свободу та особисту недоторканість, за винятком певних випадків, зокрема, коли здійснюється законний арешт або затримання з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадяться процедури депортації або екстрадиції.
Зі змісту ст.12 Закону України «Про державний контроль України» видно, що пропуск осіб, які перетинають державний кордон України, здійснюється органами Державної прикордонної служби України за дійсними документами на право в`їзду на територію України або виїзду з України.
Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначається Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»
В силу частини 1 статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.
Згідно частини 5 статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.
За приписами частини 1 статті 30 даного Закону України центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави
Отже, примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства повинні передувати дві обставини: перша прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове повернення та друга ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення. Тобто, обов`язковим є попереднє прийняття компетентним органом рішення про примусове видворення.
Крім того, порядок дій посадових осіб Державної міграційної служби України, її територіальних органів і територіальних підрозділів (далі органи ДМС), органів охорони державного кордону та органів Служби безпеки України (далі СБУ) під час прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення іноземців та осіб без громадянства (далі - іноземці), їх ідентифікації і вжиття заходів з безпосереднього примусового повернення, поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні (далі - ПТПІ), а також під час прийняття рішень про продовження строку затримання, визначений Інструкцією про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 353/271/150 від 23 квітня 2012 року,
Згідно п.4 Інструкції іноземці можуть бути примусово повернуті до країни походження чи третьої країни на підставі рішення органу ДМС або органу охорони державного кордону, або органу СБУ про примусове повернення чи примусово видворені на підставі винесеної за позовом цих органів/підрозділів постанови адміністративного суду про примусове видворення.
Пунктом 7 вказаної інструкції визначено, що підставами для подання позову про примусове видворення іноземців є: невиконання іноземцем в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення; наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, крім випадків затримання іноземця за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та його передачі прикордонним органам суміжної держави; якщо іноземці, прийняті відповідно до міжнародного договору про реадмісію, не мають законних підстав для перебування на території України та якщо між Україною і країною громадянської належності чи країною попереднього постійного проживання таких осіб відсутній договір про реадмісію; якщо іноземець, стосовно якого прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію, не виїхав з України протягом місяця з дня отримання копії такого рішення, за винятком випадків, коли особа оскаржила рішення про скасування дозволу на імміграцію до суду,- до набрання рішенням суду законної сили.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що наявні у справі матеріали не підтверджують обставин, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позовних вимог про примусе видворення за межі України громадянина Афганістану ОСОБА_1 .
З матеріалів справи встановлено, що у відповідача є закордонний паспорт, віза України строком дії з 05.04.2017р. по 10.05.2017р., відтак він потрапив на територію України законним шляхом
З аналізу вказаних норм та обставин справи, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для примусового видворення громадянина Афганістану ОСОБА_1 за межі України, оскільки позивачем не приймалось рішення про примусове видворення відповідача, а отже відсутні підстави для висновку про ухилення громадянином Афганістану ОСОБА_1 від виїзду з України.
Апелянтом не було надано доказів на підтвердження вимог апеляційної скарги.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, а доводи апелянта на правомірність прийнятої постанови не впливають та висновків суду не спростовують.
Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 271, 272, 288, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,-
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України залишити без задоволення, а рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 23 серпня 2018 року у справі №158/1949/18 за позовом військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України до громадянина Афганістану ОСОБА_1 про примусове видворення іноземця за межі України без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Я. С. Попко
судді Р. П. Сеник
Р. Б. Хобор
Повне судове рішення складено 18.09.2018р.