Справа № 1440/1634/18
Суддя: Біоносенко В. В.
Дата ухвалення: 2018-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

13 вересня 2018 р. № 1440/1634/18
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Біоносенка В.В., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1, АДРЕСА_1
доМіністерства внутрішніх справ України в особі Департаменту персоналу, організації освітньої та наукової діяльності, вул. Богомольця, 10, е/а,Київ,Центральна Частина Києва, Київ,01601
провизнання протиправною відмову та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з позовом до Міністерства внутрішніх справ України з вимогами визнати протиправною відмову щодо надання йому статусу ветерана органів внутрішніх справ, зобов'язати Департамент персоналу, організації освітньої та наукової діяльності МВС України визнати позивача ветераном внутрішніх справ України на підставі ч.3 ст.5 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист» та видати посвідчення і нагрудний знак «Ветеран органів внутрішніх справ».

Свої позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтував тим, що має звання підполковника міліції, був звільнений з органів внутрішніх справ з посади заступника начальника Миколаївського міського управління УМВС України в Миколаївській області за ст.64 п. «а» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС. На момент звільнення мав календарний строк служби 20 років 6 місяців 20 днів. Крім того, 25.10.16 згідно довідки до Акту огляду медико-соціальної експертної комісії встановлено ІІ групу інвалідності (довічно), причина захворювання, пов'язане зі службою в органах внутрішніх справ. Позивач вважає, що за цими критеріями він підпадає під визначення ветерана органів внутрішніх справ за п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист». 04.09.2017 він звернувся з зазначеного питання до УМВС України в Миколаївській області, але отримав відмову МВС України від 21.06.2018, вмотивовану тим, що у нього немає 20 років служби в органах внутрішніх справ, вислуга становить лише 18 років 00 місяців 19 днів.

Позивач вважає, що тексті Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист» застосовуються поняття «вислуга військової служби» та «вислуга служби в органах внутрішніх справ», але Закон не визначає суть та порядок її обчислення, з чого слідує, що цей Закон вживає ці поняття у розумінні інших нормативно-правових Актів, зокрема Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Згідно ст.17 цього Закону, до вислуги років, додатково зараховується час навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах, а також в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання.

За таких обставин позивач вважає, що половина строку навчання ним у цивільному вищому навчальному закладі (2 роки 6 місяців), яка була врахована у вислугу років під час звільнення у запас та призначення пенсії, повинна бути зарахована також у вислугу років для надання йому статусу ветерана органів внутрішніх справ.

Відповідач позов не визнав, надіслав до суду відзив, в якому просив відмовити в задоволенні позову та свою позицію обґрунтував наступним чином. Відповідно до п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» ветеранами визнаються громадяни України, які бездоганно прослужили на військовій службі, в органах внутрішніх справ. Зазначена норма імперативно встановлює, що для надання статусу ветерана органів внутрішніх справ необхідно щоб було не менше 20 років бездоганної служби безпосередньо в органах внутрішніх справ України. У той же час з розрахунку вислуги років вбачається, що вислуга років позивача безпосередньо в органах внутрішніх справ України складає 18 років 00 місяців 19 днів у зв'язку з чим у останнього не виникло право на отримання статусу ветерана органів внутрішніх справ. Час навчання позивача у цивільному вищому навчальному закладі, зараховується у вислугу років виключно для призначення пенсії, і не може бути зарахований до вислуги років для надання статусу ветерана органів внутрішніх справ.

В судовому засіданні 13.08.2018 позивач підтримав свої позовні вимоги у повному обсязі, наголосив на тому, що оскільки відповідачем визнано час навчання у вищому навчальному закладі у вислугу років для призначення пенсії, значить це має наслідком і врахування цих 2 років 6 місяців також у вислугу років для надання статусу ветерана органів внутрішніх справ.

Також, позивач надав відповідь на відзив, в якій звернув увагу, що він має право на отримання статусу ветерана не на підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону, як вмотивовано у відмові від 21.06.2018 та у відзиві, а на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону, з урахуванням інвалідності ІІ групи.

Представник відповідача в судове засідання 13.08.2018 не з'явився.

Представником відповідача заявлено клопотання про витребування з УМВС України в Миколаївській області належним чином завірену копію послужного списку ОСОБА_1, в задоволенні якого було відмовлено ухвалою суду.

Суд розглянув справу 13.09.2018 в порядку спрощеного провадження без проведення судового засідання, відповідно до ч.5 ст.262 КАС України, за наявними у справі матеріалами.

Дослідив матеріали справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_1, 1951 р.н., проходив службу в органах внутрішніх справ та має спеціальне звання підполковник міліції.

09.12.1996 ОСОБА_1 був звільнений з органів внутрішніх справ з посади заступника начальника Миколаївського міського управління УМВС України в Миколаївській області за п. «а» п.64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

На час його звільнення календарна вислуга дорівнювала 20 років 06 місяців та 20 днів, з яких служба в органах внутрішніх справ 15 років 11 місяців 10 днів, служба в Збройних Силах 02 роки 01 місяць 09 днів, навчання у вищому навчальному закладі 02 роки 06 місяців 00 днів.

З 1996 року ОСОБА_1 отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

25.10.2016 рішенням медико-соціальної експертної комісії ОСОБА_1 встановлено ІІ групу інвалідності, захворювання пов'язане зі службою в органах внутрішніх справ.

04.09.2017 ОСОБА_1 звернувся до УМВС України в Миколаївській області з заявою про надання йому статусу ветерана органів внутрішніх справ відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист», як особі, яка має 20 років календарної вислуги та є інвалідом ІІ групи.

10.05.2018 постановою Одеського апеляційного адміністративного суду по адміністративній справі №814/2376/17 зобов'язано УМВС України в Миколаївській області направити до Департаменту персоналу, організації освітньої та наукової діяльності Міністерства внутрішніх справ України документи для вирішення питання про надання статусу ветерана органів внутрішніх справ ОСОБА_1

Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист» ветеранами органів внутрішніх справ, визнаються громадяни України - інваліди I та II групи, інвалідність яких настала внаслідок захворювання, одержаного в період проходження служби в органах внутрішніх справ, і які мають вислугу служби в органах внутрішніх справ 20 років і більше.

У зазначеному Законі не розкривається поняття «вислуга служби в органах внутрішніх справ».

Відповідно до ст.2 Закону «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист», законодавство України про статус ветеранів органів внутрішніх справ, складається з цього Закону та інших нормативно-правових актів України, що регулюють суспільні відносини у сфері соціального захисту громадян.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» до вислуги років для призначення пенсії зараховуються: військова служба; служба в органах внутрішніх справ; додатково зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах, а також в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на службу до органів внутрішніх справ, в межах до п'яти років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби.

Таким чином, всі три складові вислуги років позивача: військова служба, служба в органах внутрішніх справ та навчання у цивільному вищому навчальному закладі утворюють у нього 20 років вислуги, необхідної для призначення пенсії.

Формулювання зазначеного критерію у п.3 ч.1 ст.3 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист» не дає підстави вважати, що у цьому Законі 20 років вислуги необхідно рахувати яким небудь іншим способом ніж це визначено у ст.17 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Щодо аргументів відповідача про те, що для статусу ветерана служби необхідний лише стаж безпосередньо проходження служби, а не прирівняний до неї, або час роботи та навчання який дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», суд погоджується частково.

Так, дійсно у п.1 та п.5 ч.1 ст.5 Закону, право на набуття статусу ветерана служби, пов'язується з бездоганною службою певний період. З чого можливо зробити висновок, що для надання статусу ветерана з підстав передбачених п.1, п.5 ч.1 ст.5 Закону необхідний стаж саме служби, без додаткового зарахування часу навчання та роботи в цивільних установах.

Разом з тим, відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону, право на набуття статусу ветерана, не пов'язується з бездоганною службою, а лише з наявністю трьох обставин: 1) інвалідності I та II групи; 2) пов'язаність інвалідності зі службою; 3) вислуга років 20 та більше років.

Позивач звертався до відповідача про надання йому статусу ветерана саме з підстав, визначених п.3 ч.1 ст.5 Закону, натомість, як відмову у наданні цього статусу, так і відзив по справі вмотивовані саме посиланнями на п.1 ч.1 ст.5 Закону.

Оскільки у позивача є всі три умови необхідні для отримання статусу ветерана органів внутрішніх справ за п.3 ч.1 ст.5 Закону, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову у повному обсязі.

Судові витрати відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1 НОМЕР_1) до Міністерства внутрішніх справ України в особі Департаменту персоналу, організації освітньої та наукової діяльності (вул. Богомольця, 10, е/а,Київ,Центральна Частина Києва, Київ,01601 ) задовольнити .

2. Визнати протиправною відмову Депратаменту персоналу, організації освітньої та наукової діяльності МВС України щодо надання ОСОБА_1 статусу ветерана органів внутрішніх справ.

3. Зобов'язати Департамент персоналу, організації, освітньої та наукової діяльності МВС України визнати ОСОБА_1 ветераном внутрішніх справ України на підставі ч. 3 ст. 5 Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист", видати посвідчення і нагрудний знак "Ветеран органів внутрішніх справ".

4. Апеляційна скарга на це рішення може бути подана до Одеського апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Суддя В. В. Біоносенко

Повний текст рішення складено 13.09.18