Справа № 826/7432/18
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2018-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

20 вересня 2018 року № 826/7432/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Келеберди В.І., розглянувши у порядку спрощеного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України у місті Києві,

про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Обставини справи.

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у місті Києві та просить суд:

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у місті Києві щодо відмови у перерахунку і виплаті перерахованої пенсії позивачу, ОСОБА_1, з врахуванням збільшення грошового забезпечення за займаною посадою згідно з довідкою Державної прикордонної служби України від 24 жовтня 2017 року № 538;

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України у місті Києві вчинити певні дії, а саме провести перерахунок та виплату перерахованої пенсії ОСОБА_1 з нарахуванням компенсації втрати частини доходів та з урахуванням вже виплачених сум пенсії:

З 01 січня 2015 року з врахуванням грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, винагороди за тривалість безперервної військової служби, одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби та індексації грошових доходів населення;

З 01 березня 2015 року у зв'язку зі збільшенням посадового окладу згідно з наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 21 лютого 2015 року № 38 ДСК для посади, яку позивач займав перед звільненням та наданої довідки від 21 лютого 2015 року № 21/3/2-1555/3326.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він перебуває на обліку в управлінні пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб». Пенсію позивачу призначено з грудня 2014 року у порядку і розмірі визначеного чинним законодавством на час призначення пенсії.

У зв'язку з тим, що відповідачем до сум грошового забезпечення не були включені суми матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби та індексації грошового забезпечення, позивач 01 листопада 2017 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві із заявою про перерахунок пенсії.

Однак листом відповідача від 14 листопада 2017 року № 27310/03/К-2636/1 позивачу повідомлено, що підстави для врахування зазначених сум відсутні.

Позивач вважає, що відмова у перерахунку пенсії шляхом включення до сум грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, винагороди за тривалість безперервної військової служби, одноразової грошової допомоги при звільненні та індексація грошового забезпечення, з яких сплачено страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування відносяться до складу грошового забезпечення військовослужбовців, з розміру якої має бути обчислено пенсію позивачу.

Ухвалою суду від 21 травня 2018 року відкрито провадження у справі №826/7400/18, з розглядом справи у порядку спрощеного позовного провадження (без виклику сторін). Одночасно встановлено відповідачу строк для подання заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження та для надання відзиву на позовну заяву чи заяви про визнання позову та позивачу строк для подання відповіді на відзив.

Згідно зі статтею 262 КАС України розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, який долучено до матеріалів справи та з якого вбачається, що підстави для врахування сум індексації, грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, одноразової премії. Грошової допомоги при звільненні з військової служби при розрахунку середньої суми щомісячних додаткових видів грошового забезпечення за 24 останні календарні місяці служби перед звільненням для розрахунку пенсії відсутні.

Відповідачем також зазначено, що постановою Кабінету Міністрів України від 29 березня 2017 року № 203 утворено Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві, яке реорганізоване шляхом злиття Правобережного, Лівобережного та Центрального об'єднаних управлінь Пенсійного фонду України в м. Києві та Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві.

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відповідача, як юридичну особу припинено 27 квітня 2018 року.

Правонаступником Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві є Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві (; 04053, місто Київ, вулиця Бульварно-Кудрявська, 16).

Відповідно до положень статті 52 КАС України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов'язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов'язкові для особи, яку він замінив.

Таким чином, суд дійшов висновку про необхідність заміни Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві його правонаступником - Головним управлінням Пенсійного фонду України в місті Києві.

Дослідивши матеріали справи, Окружний адміністративний суд міста Києва, дійшов висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог виходячи з наступного.

Обставини встановлені судом.

ОСОБА_1 є пенсіонером органів внутрішніх справ, перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у місті Києві та з 31 грудня 2014 року отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

24 жовтня 2017 року позивач звернувся з заявою до Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України про надання довідок про одноразові додаткові види грошового забезпечення, отримані позивачем за останні 24 календарні місяці до дня виключення зі списків частини та про суми сплачених страхових внесків за зазначений період які не були враховані під час призначення пенсії позивачу.

Північним регіональним управлінням Державної прикордонної служби України 24 жовтня 2017 року позивачу видано Довідку № 30/536 з якої вбачається, що позивача дійсно наказом Голови Державної прикордонної служби України від 24 грудня 2014 року № 1153-ОС звільнено з військової служби в запас з посади заступника начальника регіонального управління - начальника інженерно-технічного відділу Північного регіонального управління (ІІ категорії) Державної прикордонної служби України (штатна категорія - генерал-майор, посадовий оклад 1720,00 гривень).

Водночас у довідці зазначено, що наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 21 лютого 2015 року № 38ДСК для посади заступника начальника регіонального управління встановлено штатну категорію - полковник, посадовий оклад 1760,00 гривень.

01 листопада 2017 року позивач з урахуванням наданої довідки звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у місті Києві з проханням здійснити перерахунок раніше призначеної пенсії з урахуванням сум матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби та індексації грошового забезпечення.

Листом від 14 листопада 2017 року № 27310/03/К-2636/1 Головним управління Пенсійного фонду України у місті Києві повідомлено позивача про відсутність підстав для врахування сум індексації грошового забезпечення, грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, інших разових заохочень та грошової допомоги при звільненні з військової служби при розрахунку середньої суми щомісячних додаткових видів грошового забезпечення за 24 останні календарні місяці служби підряд перед звільненням для розрахунку пенсії позивача виходячи з норм статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» а також пункту 7 постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» від 17 липня 1992 року № 393.

Окрім того, Північним регіональним управлінням Державної прикордонної служби України також позивачу видано:

Довідку на додаткові види грошового забезпечення, в якій зазначено усі виплати та надбавки за 24 останні календарні місяці служби, що передували виникненню права на призначення пенсії, тобто з грудня 2014 року по грудень 2014 року а саме: суми індексації грошового забезпечення - 1040,22 гривень, грошова допомога на оздоровлення - 15225,20 гривень, матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань - 3440,00 гривень, одноразова премія - 14850,00 гривень, грошова допомога при звільненні з військової служби - 174764,90 гривень;

Довідку про сплату страхових внесків за 2012-2014 року з якої вбачається, що за період, за який враховуються додаткові види грошового забезпечення тобто з грудня 2012 року по грудень 2014 року сплачено страховий внесок на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування у розмірі 6393,45 гривень.

Водночас установою зазначено про те, що страхові внески не сплачувались з індексації грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби.

Разом з тим, листом від 24 листопада 2017 року № 28676/03/К-2636 Головним управлінням Пенсійного фонду України у місті Києві позивача повідомлено, що повідомлення щодо виникнення підстав для проведення перерахунку пенсій, згідно зі статтею 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» до управління не надходило.

19 лютого 2018 року позивач звернувся до відповідача із заявою про надання належним чином засвідченої довідки про стан грошового забезпечення, з якого було нараховано пенсію на день звільнення.

23 лютого 2018 року Головним управлінням Пенсійного фонду України у місті Києві на заяву позивача надіслано копії грошового атестату № 57, який свідчить про те, що генерал-майор ОСОБА_1 задоволений такими видами грошового забезпечення: посадовим окладом із розрахунку 1720,00 гривень з 01 по 30 грудня 2014 року - 1664,25 гривень, окладом відповідно до військового звання із розрахунку 140,00 гривень з 01 по 31 грудня 2014 року - 135,48 гривень, відсотки за надбавку за вислугу років із розрахунку 40% із розрахунку 744,00 гривень з 01 по 31 грудня 20174 року - 720,00 гривень, надбавка за виконання особливо важливих завдань під час проходження служби 50% із розрахунку 1302,00 гривень з 01 по 31 грудня 2014 року - 1260,00 гривень, премія 210% із розрахунку 3612,00 гривень з 01 по 31 грудня 2014 року - 3495,48 гривень, надбавка за службу в умовах режимних обмежень форми 2 - 15% із розрахунку 258,00 гривень з 01 по 31 грудня 2014 року - 26493,68 гривень, надбавка за особливі умови служби, пов'язані із підвищеним ризиком для життя 15% із розрахунку 258,00 гривень з 01 по 31 грудня 2014 року - 249,68 гривень, надбавка за кваліфікацію «майстер» - 5,5% ВОС 560100 (Н.520-АГ від 10 грудня 2013 року) із розрахунку 94,60 гривень з 01 по 31 грудня 2014 року - 91,55 гривень, індексація за грудень 2014 року - 218,06, та разом видано - 8 084,45 гривень.

На додаток до грошового атестата № 57 від 30 грудня 2017 року долучено довідку на додаткові види грошового забезпечення для нарахування пенсії позивачу на 30 грудня 2014 року з якого вбачається, що у період з грудня 2012 року по листопад 2014 року позивачем отримано: надбавку за особливі умови служби, пов'язані з підвищеними ризиком для життя (15%) - 6192,00 гривень, надбавку за виконання особливо важливих завдань під час проходження служби (50%) - 31248,00 гривень, премію (180%) - 65016,00 гривень, премію (210%) - 10836,00 гривень, надбавку за службу в умовах режимних обмежень (15%) - 6192,00, надбавку за кваліфікацію (5,5%) - 2270,40 гривень, та усього - 121754,40 гривень.

З довідки про доходи від 26 грудня 2014 року № 386 вбачається, що загальна сума доходу за період з січня 2014 року по грудень 2014 року ОСОБА_1 становить 318092,16 гривень, з яких 116682,06 гривень - нарахована заробітна плата у тому числі у натуральній формі, та 201410,10 гривень - інші нарахування, у тому числі у натуральній формі.

Позивач вважає, що відповідачем при прийняття рішення про відмову у перерахунку пенсії із зазначенням вказаних видів грошового забезпечення порушено вимоги чинного законодавства.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, з урахуванням встановлених обставин, суд прийшов до наступних висновків.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав людини є головним обов'язком держави.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийняті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод (стаття 22 Конституції України).

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини в сфері пенсійного забезпечення осіб, що перебували на військовій службі, є Закон України від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі-Закон).

Відповідно до преамбули Закону держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв'язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.

Військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом пенсії по інвалідності, а членам їх сімей пенсії в разі втрати годувальника призначаються незалежно від тривалості служби (частина п'ята статті 2 Закону).

Відповідно до статті 10 Закону обов'язок нарахування та виплати пенсій покладено на органи Пенсійного фонду.

Умови призначення пенсій за вислугу років передбачені статтею 12 Закону.

Так, Пенсія за вислугу років призначається:

а) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д», «ж» статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби, зокрема:

з 1 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року і на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки і більше;

До календарної вислуги років зараховується також період, зазначений у частині другій статті 17 цього Закону;

б) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д" статті 1-2 цього Закону, в разі досягнення ними на день звільнення зі служби 45-річного віку, крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону, за наявності у них страхового стажу 25 років і більше, з яких не менше ніж 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ, Національній поліції, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України.

Особам, які є особами з інвалідністю внаслідок війни, пенсія на визначених у цьому пункті умовах призначається незалежно від віку;

в) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом при досягненні 45-річного віку і за наявності в них вислуги 20 календарних років і більше, які звільняються з військової служби відповідно до Закону України "Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються зі служби у зв'язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей";

г) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д" статті 1-2 цього Закону, які займали посади льотного складу та плаваючого складу підводних човнів Збройних Сил не менше 20 років, незалежно від віку в разі, якщо вони мають на день звільнення зі служби вислугу 20 років і більше, за винятком осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону.

Зберігається право на пенсію за вислугу років для осіб, які були звільнені зі служби до набрання чинності Законом України від 8 липня 2011 року «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» та мають вислугу 20 років, у разі призову їх на службу у зв'язку з мобілізацією та подальшою демобілізацією або прийняття на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію.

Статтею 13 Закону визначено розміри пенсій за вислугу років.

Так, пенсії за вислугу років призначаються в таких розмірах:

а) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають вислугу 20 років і більше (пункт "а" статті 12): за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров'я, особам, звільненим зі служби в поліції на підставі пунктів 2, 3 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення;

б) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають страховий стаж 25 років і більше, з яких не менше 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба, служба в органах внутрішніх справ, поліції, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України (пункт "б" статті 12): за страховий стаж 25 років - 50 процентів і за кожний повний рік стажу понад 25 років - 1 процент відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43);

в) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, які звільняються з військової служби на умовах Закону України "Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються зі служби у зв'язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей" (пункт "в" статті 12): за вислугу 20 років - 50 процентів відповідних сум грошового забезпечення із збільшенням цього розміру на 3 проценти за кожний повний рік вислуги понад 20 років, але не більше ніж 65 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43).

Максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 70 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43), а особам, які під час проходження служби брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і віднесені в установленому законом порядку до категорії 1, - 100 процентів, до категорії 2, - 95 процентів.

Відповідно до статті 16 Закону до пенсії за вислугу років, що призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом (у тому числі до обчисленої в мінімальному розмірі), нараховується:

а) надбавка непрацюючим пенсіонерам, які мають на своєму утриманні непрацездатних членів сім'ї, що належать до осіб, які забезпечуються пенсією в разі втрати годувальника (стаття 30), - на кожного непрацездатного члена сім'ї в розмірі 50 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. При цьому надбавка нараховується тільки на тих членів сім'ї, які не одержують пенсійні виплати із солідарної системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю, державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю, допомогу на дітей одиноким матерям. За наявності права одночасно на пенсію, зазначені види допомоги і надбавку на непрацездатного члена сім'ї до пенсії за вислугу років за вибором пенсіонера може бути призначено пенсію, державну соціальну допомогу або нараховано на цього члена сім'ї надбавку. За наявності в сім'ї двох або більше пенсіонерів кожний непрацездатний член сім'ї, який перебуває на їх спільному утриманні, враховується для нарахування надбавки тільки одному з пенсіонерів за їх вибором;

б) державна соціальна допомога на догляд особам з інвалідністю I групи внаслідок причин, вказаних у пункті "б" статті 20 цього Закону, або внаслідок трудового каліцтва, професійного чи загального захворювання, або одиноким пенсіонерам, які за висновком лікарсько-консультативної комісії потребують догляду, у порядку і на умовах, передбачених Законом України "Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю";

в) надбавка особам, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною, у порядку і на умовах, передбачених статтею 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а особам, які мають особливі трудові заслуги перед Батьківщиною, - у порядку і на умовах, передбачених статтею 9 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні».

Надбавки та допомога, передбачені цією статтею, можуть нараховуватися одночасно.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 8 липня 2010 року № 2464-VI єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Разом з тим, частиною третьою статті 43 Закону передбачено, що пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 7 постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» від 17 липня 1992 року № 393 пенсії обчислюються з розміру грошового забезпечення, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування з урахуванням таких його видів:

відповідних окладів за посадою, військовим (спеціальним) званням (для осіб рядового і начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту щомісячної надбавки за спеціальне звання) та відсоткової надбавки за вислугу років у розмірах, установлених за останньою штатною посадою, займаною перед звільненням;

щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення, крім щомісячних надбавок (доплат), установлених особам, які мають право на пенсію за вислугу років згідно із законодавством і залишені за їх згодою та в інтересах справи на службі) та премії. Розмір щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії визначається за 24 останні календарні місяці служби підряд перед звільненням. Середня сума щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії визначається шляхом ділення на 24 загальної суми цих видів грошового забезпечення за 24 останні календарні місяці служби підряд перед звільненням.

Вказані норми законодавства містять виключний перелік складових грошового забезпечення за 24 останні календарні місяці служби перед звільненням з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, та які враховуються для призначення та виплати пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей.

З аналізу наведених норма вбачається, що суми грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, одноразові премії, грошові допомоги при звільненні з військової служби та індексації грошового забезпечення до вказаних складових грошового забезпечення не відносяться, незважаючи на сплату єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Окрім того, як уже зазначалось вище, з долученого до матеріалів справи листа Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України вбачається, що страхові внески не сплачувались з індексації грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, що є окремою підставою для не включення зазначених сум до грошового забезпечення, яке враховується для призначення та виплати пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей.

При цьому суд не приймає до уваги долучені позивачем до матеріалів справи копію грошового атестату № 57 та Додаток до грошового атестату № 57 від 30 грудня 2014 року на додаткові види грошового забезпечення для нарахування пенсії, оскільки вказані довідки містять відомості про додаткові види грошового забезпечення позивача за 2012-2014 року. Однак жодна із сторін обставини отримання позивачем вказаних додаткових видів грошового забезпечення протягом 2012-2014 років не заперечує. Разом з тим, зазначені довідки не можуть слугувати підставою для здійснення перерахунку пенсії позивачу Головним управлінням Пенсійного фонду України у місті Києві.

Із системного аналізу викладеного, суд дійшов висновку про відсутність підстав для врахування сум грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, одноразової премії, грошової допомоги при звільненні з військової служби та індексацію грошового забезпечення при розрахунку середньої суми щомісячних додаткових видів грошового забезпечення за 24 останні календарні місяці служби перед звільненням для розрахунку пенсії.

Згідно з частиною четвертою статті 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв'язку зі зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, або у зв'язку із введенням для них нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством.

Згідно з пунктом 3 статті 116 Конституції України Кабінет Міністрів України забезпечує проведення фінансової, цінової, інвестиційної та податкової політики; політики у сферах праці й зайнятості населення, соціального захисту, освіти, науки і культури, охорони природи, екологічної безпеки і природокористування.

Частиною першою статті 117 Конституції України визначено, що Кабінет Міністрів України у межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов'язковими до виконання.

Порядок проведення перерахунку пенсій встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 13 лютого 2008 року № 45 «Про затвердження Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», та внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393, яка набрала чинності 20 лютого 2008 року.

Відповідно до пунктів 1, 2, 3 Порядку №45 перерахунок раніше призначених відповідно до Закону № 2262-ХІІ пенсій проводиться у разі прийняття рішення Кабінетом Міністрів України про зміну розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення для відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за Законом, або у зв'язку із введенням для них нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством.

Пунктом 2 Порядку проведення перерахунку пенсій, встановлено, що на підставі зазначеного в пункті 1 цього Порядку рішення Кабінету Міністрів України Міноборони, МВС, Мінінфраструктури, СБУ, Служба зовнішньої розвідки, ДПС, Управління державної охорони, Адміністрація Держспецзв'язку, Адміністрація Держприкордонслужби, ДПтС, ДСНС (надалі - державні органи) повідомляють у п'ятиденний строк Пенсійному фонду України про підстави перерахунку пенсій військовослужбовцям.

Пенсійний фонд України повідомляє у п'ятиденний строк з моменту надходження інформації від державних органів своїм головним управлінням в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - головні управління Пенсійного фонду України) про підстави для проведення перерахунку пенсій та про необхідність підготовки списків осіб, пенсії яких підлягають перерахунку (далі - списки).

Головні управління Пенсійного фонду України складають у десятиденний строк з моменту надходження зазначеної інформації списки за формою згідно із додатком 1 та подають їх органам, які уповноважені рішеннями керівників державних органів видавати довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії.

На підставі списків уповноважені органи готують для перерахунку пенсії довідки про розмір грошового забезпечення кожної особи, зазначеної в списку, за формою згідно із додатком 2 та у місячний строк подають їх головним управлінням Пенсійного фонду України.

Довідки видаються державним органом, з якого особи були звільнені із служби, якщо інше не передбачено цим Порядком.

Постановою Правління Пенсійного Фонду України від 30 січня 2017 року № 3-1 «Про затвердження порядку надання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» визначено, що при виникненні підстав для проведення перерахунку пенсій згідно зі статтею 63 Закону уповноважені структурні підрозділи зобов'язані у п'ятиденний строк після прийняття відповідного нормативно-правового акта, на підставі якого змінюється хоча б один з видів грошового забезпечення для відповідних категорій осіб, або у зв'язку із уведенням для зазначених категорій військовослужбовців нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством, повідомити про це орган, що призначає пенсії.

Разом з тим, матеріали справи не містять підтверджень виконання зазначеної вимоги та повідомлення органів Пенсійного Фонду України в установленому порядку про необхідність перерахунку пенсій окремим категоріям військовослужбовців.

Окрім того, судом не встановлено та матеріали справи не містять підтверджень наявності рішення Кабінету Міністрів України про зміну розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення для відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за Законом чи введення для них нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством.

За таких обставин, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог щодо визнання дій відповідача протиправними.

Судом встановлено, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Доказів протилежного позивачем суду не було надано та правомірність заявлених вимог під час судового розгляду не було доведено.

Зважаючи на те, що суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог щодо визнання дій відповідача протиправними, як наслідок, підстави для задоволення позовних вимог щодо зобов'язання відповідача вчинити певні дії, а саме здійснити перерахунок та виплату перерахованої позивачу пенсії також відсутні.

Статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку (частина друга статті 2 КАС України).

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини перша та друга статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Суд не може витребувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Беручи до уваги вищевикладене, виходячи з предмету адміністративного позову та встановлених обставин під час розгляду справи, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог.

За таких обставин, суд дійшов висновку про безпідставність та необґрунтованість адміністративного позову, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи на те, що суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог, та оскільки позивачем при зверненні до суду судовий збір не сплачувався, так як він звільнений від такої сплати в силу положень закону, тому підстави для вирішення питання щодо розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 72-73, 76-77, 139, 143, 243-246, 255, 257-263 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва -

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (02140, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) до Головного управління Пенсійного фонду України у місті Києві (04053, місто Київ, вулиця Бульварно-Кудрявська, 16, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії.

Підстави для відшкодування судових витрат відсутні.

Відповідно до частини першої статті 293 КАС України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 255 КАС України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Підпунктом 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.І. Келеберда