Справа № 805/2672/18-а
Суддя: Казначеєв Едуард Геннадійович
Дата ухвалення: 2018-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2018 року справа №805/2672/18-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді доповідача Казначеєв Е.Г., суддів Компанієць І.Д., Ястребова Л.В., секретаря судового засідання Тішевського В.В., за участю представника відповідача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 липня 2018 р. у справі № 805/2672/18-а (головуючий І інстанції Мозгова Н.А.) за позовом ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 до Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради про визнання неправомірною бездіяльність, зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі - позивач, ОСОБА_2М.) звернулась в інтересах ОСОБА_3 до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради (далі відповідач, УПСЗН), в якому просила: визнати неправомірною бездіяльність відповідача щодо припинення виплати державної соціальної допомоги на дитину з інвалідністю ОСОБА_3, з липня 2015 року; зобовязати відповідача відновити нарахування та виплату позивачу, як законному опікуну ОСОБА_3, невиплаченої державної соціальної допомоги на дитину з інвалідністю з липня 2015 року (а.с.3-11).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 16 липня 2018 року позов задоволено, а саме суд: визнав неправомірною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради щодо припинення виплати державної соціальної допомоги на дитину з інвалідністю ОСОБА_3 з липня 2015 року; визнав протиправним та скасував рішення Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради №01-14/1526 від 26.02.2018 року; зобов`язав Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради відновити нарахування та виплату ОСОБА_2 державної соціальної допомоги на дитину з інвалідністю за період з 01 липня 2015 року (а.с.64-67).

Відповідач, не погодившись з судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення, прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позову у повному обсязі. В обґрунтування зазначив, що позивач 15.01.2015 року був зареєстрований в Управлінні праці та соціального захисту населення. Позивачу за попереднім місцем проживанням у м. Донецьку була призначена допомога на дитину з інвалідністю, інвалідність дитині встановлена на період з 11.03.2014 року по 15.03.2019 року. Виплата припинена з 01.11.2014 року. Рішенням відповідача 11.02.2015 року на підставі особистого звернення позивача призначена допомога на дитину з інвалідністю на період з 11.03.2014 року по 15.03.2019 року. Виплата здійсненна з 1.11.2014 року по 30.06.2015 року. 22.05.2015 року на електрону адресу відповідача надійшло повідомлення про призначення допомоги на території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. 29.05.2015 року відповідачем направлено позивачу запрошення звернутись до управління для зясування обставин та повідомлено, що за умови не відвідування позивачу буде призупинено з 01.07.2015 року виплату допомоги до зясування обставин. Рішенням від 08.06.2015 року позивачу було призупинено виплату допомоги через неявку. Також, апелянт зазначає, що п.6 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509 (далі Порядок № 509), із змінами внесеними Постановою Кабінету Міністрів України від 26 серпня 2015 р. N 636 (далі - Постанова № 636), встановлено строк дії такої довідки - шість місяців з дати її видачі. Позивач зареєстрований 15.01.2015 року, довідка № 1426/29463 була закрита 30.06.2016 року. 20.09.2016 року позивач звернувся до відповідача з питання видачі довідки, на підставі чого позивачу видано нову довідку. З питання відновлення виплати допомоги на підставі нової довідки позивач не звертався, а підстав для поновлення виплати на підставі звернення від 13.02.2018 року відсутні. Також, апелянт зазначає, що позивачем пропущено строк звернення до суду, що не враховано судом першої інстанції (а.с.70-72).

Представник відповідача в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав.

Позивач у судове засідання не зявися, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що дає суду право провести апеляційний перегляд справи у його відсутність.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановила наступне.

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянином України, місце проживання: 83030, м. Донецьк, Пролетарський район, вул. Армавірська, 23/12, що підтверджується копією паспорту серії ВВ № 484797, виданого Пролетарським РВ ДМУ УМВС України в Донецькій області 10.07.1998 року (а.с. 17-19)

ОСОБА_2 є матірю ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвам про народження (а.с.20-21).

Відповідно до копії посвідчення, виданого Пролетарським УПСЗН м. Донецька, серія ААБ № 201374 від 11.06.2009 року, ОСОБА_2 отримує державну соціальну допомогу ІД до 18 років на дитину з інвалідністю ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, з 23.04.2009 року по 30.04.2014 року. Державна соціальна допомога продовжена з 11.03.2014 року по 15.03.2019 року (а.с.21-22, 33).

Відповідно до довідки від 15.01.2015 року № 1426/29463 про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції виданої ОСОБА_2 Управлінням праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради, позивач взята на облік, як особа, яка переміщена з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції чи населеного пункту, розташованого на лінії зіткнення, разом з донькою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, в якій зазначене фактичне місце перебування: 84300, Донецька область, м. Краматорськ, вул. Паркова, 99/118. (а.с.23, 35).

15 січня 2015 року ОСОБА_2 звернулась до УПСЗН м. Краматорська з метою отримання допомоги на дитину з інвалідністю у звязку з переміщенням з району, розташованого на лінії зіткнення до міста Краматорська Донецької області. (а.с. 42-44).

Рішенням Управління соціального захисту населення Краматорської міської ради від 11 лютого 2015 року ОСОБА_2 призначена державна соціальна допомога на дитину з інвалідністю за період з 01.11.2014 року по 15.03.2019 року у щомісячному розмірі 949,00 грн. (а.с. 45).

Виплата державної допомоги на дитину з інвалідністю здійснена з 01.11.2014 року по 30.06.2015 року.

29.05.2015 року відповідачем було направлено позивачу запрошення звернутись до УПСЗН міста Краматорська для зясування обставин, в якому повідомлено, що на адресу управління надійшов запит УПСЗН м. Донецька щодо повернення позивача за місцем реєстрації та необхідністю припинення виплати допомоги за місцем фактичного проживання у м. Краматорську. В запрошенні позивача було попереджено, що за умови не відвідування УПСЗН міста Краматорська щодо нарахування виплати соціальної допомоги, виплата допомоги буде призупинена (а.с.47)

Рішенням Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради від 08.06.2015 року №283 призупинено виплату державної соціальної допомоги на дитину з інвалідністю з 01.07.2015 року, оскільки протягом 10 днів позивач не відреагував на запрошення (а.с.46-49).

Рішенням Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради від 01.07.2016 року № 1544 скасовано довідку позивача від 15.01.2015 року № 1426/2946, у звязку з вибуттям в інший район (а.с.49).

Позивач звернувся до відповідача з заявою від 21.02.2018 року щодо причин припинення виплати державної соціальної допомоги на дитину з інвалідністю, надання копії рішень, якими припинено її виплату та відновлення виплат.

Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради листом від 26.02.2018 року № 01-14/1526 повідомлено, що рішенням від 08.06.2015 року позивачу було призупинено виплату допомоги з 01.07.2015 року у звязку з зсуванням обставин проживання та неявкою позивача після запрошення до управління. Зазначено, що довідка від 15.01.2015 року № 1426/2946 відповідно до п. 6 Порядку № 509 в редакції Постанови № 636 від 26 серпня 2015 року була закрита 30.06.2016 року. Поновити виплату допомоги на підставі письмового звернення від 13.02.2018 року відсутні, для відновлення виплати державної допомоги відповідно до чинного законодавства необхідно звернутись до управління та надати заяву затвердженого зразка (а.с.12-14).

Спірним у справі є правомірність дій відповідача щодо припинення виплати державної соціальної допомоги на дитину з інвалідністю з липня 2015 року.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України, виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Закон України "Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю" відповідно до Конституції України гарантує інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам право на матеріальне забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України та їх соціальну захищеність шляхом встановлення державної соціальної допомоги на рівні прожиткового мінімуму.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю" (в редакції на час припинення виплати позивачу), право на державну соціальну допомогу мають інваліди з дитинства і діти-інваліди віком до 18 років.

Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, з питань сім'ї та дітей, організовує роботу щодо призначення та виплати державної соціальної допомоги інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам.

Згідно з статтею 8 Закону України "Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю", заява про призначення державної соціальної допомоги подається інвалідом з дитинства до місцевої державної адміністрації за місцем проживання.

Відповідно до статті 9 Закону України "Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю", державна соціальна допомога інвалідам з дитинства або на дітей-інвалідів віком до 18 років призначається місцевою державною адміністрацією.

Заява про призначення державної соціальної допомоги розглядається місцевою державною адміністрацією не пізніше 10 днів після надходження заяви з усіма необхідними документами.

Державна соціальна допомога призначається з дня звернення за її призначенням.

Згідно статті 10 Закону України "Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю", державна соціальна допомога виплачується державними підприємствами і об'єднаннями зв'язку за місцем проживання інваліда з дитинства або батьків, усиновителів, яким призначена допомога на дітей-інвалідів. Опікуну або піклувальнику державна соціальна допомога виплачується за місцем їх проживання.

Виплата державної соціальної допомоги провадиться щомісячно за поточний місяць у встановлені місцевою державною адміністрацією строки.

Тобто, державна соціальна допомога призначається та виплачується за місцем проживання щомісячно у встановлені місцевою державною адміністрацією строки.

Отже, позивач має право на отримання допомоги за місцем реєстрації фактичного місця проживання.

Відповідно до частини 1 та 3 статті 7 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" (в редакції на час видачі довідки), для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.

Перереєстрація безробітних, яких у подальшому було зареєстровано як внутрішньо переміщені особи, здійснюється державною службою зайнятості за місцем перебування фактичного проживання особи у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина-інвалід та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

Статтею 5 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" передбачено, що довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.

Відповідно до статті 12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб", підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа: 1) подала заяву про відмову від довідки; 2) скоїла злочин: дії, спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади; посягання на територіальну цілісність і недоторканність України; терористичний акт; втягнення у вчинення терористичного акту; публічні заклики до вчинення терористичного акту; створення терористичної групи чи терористичної організації; сприяння вчиненню терористичного акту; фінансування тероризму; здійснення геноциду, злочину проти людяності або військового злочину; 3) повернулася до покинутого місця постійного проживання; 4) виїхала на постійне місце проживання за кордон; 5) подала завідомо недостовірні відомості.

Рішення про скасування дії довідки надається уповноваженим органом у сфері міграції внутрішньо переміщеній особі протягом трьох днів з моменту прийняття такого рішення.

Невідкладно уповноважений державний орган на підставі прийнятого рішення вносить відомості до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб щодо скасування дії довідки.

Матеріали справи свідчать, що позивачу на підставі особистої заяви та довідки від 15.01.2015 року № 1426/2946 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, рішенням відповідача від 11.02.2015 року призначена допомога на дитину з інвалідністю на період з 11.03.2014 року по 15.03.2019 року.

Суд зазначає, що підстави для зупинення та умови поновлення виплати державної соціальної допомоги визначені в статті 6 та 14 Закону України "Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю".

Так, відповідно до статті 6 Закону, виплата державної соціальної допомоги зупиняється у випадку пропуску строку переогляду інвалідом з дитинства або дитиною-інвалідом, а в разі визнання знову інвалідом або дитиною-інвалідом виплата державної соціальної допомоги поновлюється з дня зупинення, але не більш як за один місяць.

Якщо строк переогляду пропущено з поважної причини, виплата державної соціальної допомоги поновлюється з дня зупинення виплати, але не більш як за 3 роки, за умови, що за цей період його визнано інвалідом або дитиною-інвалідом. При цьому, якщо при переогляді інваліда з дитинства переведено до іншої групи інвалідності (вищої або нижчої), то державна соціальна допомога за зазначений період виплачується за попередньою групою.

У разі припинення виплати державної соціальної допомоги внаслідок нез'явлення на переогляд без поважних причин, при наступному визнанні інвалідом з дитинства або дитиною-інвалідом, виплата цієї допомоги поновлюється з дня встановлення інвалідності або визнання дитиною-інвалідом.

Відповідно до статті 14 Закону, виплата у повному розмірі державної соціальної допомоги інвалідам з дитинства в разі влаштування їх до відповідної установи (закладу) на повне державне утримання або зняття з повного державного утримання відповідно припиняється або відновлюється з першого числа місяця, наступного за місяцем, у якому виникли ці обставини.

У разі влаштування дитини-інваліда віком до 18 років до відповідної установи (закладу) на повне державне утримання або зняття з повного державного утримання виплата державної соціальної допомоги на дитину-інваліда у повному розмірі відповідно припиняється або відновлюється з першого числа місяця, наступного за місяцем, у якому виникли ці обставини.

При зміні одержувачем державної соціальної допомоги місця проживання виплата цієї допомоги продовжується відповідною місцевою державною адміністрацією за новим місцем проживання. Виплата державної соціальної допомоги продовжується з того часу, з якого вона була припинена за попереднім місцем проживання.

Зміст вказаних норм можна розуміти так, що припинення виплати зазначеної допомоги можливе лише за умови наявності вказаних підстав визначених ст. 6, 14 Закону.

З матеріалів справи вбачається, що підставою для призупинення виплати державної соціальної допомоги з 01.07.2015 року, стало те, що позивач протягом 10 днів не відреагував на запрошення управління для зясування обставин проживання, повернення до колишнього місця проживання та отримання допомоги у м. Донецьку (а.с.12, 46-47).

Колегія суддів зазначає, що вказана в рішенні підстава не є передбаченою законом підставою для припинення виплати допомоги. Отже, зазначена відповідачем підстава не є належною в розумінні Закону. Суд зазначає, що неявка позивача на запрошення до відповідача у відповідності до Порядку № 509 є підставою для вирішення питання про дію довідки, а не призупинення виплат допомоги.

Стосовно посилання апелянта на те, що довідка позивача № 1426/29463 була закрита 30.06.2016 року на підставі п.6 Порядку № 509, оскільки закінчився термін її дії, суд звертає уваги на наступне.

Довідка № 1426/29463 про взяття позивача на облік внутрішньо переміщеної особи була видана позивачу 15.01.2015 року.

Суд зазначає, що положення п.6 Порядку № 509 на момент видачі цієї довідки та призупинення виплати позивачу допомоги не містили положень щодо строку дії довідки.

Постановою Кабінету Міністрів України від 26.08.2015 р. N 636 доповнено Порядок № 509 новим третім абзацом, за яким, строк дії такої довідки становить шість місяців з дати її видачі.

З пояснень та листів відповідача вбачається, що рішення щодо зупинення довідки прийнято лише 30.06.2016 року.

Отже, відповідно до матеріалів справи довідка позивача від 15.01.2015 року № 1426/2946 була чинною на момент призупинення виплати допомоги, та з урахуванням дії законів та підзаконних актів у часі, діє безстроково.

Крім того, вказана відповідачем підстава, яка стала приводом для припинення дії довідки, не була підставою для призупинення виплати позивачу допомоги.

Таким чином, суд погоджується з доводами суду першої інстанції, що відповідачем помилково зазначено про обмеження строком дії довідки від 15 січня 2015 року №1426/29463 ОСОБА_2 та спливу терміну її дії.

На підставі викладеного, позивачем не порушено порядку отримання допомоги.

Крім того, суд зазначає, що за висновками, наведеними в рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону № 1058 в Україні як соціальній правовій державі людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави (статті 1, 3 Конституції України).

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до яких громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Згідно ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

21 травня 2015 року постановою Верховної Ради України № 462-VIII схвалена Заява Верховної Ради України Про відступ України від окремих зобов'язань, визначених Міжнародним пактом про громадянські і політичні права та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод щодо відступу від окремих зобов'язань, визначених пунктом 3 статті 2, статтями 9, 12, 14 та 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права та статтями 5, 6, 8, та 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на період до повного припинення збройної агресії Російської Федерації, а саме до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, керованих, контрольованих і фінансованих Російською Федерацією, російських окупаційних військ, їх військової техніки з території України, відновлення повного контролю України за державним кордоном України, відновлення конституційного ладу та порядку на окупованій території України.

Отже, на теперішній час Україна від зобов'язань, визначених статтями 1, 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, в окремих районах Донецької та Луганської областей України відповідно до статті 15 Конвенції не відступала.

Відповідно до ст.1 Конституції України, Україна є правовою державою. Людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю (стаття 3 Конституції України).

За приписами ст. 8 КАС України, суд при вирішення справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

У рішенні від 08 липня 2004 року у справі «Ілашку та інші проти Молдови та Росії», ЄСПЛ, задовольняючи позов щодо Молдови, визнав, що Уряд Молдови, який є єдиним законним Урядом Республіки Молдова за міжнародним правом, не здійснював влади над частиною своєї території, яка перебуває під ефективним контролем «Молдавської Республіки Придністров'я». Однак, навіть за відсутності ефективного контролю над Придністровським регіоном, Молдова все ж таки має позитивне зобов'язання за статтею 1 Конвенції вжити заходів, у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права, для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

Враховуючи викладене, колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції про те, що відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, у зв'язку з чим підлягають захисту порушені права.

Стосовно посилання апелянта на порушення позивачем строку звернення до суду, суд зазначає наступне, матеріали справи не містять підтвердження надіслання відповідачем рішення щодо призупинення виплати допомоги на адресу позивача, що вказує на необізнаність останнього з прийнятим рішення та підставі на яких воно ґрунтується, що є належною підставою для поновлення строку. Крім того, матеріали справи свідчать, що позивачем з часу припинення до часу звернення здійснювалось досудове врегулювання спору, що свідчить про дотримання позивачем вимог процесуального законодавства. Також, за положенням Закону України "Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю" вказана допомога виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому при таких обставинах апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення а рішення суду без змін.

Керуючись статями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 липня 2018 р. у справі № 805/2672/18-а - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 липня 2018 р. у справі № 805/2672/18-а - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно до ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дати складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено та підписано колегією суддів 18 вересня 2018 року.

ОСОБА_4 Казначеєв

Судді: І.Д. Компанієць

ОСОБА_5