Справа № 808/651/18
Суддя: Татаринов Дмитро Вікторович
Дата ухвалення: 2018-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

12 вересня 2018 року 16:29Справа № 808/651/18 ПР/0840/11/18 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Татаринова Д.В., за участю секретаря судового засідання Малої Т.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1 (69118, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1)

до Департаменту освіти і науки Запорізької обласної державної адміністрації (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний 164, )

про визнання протиправною бездіяльності суб'єкта владних повноважень, стягнення заборгованості та моральної шкоди,

за участі:

позивача - ОСОБА_1

(особа посвідчується паспортом серії НОМЕР_2)

представника відповідача - Лисогор С.Л.

(діє на підставі довіреності № 03,2-13/1057 від 20.08.2018 року)

ВСТАНОВИВ:

21 лютого 2018 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач або ОСОБА_1А.) до Департаменту освіти і науки Запорізької обласної державної адміністрації (далі - відповідач), в якому позивач, з урахуванням уточнень, просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу недоплаченої частини суми матеріальної допомоги для оздоровлення при наданні щорічних відпусток та невиплати сум матеріальних допомог за повних два роки служби на вирішення соціально-побутових питань за 2009-2011 роки, в розмірі середньомісячної заробітної плати;

- стягнути з відповідача на користь позивача частини недоплачених сум матеріальної допомоги на оздоровлення при наданні оплачуваної відпустки у вересні 2009 року в сумі 364,37 грн. та у червні 2010 року в сумі 447,94 грн.;

- стягнути з відповідача на користь позивача суми матеріальних допомог для вирішення соціально-побутових питань за повних два роки служби у розмірі 2 908,00 грн.;

- стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за весь час затримки при звільненні (недоплачених сум матеріальної допомоги на оздоровлення при наданні оплачуваної відпустки та сум матеріальних допомог для вирішення соціально-побутових питань) по день фактичного розрахунку, із урахуванням середньоденного заробітку 69,23 грн. та з урахуванням пункту 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», яким встановлено, що при підвищенні тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації, розрахунок середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення:

за 2011 рік - 231 робочий день х69,23 грн.=15992,13 грн.;

за 2012 рік - 251 робочий день х69,23 грн.=17376,73 грн.;

за 2013 рік - 251 робочий день х69,23 грн.=17376,73 грн.;

за 2014 рік - 251 робочий день х69,23 грн.=17376,73 грн.;

за 2015 рік - 250 робочих днів х69,23 грн.=17307,5 грн.;

за 2016 рік - 251 робочий день х69,23 грн.=17376,73 грн.;

за 2017 рік - 248 робочих днів х69,23 грн.=17169,04 грн.;

за 2018 рік: січень - 21 робочий день; лютий - 20 робочих днів; березень 21 робочий день; разом - 62 робочих дні х69,23 грн.=4292,26 грн.,

загальна заборгованість - 127988,16 грн.;

- стягнути з відповідача на користь позивача суму моральної шкоди у розмірі 10000,00 грн.

Ухвалою суду від 26 лютого 2018 року зазначену позовну заяву було залишено без руху в зв'язку з невідповідністю позовної заяви вимогам КАС України та позивачеві був наданий строк для усунення недоліків.

Так, на виконання вимог зазначеної ухвали 27 березня 2018 року на адресу суду надійшла заява від позивача з виправленими недоліками.

Ухвалою суду від 02 квітня 2018 року позовну заяву було повернуто.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 30 травня 2018 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 02 квітня 2018 року.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12 червня 2018 року справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження на 26 червня 2018 року.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 26 червня 2018 року задоволено апеляційну скаргу, ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 02 квітня 2018 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

13 липня 2018 року адміністративна справа №808/651/18 надійшла до Запорізького окружного адміністративного суду.

13 липня 2018 року на підставі Розпорядження №187 керівника апарату Запорізького окружного адміністративного суду адміністративну справу №808/651/18 передано на повторний автоматичний розподіл справ у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю судді Прудивуса О.В. у зв'язку з хворобою, що передбачає тривале знаходження у лікарняному закладі.

Справа автоматизованою системою документообігу суду 13 липня 2018 року передана на розгляд судді Татаринову Д.В.

Ухвалою від 18 липня 2018 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 02 серпня 2018 року.

В судовому засіданні 02 серпня 2018 року судом оголошено перерву у розгляді справи до 12 вересня 2018 року.

Відповідно до статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) 12 вересня 2018 року сторонам проголошено вступну та резолютивну частину рішення та оголошено про час виготовлення рішення у повному обсязі.

Позовну заяву обґрунтовано тим, що при звільненні ОСОБА_1 з посади головного спеціаліста сектора вищої освіти та інформаційного забезпечення управління освіти і науки Запорізької обласної державної адміністрації 31 січня 2011 року, відповідач не здійснив усіх належних позивачу виплат при звільненні, а саме не виплатив недоплачену частину суми матеріальної допомоги для оздоровлення при наданні щорічних відпусток та не було виплачено суми матеріальних допомог за повних два роки служби на вирішення соціально-побутових питань за 2009-2011 роки в розмірі середньомісячної заробітної плати. Позивач, з посиланням на норми законодавства, вважає, що матеріальна допомога для оздоровлення та для вирішення соціально-побутових питань входить до системи оплати праці державного службовця, проте в порушення зазначених у позові нормативних актів відповідач не виплатив недоплачену частину суми матеріальної допомоги для оздоровлення при наданні щорічних відпусток та суми матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за період служби.

ОСОБА_1 в судовому засіданні просив суд позовні вимоги задовольнити з підстав викладених у позовній заяві.

Представник Департаменту освіти і науки Запорізької обласної державної адміністрації проти позову заперечив з підстав, викладених у письмовому відзиві (вх.№23909 від 31 липня 2018 року), відповідно до якого зазначає, що відповідно до Закону України «Про державну службу» та постанови №268 надання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань не є безумовним обов'язком роботодавця, а є правом, яким роботодавець може користуватися на власний розсуд, виходячи, насамперед, з обсягів фонду заробітної плати. Крім того, відповідач вважає хибними твердження позивача, що Департаментом не в повному обсязі виплачено ОСОБА_1 матеріальну допомогу на оздоровлення при наданні оплачуваної відпустки. Відповідач вказує, що ним при наданні матеріальної допомоги позивачу вимоги постанови №268 не були порушені, оскільки допомога в розмірі посадового окладу не перевищувала середньомісячної заробітної плати ОСОБА_1 Крім того, відповідач зазначає, що доводи позивача щодо неповноти нарахування сум матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та матеріальної допомоги для оздоровлення спростовуються також результатами ревізії фінансово-господарської діяльності Управління освіти і науки Запорізької обласної державної адміністрації за періоди 2007-2010 роки, та 2010-2012 роки, проведеними Контрольно-ревізійним управлінням в Запорізькій області та Державною фінансовою інспекцією в Запорізькій області, під час яких будь-яких порушень щодо нарахування та виплати сум матеріальної допомоги та оплати відпусток не встановлено. Відповідач також звертає увагу, що ним при звільненні ОСОБА_1 були виплачені всі нараховані позивачу суми заробітної плати та інших виплат, в тому числі компенсацій за невикористану відпустку, тобто з позивачем було здійснено остаточний розрахунок. Також відповідач вказує, що жодних доказів, які б свідчили про наявність моральної шкоди позивачем не наведено і не надано.

В судовому засіданні представник відповідача просив відмовити у задоволенні адміністративного позову у повному обсязі з підстав викладених у письмовому відзиві.

Розглянувши матеріали справи суд встановив наступні обставини.

Судом встановлено, що відповідно до Витягу з Наказу №98-К по управлінню освіти і науки Запорізької обласної державної адміністрації від 21 грудня 2008 року ОСОБА_1 з 08 січня 2009 року призначено на посаду головного спеціаліста сектору вищої освіти та інформаційного забезпечення, та присвоєно 13 ранг державного службовця.

Наказом від 19 січня 2011 року ОСОБА_1 з 31 січня 2011 року звільнено з посади головного спеціаліста сектору вищої освіти та інформаційного забезпечення за власним бажанням.

Судом також встановлено, що позивачем подано до Департаменту освіти і науки Запорізької обласної державної адміністрації інформаційний запит від 18 січня 2018 року, на який відповідачем надано відповідь від 26 січня 2018 року №ІЗ-05/03.2-27/М та довідку про складові заробітної плати з 08 січня 2009 року по 31 січня 2011 року ОСОБА_1.

Крім того, позивачем подано до Департаменту освіти і науки Запорізької обласної державної адміністрації інформаційний запит від 31 січня 2018 року щодо прийняття рішення про нарахування та виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за період роботи з 08 січня 2009 року по 31 січня 2011 року, на який відповідачем надано відповідь від 06 лютого 2018 року №ІЗ-08/03.2-27/М, у якій зазначено, що накази про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у 2009-2011 роках не видавалися, оскільки матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань ОСОБА_1 не виплачувалась.

Не погоджуючись із вказаними діями Департаменту освіти і науки Запорізької обласної державної адміністрації позивач звернувся до суду з позовною заявою.

Враховуючи викладене, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає позовні вимоги не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

1. Відповідно до преамбули Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року №3723-XII (в редакції, станом на час проходження позивачем служби та звільнення з управління освіти і науки Запорізької обласної державної адміністрації, далі - Закон України «Про державну службу») цей Закон регулює суспільні відносини, які охоплюють діяльність держави щодо створення правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу. Він визначає загальні засади діяльності, а також статус державних службовців, які працюють в державних органах та їх апараті.

Частинами 6, 7 статті 33 Закону України «Про державну службу» передбачено, що державним службовцям можуть установлюватися надбавки за високі досягнення у праці і виконання особливо важливої роботи, доплати за виконання обов'язків тимчасово відсутніх працівників та інші надбавки і доплати, а також надаватися матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань. Умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України.

За приписами частини 1 статті 35 Закону України «Про державну службу» державним службовцям надається щорічна відпустка тривалістю 30 календарних днів, якщо законодавством не передбачено більш тривалої відпустки, з виплатою допомоги для оздоровлення у розмірі посадового окладу.

Суд звертає увагу, що частиною 1 статті 35 Закону України «Про державну службу» імперативно встановлено розмір допомоги для оздоровлення при наданні оплачуваної щорічної відпустки, а саме у розмірі посадового окладу.

Підпунктом 3 пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 09 березня 2006 року №268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» (в редакції, станом на час проходження позивачем служби та звільнення з управління освіти і науки Запорізької обласної державної адміністрації, далі - Постанова №268) надано право керівникам органів, зазначених у пункті 1 цієї постанови, у межах затвердженого фонду оплати праці надавати працівникам матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та допомогу для оздоровлення при наданні щорічної відпустки у розмірі, що не перевищує середньомісячної заробітної плати працівника (місячного грошового забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького складу).

Суд зазначає, що відповідно до довідки про складові заробітної плати з 08 січня 2009 року по 31 січня 2011 року ОСОБА_1, позивачу за 2009 рік виплачено матеріальну допомогу на оздоровлення при наданні оплачуваної відпустки у загальній сумі 1050 грн., посадовий оклад у 2009 році складав 1050 грн.

За 2010 рік згідно довідки про складові заробітної плати з 08 січня 2009 року по 31 січня 2011 року ОСОБА_1 позивачу виплачено матеріальну допомогу на оздоровлення при наданні оплачуваної відпустки у загальній сумі 1050 грн., посадовий оклад у 2010 році складав 1050 грн.

За 2011 рік матеріальна допомога на оздоровлення при наданні оплачуваної відпустки позивачу не виплачувалась, оскільки згідно вказаної довідки ОСОБА_1 оплачувана відпустка не надавалась.

Таким чином, суд дійшов висновку, що Департаментом освіти і науки Запорізької обласної державної адміністрації дотримано приписи статті 35 Закону України «Про державну службу» при виплаті ОСОБА_1 матеріальної допомоги на оздоровлення при наданні оплачуваної відпустки за 2009 та 2010 роки.

Щодо матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань суд звертає увагу, що частиною 7 статті 33 Закону України «Про державну службу» встановлено що умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України.

В даному випадку виплата матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань регулюється також Постановою №268.

Суд наголошує, що підпунктом 3 пункту 2 Постанови №268 передбачене право керівників органів, зазначених у пункті 1 цієї постанови, у межах затвердженого фонду оплати праці надавати працівникам матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та допомогу для оздоровлення при наданні щорічної відпустки у розмірі, що не перевищує середньомісячної заробітної плати працівника (місячного грошового забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького складу).

Тобто, аналізуючи вищенаведені норми Закону України «Про державну службу» та Постанови №268 суд приходить до висновку, що на час проходження позивачем служби та звільнення з управління освіти і науки Запорізької обласної державної адміністрації у відповідача відсутній безумовний обов'язок здійснювати виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, законодавчо встановлено лише право здійснювати такі виплати.

Суд також зазначає, що оскільки виплата матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань є правом Департаменту освіти і науки Запорізької обласної державної адміністрації, то для отримання такої допомоги ОСОБА_1 мав звертатися до відповідача з відповідними заявами, тобто довести до керівництва необхідність отримання допомоги. Проте під час розгляду справи позивачем надано пояснення, що він таких заяв не подавав.

Враховуючи все вищенаведене суд дійшов висновку, що Департамент освіти і науки Запорізької обласної державної адміністрації діяв у межах та на підставі вимог Закону України «Про державну службу» та Постанови Кабінету Міністрів України від 09 березня 2006 року №268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів». Відповідачем дотримано всіх вимог законодавства, що діяло на час виникнення спірних правовідносин з питань виплати матеріальної допомоги для оздоровлення при наданні щорічних відпусток та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, тобто бездіяльність відповідача в такому випадку відсутня, отже позовна вимога про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невиплати позивачу недоплаченої частини суми матеріальної допомоги для оздоровлення при наданні щорічних відпусток та невиплати сум матеріальних допомог за повних два роки служби на вирішення соціально-побутових питань за 2009-2011 роки, в розмірі середньомісячної заробітної плати - є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

2. Щодо інших позовних вимог суд зазначає, що всі інші позовні вимоги є похідними від позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невиплати позивачу недоплаченої частини суми матеріальної допомоги для оздоровлення при наданні щорічних відпусток та невиплати сум матеріальних допомог за повних два роки служби на вирішення соціально-побутових питань за 2009-2011 роки, в розмірі середньомісячної заробітної плати.

Оскільки суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення першої позовної вимоги, отже і всі інші позовні вимоги також не підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень (частина 1 статті 2 КАС України).

За приписами частини 2статті 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно вимог статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За правилами частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням з'ясованих на час розгляду справи обставин, досліджених матеріалів справи суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідачем доведено правомірність своїх дій в судовому засіданні та надано на таке обґрунтування всі необхідні для цього докази.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (69118, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) до Департаменту освіти і науки Запорізької обласної державної адміністрації (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний 164, ) про визнання протиправною бездіяльності суб'єкта владних повноважень, стягнення заборгованості та моральної шкоди, - відмовити у повному обсязі.

Відповідно до статті 255 КАС України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Перехідних положень КАС України рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Рішення складено у повному обсязі 17 вересня 2018 року.

Суддя Д.В. Татаринов