Справа № 826/17947/17
Суддя: Вєкуа Н.Г.
Дата ухвалення: 2018-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста КИЄВА
У Х В А Л А

10 вересня 2018 року м. Київ № 826/17947/17

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Вєкуа Н.Г., ознайомившись з клопотанням представника позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду у справі

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "Теплоенергосервіс"

до

Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві

про

визнання протиправною та скасування податкової вимоги № 90865-17

від 07.11.2017 року, зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю “ТЕПЛОЕНЕРГОСЕРВІС” (01024, м. Київ, вул. Богомольця, 5, ) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19), в якому просить суд:

- визнати протиправними та скасувати податкову вимогу від 07.11.2017року №90865-17 та рішення про опис майна у податкову заставу від 07.11.2017 року 90865-17, винесені ГУ ДФС у м. Києві;

- зобов’язати Головне управління Державної фіскальної служби у місті Києві включити до інтегрованої картки платника Товариство з обмеженою відповідальністю “ТЕПЛОЕНЕРГОСЕРВІС” (01024, м. Київ, вул. Богомольця, 5, ) відомості про сплату товариством суми 46 337,00 грн. за податковою декларацією з ПДВ за грудень 2014 року.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва 12.02.2018 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправною та скасувати податкову вимогу Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 07.11.2017 року №90865-17 та визнано протиправним та скасувати рішення про опис майна у податкову заставу від 07.11.2017 року 90865-17 винесене Головним управління Державної фіскальної служби у м. Києві. Зобов’язано Головне управління Державної фіскальної служби у місті Києві включити до інтегрованої картки платника Товариство з обмеженою відповідальністю “ТЕПЛОЕНЕРГОСЕРВІС” (01024, м. Київ, вул. Богомольця, 5, ) відомості про сплату товариством суми 46337,00 грн. за податковою декларацією з ПДВ за грудень 2014 року. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві судовий збір у розмірі 1600,00 грн. (одна тисяча шістсот гривень) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “ТЕПЛОЕНЕРГОСЕРВІС” ().

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2018 року рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 лютого 2018 року змінено абзац четвертий її резолютивної частини у такій редакції:

«Зобов’язати Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві включити до інтегрованої картки платника Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕПЛОЕНЕРГОСЕРВІС» відомості про сплату суми податку на додану вартість у розмірі 46337 грн. 00 коп.».

30 серпня 2018 року до суду звернувся представник позивача з клопотанням, в якому просить встановити судовий контроль за виконанням рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.08.2018 у даній справі шляхом зобов'язання Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Розглянувши дане клопотання, суд дійшов висновку про відмову у його задоволенні з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. За наслідками розгляду звіту суб'єкта владних повноважень про виконання постанови суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб'єкта владних повноважень, відповідального за виконання постанови, штраф у розмірі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

В силу принципу офіційності суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, у тому ж кількісному і, якщо це можливо, персональному складі, а також у тому ж судовому засіданні, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, який програв справу і на якого покладено певні обов'язки, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. При цьому, суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов'язків згідно із судовим рішенням та можливості суб'єкта владних повноважень їх виконати.

Таким чином, Кодексом адміністративного судочинства України чітко визначено, що судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах покладено саме на суд, який, в разі неподання такого звіту, ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб'єкта владних повноважень, відповідального за виконання постанови, штраф.

Між тим, рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.02.2018 на відповідача не було покладено обов'язку подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Так, Європейський Суд з прав людини звертав увагу, що судове та виконавче провадження є першою та другою стадіями у загальному провадженні (рішення у справі "Скордіно проти Італії" (Scordino v. Italy). Таким чином, виконання рішення не відокремлюється від судового розгляду і провадження повинно розглядатися загалом (рішення у справі "Сіка проти Словаччини" (Sika v. Slovaki), №2132/02, пп. 24-27, від 13.06.2006, пп. 18 рішення "Ліпісвіцька проти України" №11944/05 від 12.05.2011).

Крім того, у рішеннях Європейського Суду з прав людини у справах "Бурдов проти Росії" від 07.05.2002, "Ромашов проти України" від 27.07.2004, "Шаренок проти України" від 22.02.2004 зазначається, що право на судовий захист було б ілюзорним, якби правова система держави дозволяла щоб остаточне зобов'язувальне рішення залишалося бездієвим на шкоду одній із сторін; виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має вважатися невід'ємною частиною судового процесу.

Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі "Сокур проти України" (Sokur v. Ukraine), №29439/02, від 26.04.2005, та у справі "Крищук проти України" (Kryshchuk v. Ukraine), №1811/06, від 19.02.2009).

Аналіз зазначених вище рішень Європейського Суду з прав людини свідчить про те, що з метою забезпечення права особи на ефективний судовий захист в адміністративному судочинстві існує інститут судового контролю за виконанням судового рішення. Судовий контроль - це спеціальний вид провадження в адміністративному судочинстві, відмінний від позовного, що має спеціальну мету та полягає не у вирішенні нового публічно-правового спору, а у перевірці всіх обставин, що перешкоджають виконанню такої постанови суду та відновленню порушених прав особи-позивача.

Згідно зі ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Суб'єктами, на яких поширюється обов'язковість судових рішень являються всі органи державної влади і органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, посадові чи службові особи та громадяни.

Відповідно до ст. 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

З наведеного слідує, що рішення суду, яке набрало законної сили є обов'язковим для учасників справи. Це забезпечується, в першу чергу, через примусове виконання судових рішень відповідно до Закону України "Про виконавче провадження". Судовий контроль у формі зобов'язання подати звіт, також є формою забезпечення виконання судових рішень.

Згідно правової позиції викладеної в постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України "Про огляд застосування адміністративними судами статті 267 Кодексу адміністративного судочинства України" № 3 від 13.03.2017 вбачається, що зобов'язання суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання постанови, є правовим наслідком судового рішення і саме в його резолютивній частині повинно бути визначено обов'язок подати звіт, оскільки встановити судовий контроль за невиконанням рішення суб'єктом владних повноважень - відповідачем у справі суд першої чи апеляційної інстанції може лише під час прийняття постанови у справі.

Пленум Вищого адміністративного суду України наголосив, що вказаною статтею Кодексу адміністративного судочинства України встановлено право, а не обов'язок суду, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, зобов'язати суб'єкта владних повноважень, проти якого ухвалено судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Судом встановлено, що позивач заходів щодо примусового виконання рішення суду не здійснив, виконавчі листи від 07 серпня 2018 року, отримав тільки 14.08.2018 відповідно до розписки про отримання виконавчих листів.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.02.2018 на відповідача не було покладено обов'язку подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, підстав для задоволення клопотання про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду немає.

Керуючись ст.ст. 248, 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні клопотання представника позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду від 12.02.2018 - відмовити.

Ухвала набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та оскарженню не підлягає.

Суддя Н.Г. Вєкуа