Справа № 0240/2307/18-а
Суддя: Мультян Марина Бондівна
Дата ухвалення: 2018-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

11 вересня 2018 р. Справа № 0240/2307/18-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мультян М.Б. розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування відмов

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом звернулись ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування відмов.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачі зазначили, що звернулися до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області з клопотаннями про надання їм дозволів на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею по 2,0 га на кожного із них окремо на території Раківської сільської ради Томашпільського району Вінницької області.

Листами № Г-22282/0-61/0/95-18 та № Ч-22285/0-65/0/95-18 від 09 січня 2018 року Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області повідомило, що земельна ділянка на яку претендують позивачі знаходиться у постійному користуванні ОСОБА_11 для ведення фермерського господарства. Нотаріальна згода надана головою фермерського господарства "Нива", а земельна ділянка знаходиться в користуванні фізичної особи ОСОБА_11 Відтак, Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області не в змозі надати дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки.

У зв'язку із зазначеним позивачі звернулися до суду з метою захисту своїх порушених прав.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 31 липня 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до судового розгляду на 15 серпня 2018 року.

14 серпня 2018 року на адресу Вінницького окружного адміністративного суду від представника відповідача надійшов відзив на адміністративний позов. У якому зазначено, що ст. 13 Закону України "Про фермерське господарство" встановлено, що члени фермерського господарства мають право на одержання безоплатно у власність із земель державної і комунальної власності земельних ділянок у розмірі земельної частки (паю). Членам фермерських господарств передаються безоплатно у приватну власність із раніше наданих їм у користування земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради. Земельні ділянки, на яких розташовані житлові будинки, господарські будівлі та споруди фермерського господарства, передаються безоплатно у приватну власність у рахунок земельної частки (паю). Так, аналіз положень ст.13 Закону України "Про фермерське господарство" свідчить про те, що члени фермерських господарств мають право на безоплатну приватизацію земельної ділянки раніше наданої їм у користування. Тобто, в даному випадку вимогами Закону України "Про фермерське господарство" чітко визначено можливість отримання земельної ділянки у розмірі земельної частки (паю) виключно у випадку якщо вона була раніше надана безпосередньо громадянину у користування.

Разом з тим, згідно Державного акту на право постійного користування землею серія ВН №000012 від 28.08.1996 року земельна ділянка надається у постійне користування ОСОБА_11, а тому право на отримання земельної ділянки за рахунок відповідних ділянок має право їх землекористувач, а саме ОСОБА_11 у відповідності до ст.13 Закону України "Про фермерське господарство".

14 серпня на адресу Вінницького окружного адміністративного суду від представника позивачів надійшло клопотання про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують у повному обсязі.

15 серпня 2018 року від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з участю представника в іншому судовому засіданні.

У зв'язку із зазначеним розгляд справи відкладено на 30 серпня 2018 року.

30 серпня 2018 року відкладено розгляд справи на 11 вересня 2018 року для виклику позивачів.

Представник позивачів у судове засідання не з'явився, однак надав заяву про розгляд справи без його участі в порядку письмового провадження.

Представник відповідача у судове засідання також не з'явився, однак, надав заяву про розгляд справи без його участі в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

У п. 10 ч. 1 ст. 4 КАС України зазначено, що письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З огляду на наведене вище, враховуючи відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, а також достатність письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, суд дійшов висновку про розгляд та вирішення справу у письмовому провадженні.

Відповідно до ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення адміністративного позову з огляду на наступне.

ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 звернулися до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області з клопотаннями про надання їм дозволів на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею по 2,0 га на кожного із них окремо на території Раківської сільської ради Томашпільського району Вінницької області.

Листами № Г-22282/0-61/0/95-18 та № Ч-22285/0-65/0/95-18 від 09 січня 2018 року Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області повідомило, що земельна ділянка на яку претендують позивачі знаходиться у постійному користуванні ОСОБА_11 для ведення фермерського господарства. Нотаріальна згода надана головою фермерського господарства "Нива", а земельна ділянка знаходиться в користуванні фізичної особи ОСОБА_11 Відтак, Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області не в змозі надати дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 1 статті 3 Земельного кодексу України, земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

За приписами ч.ч. 1, 2, п. а ч. 3 ст. 22 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

Відповідно до частини 6 статті 118 Земельного Кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри.

До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до ОСОБА_12 міністрів Автономної Республіки Крим. ОСОБА_12 Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з положеннями частини сьомої наведеної статті, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

В свою чергу, із положень статті 79-1 Земельного кодексу України слідує, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.

Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Формування земельних ділянок шляхом поділу та об'єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельних ділянок.

Аналіз викладених норм свідчить про те, що формування земельних ділянок зокрема, шляхом поділу та об'єднання раніше сформованих земельних ділянок, здійснюється за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельних ділянок.

Як випливає із матеріалів справи, що ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 звернулись до відповідача із клопотанням про надання дозволів на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,0 га кожному на території Раківської сільської ради Томашпільського району Вінницької області.

Відмовляючи позивачам у наданні дозволів на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, відповідач зазначив, що земельна ділянка, на яку претендують позивачі знаходиться в постійному користуванні ОСОБА_11 для ведення фермерського господарства. Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо поділу земельної ділянки.

Відповідно до статті 7 Закону України "Про фермерське господарство" надання земельних ділянок державної та комунальної власності у власність або користування для ведення фермерського господарства здійснюється в порядку, передбаченому Земельним кодексом України.

Статтею 12 вказаного Закону визначено склад земель фермерського господарства. Зокрема, встановлено, що землі фермерського господарства можуть складатися із:

а) земельної ділянки, що належить на праві власності фермерському господарству як юридичній особі;

б) земельних ділянок, що належать громадянам - членам фермерського господарства на праві приватної власності;

в) земельної ділянки, що використовується фермерським господарством на умовах оренди.

Частиною другою цієї ж статті визначено, що права володіння та користування земельними ділянками, які знаходяться у власності членів фермерського господарства, здійснює фермерське господарство.

У свою чергу, відповідно до статті 13 Закону України "Про фермерське господарство" члени фермерського господарства мають право на одержання безоплатно у власність із земель державної і комунальної власності земельних ділянок у розмірі земельної частки (паю).

Членам фермерських господарств передаються безоплатно у приватну власність із раніше наданих їм у користування земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради. Земельні ділянки, на яких розташовані житлові будинки, господарські будівлі та споруди фермерського господарства, передаються безоплатно у приватну власність у рахунок земельної частки (паю).

На підставі аналізу наведених правових норм, суд дійшов висновку про те, що громадяни можуть отримати землі державної та комунальної власності для ведення фермерського господарства у загальному порядку, визначеному Земельним кодексом України. Фермерське господарство може володіти та користуватися землями своїх членів лише у разі, якщо такі земельні ділянки перебувають у власності (а не користуванні) члена фермерського господарства. При цьому, статтею 13 Закону України "Про фермерське господарство" передбачено право члена фермерського господарства отримати безоплатно у власність земельну ділянку, яка раніше була надана йому у користування, тобто передача у власність земельної ділянки можлива тій самій особі, якій земельна ділянка передана у користування.

Як випливає з матеріалів справи, що позивачами до клопотання про надання дозволів на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства орієнтовним розміром 2,0 га на кожного із них окремо на території Раківської сільської ради Томашпільського району Вінницької області додано копії паспортів та ідентифікаційні номери позивачів, копію посвідчення учасника бойових дій серія УБД № 141762 ОСОБА_10, копію нотаріальної заяви від 05.09.2017; копію інформації з ДЗК від 14.09.2017; копію протоколу № 4 від 04.09.2017 ФГ "Нива"; копію Державного акту на право постійного користування землею Серії ВН №000012 від 28.08.1996 року; викопіювання земельної ділянки із позначенням бажаного місця розташування на витягу з Публічної кадастрової карти України.

Тобто, позивачі звернувшись до відповідача дотримались передбачених вказаною нормою Земельного кодексу України вимог до клопотання на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в розмірі земельної частки (паю) 2,83 га в умовних кадастрових гектарах на території Раківської сільської ради Томашпільського району Вінницької області та надала передбачені законодавством додатки до такого клопотання.

Аналогічного висновку дійшов Верховний суд в постанові від 19.06.2018 року у справі № 816/1920/17 (провадження № К/9901/25300/18).

Щодо доводів представника відповідача, що відповідно до ст. 56 Закону України "Про землеустрій" технічна документація із землеустрою щодо поділу та обєднання земельних ділянок включає, зокрема, нотаріально посвідчену згоду на поділ чи обєднання земельної ділянки заставодержателів, користувачів земельної ділянки (у разі перебування земельної ділянки в заставі, користуванні). Відтак, як наслідок до поданих клопотань позивачів мала бути подана нотаріальна згода ОСОБА_11, а не голови ФГ "Нива", суд зазначає наступне.

Як випливає із матеріалів справи, зокрема заяви від 05 вересня 2017 року голова фермерського господарства "Нива" ОСОБА_11 дає згоду на надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення та вилучення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства, які перебувають у користуванні фермерського господарства "Нива" згідно акта на право постійного користування землею Серії ВН №000012 від 28.08.1996 року, що розташовані на території Раківської сільської ради. Окрім того, відповідно до акта на право постійного користування землею Серії ВН №000012 від 28.08.1996 року земельна ділянка надана ОСОБА_11 для ведення особистого фермерського господарства. У зв'язку з чим, ОСОБА_11 було створено ФГ "Нива", що узгоджується із вимогами ст. ст. 1, 7, 8 Закону України "Про фермерське господарство", а тому висновок відповідача, що земельною ділянкою користується фізична особа ОСОБА_11 є не вірним, оскільки земельною ділянкою користується ФГ "Нива".

Щодо доводів позивачів стосовно порушення відповідачем вимог п. 8 Положення про Головне управління Держгеокадастру в області, затверджене наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України 29.09.2016 № 333, суд зазначає наступне.

Положенням про Головне управління Держгеокадастру в області, затвердженим наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29.09.2016 року № 333, чітко визначені для відповідача порядок, строки, відповідна процедура та підстави для відмови у наданні такого дозволу, зокрема і форма прийнятих відповідних рішень.

За правилами п. 8 цього ж Положення, Головне управління у межах своїх повноважень видає накази організаційно-розпорядчого характеру.

Так, відповідно до норм ст.118 ЗК України, за результатами розгляду відповідного клопотання громадянина, зацікавленого в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної власності для ведення особистого селянського господарства у межах норм безоплатної приватизації, відповідач у місячний строк повинен або надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення такої земельної ділянки або надати відмову у наданні такого дозволу.

Позивачі звернулися до відповідача з клопотаннями в порядку статті 118 Земельного кодексу України про надання дозволів на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки з метою ведення особистого селянського господарства, проте за результатами розгляду клопотань ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області на адресу позивачів були направлені листи "Щодо розгляду клопотання", а не наказ про відмову в наданні дозволу.

Водночас, за результатами розгляду такого клопотання відповідачем позивачам були направлені лише листи "Щодо розгляду клопотання", без прийняття будь-якого рішення.

Враховуючи вищезазначене, суд зазначає, що відповідно до Порядку подання нормативно-правових актів на державну реєстрацію до Міністерства юстиції України та проведення їх державної реєстрації, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 12.04.2005 року № 34/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 15.05.2013 № 883/5), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12.04.2005 за № 381/10661, наказ, розпорядження, постанова, рішення (далі - розпорядчий документ) - акт організаційно-розпорядчого характеру чи нормативно-правового змісту, що видається суб'єктом нормотворення у процесі здійснення ним виконавчо-розпорядчої діяльності з метою виконання покладених на нього завдань та здійснення функцій відповідно до наданої компетенції з основної діяльності, адміністративно-господарських або кадрових питань, прийнятий (виданий) на основі Конституції та інших актів законодавства України, міжнародних договорів України, згода на обов'язковість яких надана Верховною ОСОБА_12 України, та спрямований на їх реалізацію, спрямування регулювання суспільних відносин у сферах державного управління, віднесених до його відання.

Відтак, відповідно до вимог статті 118 Земельного кодексу України ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області має прийняти рішення про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки з метою ведення особистого селянського господарства або прийняти мотивоване рішення про відмову із чітким визначенням однієї з підстав, передбачених статтею 118 Земельного кодексу України. При цьому, отримання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у користування.

Аналогічного висновку дійшла колегія Верховного суду в постанові від 24.04.2018 року у справі № 802/1534/17-а (адміністративне провадження № К/9901/27898/18).

Згідно ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Водночас, надаючи оцінку позовній вимозі позивача щодо зобов'язання ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області надати позивачам дозволи на розробку технічної документації, суд зазначає наступне.

Згідно з Рекомендацією № R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11 березня 1980 року, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Отже, дискреційним повноваженням є повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийняті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) обрати один з кількох варіантів рішення.

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності.

Іншими словами, під дискреційним повноваженням розуміють таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.

Порядок розгляду клопотань про надання дозволу на виготовлення технічної документації щодо поділу земельних ділянок сільськогосподарського призначення земельним законодавством віднесено до компетенції ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області, а тому суд не може втручатись в дискреційні повноваження відповідача та на власний розсуд давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого субєкта владних повноважень.

Водночас визначаючись щодо вказаної позовної вимоги, з огляду на те, що відповідачем порушено порядок вирішення клопотання, суд виходить з наступного.

Згідно ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших субєктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Відповідно до абз. 2 ч. 4 ст. 245 КАС України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право субєкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобовязує субєкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Надавши правову оцінку всім обставинам справи, суд, з метою захисту прав та інтересів позивачів, з урахуванням вимог ст. 245КАС України, а також висновків суду у даній справі щодо порушення процедури розгляду клопотання про надання дозволу позивачам на виготовлення технічної документації щодо поділу земельної ділянки, вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та задовольнити позов шляхом зобовязання Головного управління Держгеокадастру Вінницької області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про надання дозволів на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, державної форми власності, орієнтовною площею по 2,0 гектари на кожного із позивачів на території Раківської сільської ради Томашпільського району Вінницької області (за межами населеного пункту), відповідно до вимог ст. 118 Земельного кодексу України та Положення про територіальні органи Держгеокадастру, затверджене наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29 вересня 2016 року № 333, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні та прийняти вмотивоване рішення, яким вирішити питання по суті.

Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб'єкта владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення та докази надані позивачами, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати відмови Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області викладені у листах № Г-22282/0-61/0/95-18 та № Ч-22285/0-65/0/95-18 від 09 січня 2018 року "Щодо розгляду клопотання" у не наданні ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 дозволів на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, державної форми власності, орієнтовною площею по 2,0 гектари на кожного із позивачів окремо на території Раківської сільської ради Томашпільського району Вінницької області.

Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про надання дозволів на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, державної форми власності, орієнтовною площею по 2,0 гектари на кожного із позивачів на території Раківської сільської ради Томашпільського району Вінницької області (за межами населеного пункту).

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 352 (триста п'ятдесят дві) гривні 40 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області.

Стягнути на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір у розмірі 352 (триста п'ятдесят дві) гривні 40 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області.

Стягнути на користь ОСОБА_3 сплачений судовий збір у розмірі 352 (триста п'ятдесят дві) гривні 40 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області.

Стягнути на користь ОСОБА_4 сплачений судовий збір у розмірі 352 (триста п'ятдесят дві) гривні 40 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області.

Стягнути на користь ОСОБА_5 сплачений судовий збір у розмірі 352 (триста п'ятдесят дві) гривні 40 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області.

Стягнути на користь ОСОБА_6 сплачений судовий збір у розмірі 352 (триста п'ятдесят дві) гривні 40 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області.

Стягнути на користь ОСОБА_7 сплачений судовий збір у розмірі 352 (триста п'ятдесят дві) гривні 40 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області.

Стягнути на користь ОСОБА_8 сплачений судовий збір у розмірі 352 (триста п'ятдесят дві) гривні 40 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області.

Стягнути на користь ОСОБА_9 сплачений судовий збір у розмірі 352 (триста п'ятдесят дві) гривні 40 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

ОСОБА_1 (місце проживання: 24200, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1);

ОСОБА_2 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2);

ОСОБА_3 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_3);

ОСОБА_4 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_4);

ОСОБА_5 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_5);

ОСОБА_6 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_6);

ОСОБА_7 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_7);

ОСОБА_8 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_8);

ОСОБА_9 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_9);

ОСОБА_10 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_5, ідентифікаційний номер НОМЕР_10);

Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області (місцезнаходження: 21027, м. Вінниця, вул. Келецька, 63, ).

Суддя Мультян Марина Бондівна