Справа № 802/1128/18-а
Суддя: Дончик Віталій Володимирович
Дата ухвалення: 2018-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

04 вересня 2018 р. Справа № 802/1128/18-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Дончика В.В.,

за участю:

секретаря судового засідання: Медвідь І.О.,

представника відповідача: Тиховського М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії

в с т а н о в и в :

17.04.2018 року ОСОБА_2 звернулась в суд з адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивачка посилається на те, що звернулась до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області з клопотанням про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення фермерського господарства в розмірі земельної частки (паю) 3,3 га на території Вербівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області. Разом із тим, станом на дату звернення до суду жодної відповіді позивач не отримала.

Крім того, 28.09.2017 року ОСОБА_2 звернулась до Держгеокадастру з клопотанням про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки, та відведення її у власність у розмірі земельної частки 3,3 га в умовних кадастрових гектарах для ведення фермерського господарства на території Вербівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області. Однак, листом від 03.11.2017 року №КО-18932/0-9711/6-17 ОСОБА_2 відмовлено, у зв'язку з тим, що вона не подала документів, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої а аграрному навчальному закладі.

На думку позивачки, така відмова є протиправною та порушує норми чинного законодавства, якими чітко встановлені підстави для відмови у наданні таких дозволів, в зв'язку із чим звернулася до суду.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 14.12.2017 по справі №802/2144/17-а за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області щодо не розгляду клопотання ОСОБА_2 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення фермерського господарства в розмірі земельної частки (паю) 3,3 в умовних кадастрових гектарах для ведення фермерського господарства на території Вербівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області. Зобов'язано Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області розглянути клопотання ОСОБА_2 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення фермерського господарства в розмірі земельної частки (паю) 3,3 в умовних кадастрових гектарах для ведення фермерського господарства на території Вербівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області (за межами населеного пункту, державної форми власності). Визнано протиправною та скасувано відмову Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області в не наданні дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки, та відведення її у власність у розмірі земельної частки (паю) 3,3 в умовних кадастрових гектарах для ведення фермерського господарства на території Вербівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області (за межами населеного пункту, державної форми власності), оформленої у виді листа №КО-18932/0-9707/6-17 від 03 листопада 2017 року. Зобов'язано Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області повторно розглянути клопотання ОСОБА_2 про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки, та відведення її у власність у розмірі земельної частки (паю) 3,3 в умовних кадастрових гектарах для ведення фермерського господарства на території Вербівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постанова набула законної сили 09.01.2018. На виконання постанови суду, відповідач своїми листами від 21.02.2018 за №КО-18929/0-585/0/95-18 та від 12.02.2018 №КО-18929/0-442/0/95-18, повідомив позивачку, що земельні ділянки надавались у користування голові ТОВ "Озерне-2015" ОСОБА_3 За наведеного, відповідач, посилаючись на положення частини 7 статті 118 ЗК України, у зв'язку з невідповідністю місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, відмовив у наданні дозволу на розробку проекту технічної документації із землеустрою.

Позивач не погоджується з відмовою, вважає листи протиправними, тому звернулась до суду з даним адміністративним позовом, у якому просила:

- визнати протиправною та скасувати відмову Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області у не наданні їй дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення фермерського господарства в розмірі земельної частки (паю) 3,3 в умовних кадастрових гектарах для ведення фермерського господарства на території Вербівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області (за межами населеного пункту, державної форми власності), яка викладена у листі від 21.02.2018 року за №КО-18929/0-585/0/95-18;

- зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області надати їй дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення фермерського господарства в розмірі земельної частки (паю) 3,3 в умовних кадастрових гектарах для ведення фермерського господарства на території Вербівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області (за межами населеного пункту, державної форми власності);

- визнати протиправною та скасувати відмову Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області у не наданні їй дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки, з метою подальшого передання у власність у розмірі земельної частки (паю) 3,3 в умовних кадастрових гектарах для ведення фермерського господарства на території Вербівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області (за межами населеного пункту, державної форми власності), яка викладена у листі від 12.02.2018 року за №КО-18929/0-442/0/95-18;

- зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області надати їй дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки, з метою подальшого передання у власність для ведення фермерського господарства в розмірі земельної частки (паю) 3,3 в умовних кадастрових гектарах на території Вербівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області (за межами населеного пункту, державної форми власності).

Позивачка вказує, що відповідач протиправно відмовив в наданні дозволів, оскільки вони суперечать положенням ч. 7 ст. 118 ЗК України. Окрім того, позивачка посилається на те, що відмова прийнята не у спосіб, передбачений наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29.09.2016 №333, яким чітко визначено для відповідача порядок, строки, відповідна процедура та підстави для відмови у наданні такого дозволу, зокрема і форма прийнятих рішень. За правилами п. 8 Положення, який затверджений наказом №333, Головне Управління у межах своїх повноважень видає накази організаційно-розпорядчого характеру. Натомість, відмова була прийнята у формі листа, а не наказом.

Додатково зауважила, що відповідачу відомо про факт членства позивачки у ФГ "Озерне-2015. Однак, Головне управління, на думку позивачки, формально розглянув її клопотання, так як у листах-відмовах вказує на ТОВ "Озерне-15", до якого позивачка не має жодного відношення.

Окрім того, відповідачем в супереч вимогам КАС України не було звернуто увагу на правові висновки Верховного суду України від 10.12.2013 №21-358а13, від 07.06.2016 №820/3507/15, від 11.10.2016 №806/3787/13-а, які мають обов'язковий характер в застосуванні норм матеріального права, де зазначено, що отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність в подальшому. Тому, формальні підстави в ненаданні дозволу, на думку ОСОБА_2, свідчать про зловживання своїм обов'язком.

З приводу вимоги щодо зобов'язального характеру, позивачка в позовній заяві вказує, що в разі зловживання суб'єктом владних повноважень своїми правами та обов'язками, суд для належного та ефективного судового захисту прав та інтересів особи, має право постановити судове рішення, яким зобов'язати суб'єкта владних повноважень на вчинення конкретних дій.

Ухвалою суду від 20.04.2018 року позовну заяву ОСОБА_2 залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 11.05.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 06.06.2018 року.

30.05.2018 року до суду надійшов письмовий відзив відповідача на позовну заяву, у якому просили відмовити у задоволенні адміністративного позову повністю. Зазначили, що Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області було повторно розглянуто клопотання ОСОБА_2 за результатами чого листами від 12.02.2018 року №КО-18929/0-442/0/95-18 та від 21.02.2018 року №КО-18929/0-585/0/95-18 їй було повідомлено, що відповідно ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України, у зв'язку з невідповідністю місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, схем землеустрою, які містяться в проекті землеустрою щодо відведення бажаної земельної ділянки, Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області відмовляє у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою та технічної документації щодо поділу.

Свою позицію відповідач обґрунтовує тим, що ст. 13 Закону України "Про фермерське господарства" встановлено порядок приватизації земельних ділянок членами фермерських господарств. Члени фермерського господарства мають право на одержання безоплатно у власність із земель державної і комунальної власності земельних ділянок у розмірі земельної частки. Членам фермерських господарств передають безоплатно у приватну власність із раніше наданих їм у користування земельні ділянки у розмірі земельної частки члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради. В даному випадку земельні ділянки надавались у користування голові ФГ "Озерне-2015" ОСОБА_3

Щодо позиції позивача про відмову, яка була прийнята у формі листа, а не наказом, то відповідач у своєму відзиві вказує, що положення ст. 118 ЗК України не містять приписів, якими встановлюється обов'язок приймати рішення, зокрема про відмову у наданні дозволу у формі наказу. При цьому, наказом від 29.09.2016 року №333 не встановлено обов'язку (вимоги) приймати всі рішення у формі наказу.

У відзиві відповідач відзначає, що відмова ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області є офіційним документом зареєстрованим у електронній системі документообігу за підписом заступника керівника Управління, що жодним чином не позбавляє скаржника вчиняти будь-які дії стосовно її оскарження у судовому порядку. Відповідач вказує, що прийняття рішення у формі листа не є порушенням зі сторони Головного управління Держгеокадастру.

З приводу вимоги позивача надати дозвіл, відповідач посилаючись на практику Вінницького апеляційного адміністративного суду, позицію Верховного Суду, та посилаючись на позицію Європейського Суду, зазначає, що питання щодо надання дозволу є виключною компетенцією відповідача, а тому вимога є безпідставною.

Усною ухвалою суду із занесенням до протоколу судового засідання від 06.06.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 11.07.2018 року.

Ухвалою суду від 11.07.2018 року задоволено клопотання представників позивача та відповідача та зупинено провадження у адміністративній справі до 04.09.2018 року.

У судове засідання 04.09.2018 року представник позивача не з'явився, подавши клопотання про розгляд справи у його відсутність (вх. № 38028 від 04.09.2018 року).

Представник відповідача в судовому засіданні щодо позовних вимог заперечував, посилаючись на мотиви викладені у відзиві, просив відмовити у задоволенні адміністративного позову. Щодо посилань позивачки про формальність розгляду її клопотання відповідачем, оскільки у листах-відмовах вказано ТОВ "Озерне-15" замість ФГ "Озерне-2015» вказав, що це технічна помилка. Крім того, вказав, що правова позиція Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у справі №816/1920/17 підтверджує доводи відповідача щодо відсутності у позивача, як члена фермерського господарства, права на отримання у власність земельної ділянки, відповідно до статті 13 Закону України "Про фермерські господарства", оскільки остання надавалась у користування голові ФГ "Озерне-2015" ОСОБА_3

Дослідивши матеріали справи, надані письмові докази, заслухавши пояснення представника відповідача, суд встановив наступне.

28.09.2017 року ОСОБА_2 звернулась до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області з клопотанням про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення фермерського господарства в розмірі земельної частки 3,3 га на території Вербівької сільської ради Томашпільського району Вінницької області.

Крім того, 28.09.2017 року позивачка подала до Держгеокадастру клопотання про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки, та відведення її у власність у розмірі земельної частки 3,3 га в умовах кадастрових гектарах для ведення фермерського господарства на території Вербівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області.

Листом від 03.11.2017 року №КО-18932/0-9711/6-17 ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області відмовило позивачці, оскільки вона не подала документів, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі.

Дана відмова булла оскаржена ОСОБА_2 до Вінницького окружного адміністративного суду.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 14.12.2017 по справі №802/2144/17-а, яка набула законної сили, адміністративний позов ОСОБА_2 до ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії задоволено частково. Зобов'язано Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_2 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення фермерського господарства в розмірі земельної частки 3,3 га на території Вербівської селищної ради Томашпільського району Вінницької області (за межами населеного пункту).

На виконання постанови Вінницького окружного адміністративного суду, Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області повторно розглянуто клопотання ОСОБА_2 та листом від 21.02.2018 року за №КО-18929/0-585/0/95-18 відмовлено у наданні дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки, та відведення її у власність у розмірі земельної частки (паю) 3,3 в умовних кадастрових гектарах для ведення фермерського господарства. Крім того, 12 лютого 2018 року Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області листом за №КО-18929/0-442/0/95-18 відмовило ОСОБА_2 у наданні дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення фермерського господарства площею 3,3 гектари на території Вербівської селищної ради Томашпільського району Вінницької області (за межами населеного пункту).

Відмова мотивована тим, що згідно ст. 32 Земельного кодексу України громадянам України - членам фермерських господарств передаються безоплатно у приватну власність надані їм у користування земельні ділянки у розмірі земельної частки члена сільськогосподарського підприємства, розташовану на території відповідної ради.

Статтею 13 Закону України "Про фермерське господарство" встановлено порядок приватизації земельної ділянки членами фермерських господарств, за приписами якої члени фермерського господарства мають право на одержання безоплатно у власність із земель державної і комунальної власності земельних ділянок у розмірі земельної частки. Членам фермерських господарств передаються безоплатно у приватну власність із раніше наданим ним їм у користування земельні ділянки у розмірі земельної частки члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради.

В даному випадку земельні ділянки надавалися у користування голові ТОВ "Озерне-2015" ОСОБА_3

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у власність визначений статтею 118 ЗК України, зокрема частиною 6 передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з частиною 7 цієї статті відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Відмовляючи позивачці у задоволенні її клопотання, відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не зазначив підстав відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, порушивши вимоги ч. 7 ст. 118 ЗК України.

Щодо аргументів відповідача про невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів та посилання на те, що земельні ділянки надавалися у користування голові ТОВ "Озерне-2015" ОСОБА_3, суд зазначає наступне.

Право ОСОБА_2, відповідно до статті 13 Закону України "Про фермерські господарства", як члена фермерського господарства на отримання земельної ділянки із земель, що використовуються ФГ "Озерне-2015" встановлено судовим рішенням в адміністративній справі №802/2144/17-а. Крім того, зі змісту описової частини цього судового рішення, встановлено, що відповідач - ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області, таке право позивача не оспорював, єдиною підставою для відмови ОСОБА_2 в реалізації свого права на земельну ділянку, передбачену статтею 13 Закону України "Про фермерські господарства" зазначалось відсутність у позивачки доказу досвіду роботи в сільському господарстві або наявність в неї освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі.

Відтак, право особи на отримання земельної ділянки із земель, що використовуються ФГ "Озерне-2015" встановлено судовим рішенням, яке набуло законної сили, відповіді на виконання якого є предметом розгляду цієї справи.

З приводу посилань відповідача на правову позицію Верховного Суду по справі №816/1920/17, суд вважає, що вона не може бути застосована у даних правовідносинах, оскільки вони є відмінними.

Так, відповідно до рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду по справі №816/1920/17, судами розглядалось спірне питання про відмову позивачу у затвердженні проекту щодо відведення земельної ділянки. Натомість, як вказано вище, позивачка у даній справі зверталася до відповідача з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення фермерського господарства та про надання позивачу дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки.

На підставі викладеного, на думку суду, відмови Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області у наданні дозволів ОСОБА_2 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення фермерського господарства та на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки не ґрунтуються на нормах чинного законодавства.

Щодо доводів позивачки стосовно порушення відповідачем вимог п. 8 Положення про ГУ Держгеокадастр в області, затверджене наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України 29.09.2016 року № 333, суд зазначає наступне.

Так, Положенням про Головне управління Держгеокадастру в області, затвердженим наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29.09.2016 року №333, чітко визначені для відповідача порядок, строки, відповідна процедура та підстави для відмови у наданні такого дозволу, зокрема і форма прийнятих відповідних рішень.

За правилами п. 8 цього Положення, Головне управління у межах своїх повноважень видає накази організаційно-розпорядчого характеру.

Відповідно до норм ст.118 ЗК України, за результатами розгляду відповідного клопотання громадянина, зацікавленого в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної власності для ведення особистого селянського господарства у межах норм безоплатної приватизації, відповідач у місячний строк повинен або надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення такої земельної ділянки або надати відмову у наданні такого дозволу.

Судом з'ясовано, що позивачка звернувся до відповідача з клопотанням саме в порядку ст.118 ЗК України про надання дозволу на розробку проекту землеустрою.

Водночас, за результатами розгляду такого клопотання відповідачем позивачці був направлений лист "Щодо розгляду клопотання", без прийняття будь-якого рішення.

Суд зазначає, що відповідно до Порядку подання нормативно-правових актів на державну реєстрацію до Міністерства юстиції України та проведення їх державної реєстрації, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 12.04.2005 № 34/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 15.05.2013 № 883/5), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12.04.2005 за №381/10661, наказ, розпорядження, постанова, рішення (далі - розпорядчий документ) - акт організаційно-розпорядчого характеру чи нормативно-правового змісту, що видається суб'єктом нормотворення у процесі здійснення ним виконавчо-розпорядчої діяльності з метою виконання покладених на нього завдань та здійснення функцій відповідно до наданої компетенції з основної діяльності, адміністративно-господарських або кадрових питань, прийнятий (виданий) на основі Конституції та інших актів законодавства України, міжнародних договорів України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, та спрямований на їх реалізацію, спрямування регулювання суспільних відносин у сферах державного управління, віднесених до його відання.

Таким чином, рішення про надання дозволу або про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки оформляється розпорядчим індивідуальним правовим актом, а саме наказом Головного управління Держгеокадастру в області. Відповідно, такі рішення не можуть оформлятися листами у відповідь на клопотання заявника.

Відсутність належним чином оформленого наказу Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про надання дозволу або про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки після спливу встановленого законом місячного строку розгляду клопотання особи, свідчить про те, що орган не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен ухвалити за законом.

Таким чином, листи відповідача від 21.02.2018 року за №КО-18929/0-585/0/95-18 та від 12.02.2018 року за № КО-18929/0-442/0/95-18 надані у відповідь на клопотання позивачки про надання дозволу на розробку проекту землеустрою та дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення фермерського господарства площею 3,3 га за змістом та формою не можуть вважатись "відмовою" у розумінні частини 7 статті 118 ЗК України, та є протиправним.

Суд зазначає, що положеннями ст. 4 КАС України надано визначення поняттям нормативно-правовий акт та індивідуальний акт.

Так, у процесуальному законі законодавцем закріплено визначення нормативно-правового акту, який відповідно до п. 18 ст. 4 КАС України, є актом управління (рішення) суб'єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування. Натомість, у розумінні п. 19 ст. 4 КАС України, індивідуальний акт - акт (рішення) суб'єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Таким чином, враховуючи що за клопотаннями позивачки відповідачем не приймались рішення, а лише надані відповіді у формі листів, якими ОСОБА_2 відмовлено у задоволенні клопотань, суд приходить до висновку, що оскаржувані листи не підлягають скасуванню, як рішення суб'єкта владних повноважень. Позивачка самостійно вказує у позовній заяві, що відмови були прийняті у формі листів, а не наказами, тому позовні вимоги ОСОБА_2 у цій частині задоволеною не підлягають.

З приводу вимоги позивачки про зобов'язання Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області надати дозвіл на розробку проекту землеустрою та дозвіл на виготовлення технічної документації щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення фермерського господарства, державної форми власності, площею 3,3 га на території Вербівської селищної ради Томашпільського району Вінницької області (за межами населеного пункту), суд зазначає наступне.

Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог прав осіб, що звертаються до суб'єктів владних повноважень, без порушень принципу розподілу влади.

Надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, відповідно до ст. 122 Земельного кодексу України, відноситься до виключних повноважень центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальних органів.

В силу положень Земельного кодексу України, Закону України "Про землеустрій" саме відповідач, відповідно до покладених на нього завдань, розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством.

Відтак, позовні вимоги, які стосуються зобов'язання суб'єкта владних повноваження прийняти певне рішення є втручанням у дискрецію (вільний розсуд) діяльності даного суб'єкта владних повноважень.

Згідно з Рекомендацією №R(80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11 березня 1980 року, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Отже, дискреційним повноваженням є повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийняті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) обрати один з кількох варіантів рішення.

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 3 ст. 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності.

Під дискреційним повноваженням розуміють таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.

Таким чином, суд не може втручатись в дискреційні повноваження та виходити за межі завдань адміністративного судочинства.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують, як джерело права при розгляді справ, положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

В справі "East/West Alliance Limited" проти України" (№ 19336/04) Суд вказує, що дія статті 13 вимагає надання національного засобу юридичного захисту у спосіб, який забезпечує вирішення по суті поданої за Конвенцією "небезпідставної скарги" та відповідне відшкодування, хоча договірним державам надається певна свобода дій щодо вибору способу, в який вони виконуватимуть свої конвенційні зобов'язання за цим положенням. Межі обов'язків за статтею 13 різняться залежно від характеру скарги заявника відповідно до Конвенції. Незважаючи на це, засоби юридичного захисту, які вимагаються за статтею 13 Конвенції, повинні бути ефективними як у теорії, так і на практиці (Kudla v. Polandа № 30210/96).

Верховний Суд у подібних правовідносинах у справі №815/3799/17 від 08.05.2018 року дійшов аналогічного висновку.

Верховний Суд зазначив, що відповідач має виключні повноваження на вирішення питання щодо надання або відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності.

Положеннями чинного законодавства чітко визначені, як підстави, порядок, строки, процедура надання відповідачем дозволу зацікавленим громадянам на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, так і чітко іизначені для відповідача порядок, строки, відповідна процедура та підстави для відмови у наданні такого дозволу, у тому числі і форма прийнятих відповідних рішень.

Відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов'язати відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов'язує суб'єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Відтак, оскільки рішення за клопотаннями позивачки відповідачем не прийняті, з урахування правової позиції Верховного Суду, суд вважає, що належним способом правового захисту прав ОСОБА_2 є зобов'язання ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області повторно розглянути клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки у розмірі земельної частки (паю) 3,3 в умовних кадастрових гектарах для ведення фермерського господарства з урахуванням правової оцінки наданої судом у цьому рішенні.

В силу ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні (стаття 90 КАС України).

Враховуючи вище викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення адміністративного позову частково.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вказує, що відповідно до частини третьої статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

в и р і ш и в :

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, оформлену листом від 21.02.2018 за № КО-18929/0-585/0/95-18 щодо розгляду клопотання ОСОБА_2 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення фермерського господарства в розмірі земельної частки (паю) 3,3 в умовних кадастрових гектарах для ведення фермерського господарства на території Вербівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області.

Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області повторно розглянути клопотання ОСОБА_2 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення фермерського господарства в розмірі земельної частки (паю) 3,3 в умовних кадастрових гектарах для ведення фермерського господарства на території Вербівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області (за межами населеного пункту, державної форми власності) з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

Визнати протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, оформлену листом від 12.02.2018 за №КО-18929/0-442/0/95-18 щодо розгляду клопотання ОСОБА_2 про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки, та відведення її у власність у розмірі земельної частки (паю) 3,3 в умовних кадастрових гектарах для ведення фермерського господарства на території Вербівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області (за межами населеного пункту, державної форми власності).

Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області повторно розглянути клопотання ОСОБА_2 про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки у розмірі земельної частки (паю) 3,3 в умовних кадастрових гектарах для ведення фермерського господарства на території Вербівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області (за межами населеного пункту, державної форми власності) з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області (вул. Келецька, 63, м. Вінниця, Вінницька область, ) сплачений при звернені до суду судовий збір у розмірі 704,80 грн. (сімсот чотири гривні 80 коп.).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 14.09.2018 року.

Суддя Дончик Віталій Володимирович