Справа № 174/838/17(2-а/174/82/2017)
Суддя: Чумак С.Ю.
Дата ухвалення: 2018-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и
27 липня 2018 року справа № 174/838/17(2-а/174/82/2017)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Чумака С.Ю.,
суддів: Чабаненко С.В. Юрко І.В. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 5 травня 2018 року у справі № 174/838/17 (суддя Данилюк Т.М.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з адміністративним позовом, в якому просила:
- зобов`язати відповідача призначити, нарахувати та виплачувати пенсію у зв`язку з втратою годувальника її дітям ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з дня звернення до відповідача із відповідною заявою.

Рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 5 травня 2018 року в задоволенні позову відмовлено. Підставою для відмови суд зазначив недостатність у померлого батька стажу, який є необхідним для призначення даного виду пенсії.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати судове рішення з підстав неправильного застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про задоволення позову. Вказує, що з урахуванням часу відбування померлим покарання у виправній колонії він мав стаж більше 9 років, що є достатнім для призначення пенсії по втраті годувальника. Також послалась на положення статті 45 Закону України «Про пенсійне забезпечення» щодо можливості призначення пенсії при неповному стажі у пропорційному розмірі від наявного стажу роботи годувальника.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить відмовити у її задоволенні, залишивши рішення суду першої інстанції без змін.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила такі обставини.

Позивач з 3 березня 2000 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про одруження. (а.с.18).
У зазначеному шлюбі народились діти ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьками яких є: ОСОБА_4 та ОСОБА_1 (а.с. 19, 20).
ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 помер у віці 40 років, що підтверджується копією свідоцтва про смерть. (а.с.9).
З довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб № 12023 від 08.12.2017, виданої відділом реєстрації фізичних осіб виконавчого комітету Вільногірської міської ради вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані позивачка, її діти ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та інші члени сім`ї (а.с. 21)
05.09.2017 року позивач звернулася з заявою до управління ПФУ про призначення, нарахування і виплату пенсії у зв`язку із втратою годувальника на неповнолітніх дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 у зв`язку зі смертю батька ОСОБА_4 ( а.с. 22).
Листом № 17084/07/37 від 15.09.2017 року їй було відмовлено у призначенні, нарахуванні і виплаті пенсії з тих причин, що страховий стаж її чоловіка складає 8 років 1 місяць та 17 днів, а тому призначити пенсію у зв`язку із втратою годувальника не має законних підстав, оскільки мінімальний стаж повинен становити 9 років. ( а.с. 23-24).
Згідно з довідкою від 03.02.1992 року ОСОБА_4 , з 1 вересня 1991 року - по грудень 1991 року навчався в ПТУ № 2 м. Нова Ладога Ленінградської області на денній формі навчання та був відрахованим з училища за власним бажанням (а.с.13).
За відомостями у трудовій книжці ОСОБА_4 з 10.02.1992 по 03.09.1993, працював в цеху з ремонту гірничих та будівельних машин електромонтером, з 01.09.1993 по 22.10.1993 водієм в військовій частині, з 21.10.1993 по 22.06.1995 служба в армії, 14.08.1995 прийнятий в управління «Мехремонт» слюсарем, 01.03.1996 переведений в охорону стрілком, 25.04.1996 переведений електрослюсарем ( а.с. 10).
Довідкою від 07.09.2017 року підтверджується той факт, що ОСОБА_4 з 15.10.1993 по 22.06.1995, проходив службу у Збройних Силах України ( а.с. 11).
Відповідно до довідки від 05.02.2003 року, виданої начальником Сумської виправної колонії № 116, з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 утримувались аліменти з липня 2002 року по грудень 2002 року (а.с. 12).
Згідно з довідкою від 2 травня 2018 року, виданою виданої начальником Сумської виправної колонії № 116, з березня 2002 року по червень 2003 року ОСОБА_4 , відбуваючи покарання, отримував заробітну плату, на яку не нараховувались і відповідно не утримувались страхові внески, оскільки засуджені не є застрахованими особами.
Відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця з 03.08.2006 року ОСОБА_4 був зареєстрований як фізична особа-підприємець, (а.с. 14), однак згідно інформації заступника начальника Верхньодніпровської ОДПІ начальника Вільногірського відділення Шишлакова Б.П. від 12.12.2014 року ОСОБА_4 перебував на обліку ОДПІ та не брав участі у загальнообов`язковому державному соціальному страхуванні у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням. (а.с. 25).
Не погоджуючись з відмовою органа Пенсійного фонду, позивач звернулась до суду.
При вирішенні спору колегія суддів виходить з наступного.
Умови призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника визначені розділом V Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. № 1058-IV (далі Закон № 1058), який відповідно до його преамбули визначає принципи, засади і механізм функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону № 1058 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності. При цьому дітям пенсія у зв`язку із втратою годувальника призначається незалежно від того чи були вони на утриманні годувальника.
Статтею 32 Закону України № 1058-ІУ, передбачений страховий стаж, необхідний для призначення пенсії по інвалідності. Особи, визнані інвалідами, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією, зокрема для інвалідів II та III груп від 40 років до досягнення особою 42 років включно 9 років.
Отже, для наявності у непрацездатних членів сім`ї померлого годувальника, у останнього на день смерті повинен бути страховий стаж 9 років.
Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону № 1058 страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
За приписами частини 2 статті 24 Закону № 1058 страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 р. № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Отже, підставою для обчислення страхового стажу набутого після 01.01.2004 є відомості, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до 01.01.2004 трудова книжка працівника.
Підтвердження стажу в разі відсутності трудової книжки проводиться в порядку, визначеному Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 р. № 637, пунктом 12 якої визначено, що робота в`язнів підтверджується довідкою МВС і довідкою про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.
Страховий стаж померлого ОСОБА_4 , який визнається відповідачем і підтверджується відомостями персоніфікованого обліку та трудової книжки складає 8 років 1 місяць 17 днів. При цьому відповідачем не враховується у цей стаж період відбування зазначеною особою покарання у Сумській виправній колонії № 116 у 2002-2003 роках.
Згідно ч. 4 ст. 24 Закону № 1058, який набрав чинності з 1 січня 2004 року, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно до абз. 6 ст. 50 Виправного-трудового кодексу України (в редакцій чинній на момент відбування позивачем покарання) час роботи засуджених у період відбування ними покарання у вигляді позбавлення волі до трудового стажу не зараховується, крім випадків, спеціально передбачених у законі.
Згідно до п. «а» ч. 3 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.
Отже, сплата особою страхових внесків визначена обов`язковою підставою, яка дає право на зарахування відповідного періоду до страхового стажу.
Під час відбування покарання засуджених до 01.01.2004 діяв Виправно-трудовий кодекс від 23.12.1970 № 3325-УІІ (втрата чинності з 01.01.2004), згідно зі статтею 50 якого час роботи засуджених у період відбування ними покарання у вигляді позбавлення волі до трудового стажу не зараховується, крім випадків, спеціально передбачених у законі.
Відрахування із заробітку або іншого доходу, нарахованого засудженим, проводилося із дотриманням черговості, визначеної статтею 53 ВТ Кодексу від 23.12.1970, де відрахувань на пенсійне страхування не передбачалося.
Як зазначалось вище, з березня 2002 року по червень 2003 року ОСОБА_4 , відбуваючи покарання, отримував заробітну плату, на яку не нараховувались і відповідно не утримувались страхові внески, оскільки засуджені не є застрахованими особами.

Таким чином, підстави для зарахування зазначеного періоду до страхового стажу відсутні.

З огляду на вказане судом першої інстанції правомірно в позові було відмовлено, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Посилання апелянта на можливість призначення пенсії у пропорційному розмірі до наявного страхового стажу за приписами статті 45 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є безпідставними з огляду на таке.

Згідно з пунктом 16 Прикінцевих положень Закону № 1058 до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Як зазначалось вище, відносини з призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника врегульовані розділом V Закону № 1058 (статті 36-39), які умовою для такого призначення в даному випадку передбачають наявність у померлого годувальника 9 років страхового стажу і не передбачають можливості призначення такої пенсії у пропорційному розмірі до наявного страхового стажу, якщо останній є меншим, ніж 9 років, тобто положення статті 45 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суперечать приписам розділу V Закону № 1058, а тому застосуванню не підлягають.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, та вважає, що судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу залишає без задоволення, а рішення суду без змін.

Оскільки справа відповідно до п. 3 ч. 6 ст. 12 КАС України є справою незначної складності, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених цим пунктом.

На підставі викладеного, керуючись ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 5 травня 2018 року у справі № 174/838/17 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя: С.Ю. Чумак

Суддя: С.В. Чабаненко

Суддя: І.В. Юрко