Справа № 826/5295/18
Суддя: Катющенко В.П.
Дата ухвалення: 2018-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

13 вересня 2018 року № 826/5295/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Катющенка В.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до про Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом, у якому просить суд:

- визнати протиправними дії Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 відповідно до пункту "а" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", статті 114 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування";

- зобов'язати Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1 відповідно до пункту "а" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", статті 114 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", починаючи з 24.12.2017.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 26.12.2017 останній звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, на яку він має право відповідно до статті 114 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Стверджує, що додатково позивач повідомив відповідача, що має статус внутрішньо переміщеної особи та раніше працював на підприємствах, які залишились на тимчасово окупованій території України, що унеможливлює подання будь-яких уточнюючих довідок чи архівних документів щодо роботи позивача на цих підприємствах. Проте, відповідач відмовив у призначенні позивачу пенсії у зв'язку з відсутністю пільгової довідки, що підтверджує особливий характер роботи та довідки щодо атестації робочих місць. Позивач стверджує, що його пільговий стаж підтверджено трудовою книжкою, а відмова відповідача є незаконною та порушує його конституційне право на пенсійне забезпечення на пільгових умовах.

Ухвалою суду від 05.04.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі № 826/5295/18.

02.05.2018 представником відповідача Кириченко О.В. подано суду відзив на позовну заяву, у кому остання просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначила, що у трудовій книжці позивача за весь період його роботи на шахті "Хрустальська" відсутні відомості щодо відношення займаної посади до списків № 1, робота на яких дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, а також відсутні інші первинні документи: копії наказів на призначення, особових рахунків про заробітну плату. Оскільки позивачем не надані документи, які б підтверджували пільговий стаж для призначення пенсії за віком на пільгових умовах, а тому дії відповідача щодо відмови у призначенні пенсії є правомірними та такими, що відповідають чинному законодавству України.

Ухвалою суду від 13.09.2018 допущено заміну первинного відповідача у справі - Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві (02225, м. Київ, вул. Каштанова, 6, ідентифікаційний код 40379527) його правонаступником - Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, ідентифікаційний код 42098368).

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

ОСОБА_1 перебуває на обліку як внутрішньо переміщена особа, фактичне місце проживання: АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою Дніпровської районної в м. Києві державною адміністрацією від 30.10.2014 № .

26.12.2017 позивач звернувся до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з заявою про призначення пенсії за віком. До заяви позивачем були додані такі документи: трудову книжку, копію паспорта, копію ідентифікаційного коду, копію диплома, копію військового квитка, копію довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Розпорядженням від 05.02.2018 № 77 Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві відмовило ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах у зв'язку з відсутністю необхідних документів. Мотивуючи прийняте рішення, відповідач керувався тим, що з поданих ОСОБА_1 документів неможливо визначити право на призначення пенсії, оскільки відсутня пільгова довідка, що підтверджує особливий характер роботи, а також довідка за постановою Кабінету Міністрів України № 920 від 05.07.2006 щодо атестації робочих місць.

Про прийняте рішення відповідач повідомив позивача листом від 13.03.2018 № 2043/17.

Не погодившись з рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом за захистом своїх прав.

Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.

Статтею 46 Конституції України гарантовано, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Пунктом 6 статті 92 Конституції України визначено, що виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім'ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров'я; екологічної безпеки.

Відповідно до пункту "а" частини першої статті 13 Закону України від 05.11.1991 N 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон N 1788-XII) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком N 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Згідно з частиною першою статті 114 Закону України 09.07.2003 N 1058-IV "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон N 1058-IV) право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком N 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

За правилами статті 100 Закону N 1788-XII особам, які працювали до введення в дію цього Закону на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, передбачених раніше діючим законодавством, пенсії за віком призначаються на таких умовах:

а) особам, які мають на день введення в дію цього Закону повний стаж на зазначених роботах, що давав право на пенсію на пільгових умовах, пенсії в розмірах, передбачених цим Законом, призначаються відповідно до вимог за віком і стажем, встановлених раніше діючим законодавством;

б) особам, які не мають повного стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, вік, необхідний для призначення пенсії відповідно до статті 12, знижується пропорційно наявному стажу в порядку, передбаченому статтями 13 - 14 цього Закону, виходячи з вимог цього стажу, встановлених раніше діючим законодавством.

Статтею 62 Закону N 1788-XII встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 N 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок N 637).

Пунктом 1 Порядку N 637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном (абзаци 1, 2, 5 пункту 20 Порядку N 637).

Механізм підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремої категорії працівників у разі ліквідації підприємства, установи та організації без визначення правонаступника, визначений Порядком підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України 10.11.2006 N 18-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 24.11.2006 за N 1231/13105 (далі - Порядок N 18-1).

Пунктом 1 Порядку N 18-1 встановлено, що дія цього Порядку поширюється на осіб, які працювали на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком N 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, а також на осіб, яким призначено пенсію до набрання чинності цим Порядком (далі - робота, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років).

Відповідно до пункту 11 Порядку N 18-1 для підтвердження стажу роботи заявник подає до управління Пенсійного фонду України в районі, місті, районі у місті, об'єднаних управлінь, за місцем проживання (реєстрації) такі документи:

1) заяву про підтвердження стажу роботи;

2) документи, які підтверджують факт припинення підприємства, установи, організації в результаті їх ліквідації (у тому числі архівні) - щодо підприємств, установ, організацій, ліквідованих до 01.07.2004 та/або щодо яких відсутні дані про проведення реєстраційних дій в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - Єдиний державний реєстр);

3) трудову книжку;

4) документи, видані архівними установами, зокрема: а) довідку про заробітну плату; б) копії документів про проведення атестації робочих місць; в) копії документів про переведення на іншу роботу, на роботу з неповним робочим днем, надання відпусток без збереження заробітної плати (у разі відсутності - довідку про їх відсутність).

У разі необхідності заявник може подавати інші документи, які можуть підтверджувати виконання робіт, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років.

Як вбачається з доданої до матеріалів справи копії трудової книжки, позивач у період з 19.12.1986 по 30.04.1987 працював повний робочий день підземним гірником на шахті «Хрустальська» ДПО «Донбасантрацит»; з 15.06.1987 по 30.06.1987 - повний робочий день підземним гірським майстром на шахті «Хрустальська»; з 19.06.1989 по 01.02.1994 - повний робочий день підземним гірським майстром на шахті «Хрустальська»; з 01.02.1994 по 02.01.1998 - повний робочий день під землею заступником начальника ділянки на шахті «Хрустальська»; з 01.01.1999 по 02.01.2000 - повний робочий день під землею заступником начальника ділянки на шахті «Хрустальська»; з 02.01.2000 по 01.01.2001 - начальником зміни, пов'язаний з підземними роботами на шахті «Хрустальська».

Також, у трудовій книжці позивача містяться записи, що згідно наказів від 30.06.1994 № 427, від 12.11.1999 № 575, від 02.01.2000 № 2 о/п за результатами атестації робочих місць по умовам праці підтверджено право останнього на пенсію на пільгових умовах по списку № 1.

Суд звертає увагу, що вказані записи засвідчені відповідними печатками підприємства і дефектів їх вчинення не мають, відтак факт роботи позивача у спірні періоди підтверджується відомостями трудової книжки, які були внесені відповідно до діючого законодавства, ніяких дефектів записів трудова книжка не містить.

Враховуючи наведене, у суду не виникає сумнівів, що позивач у спірний період працював повний робочий день під землею, що дає право на зарахування цього періоду до пільгового стажу для призначення пенсії на підставі пункту "а" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та статті 114 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Так, з оскаржуваного рішення вбачається, що підставою для відмови в призначенні пенсії на пільгових умовах була відсутність пільгової довідки, що підтверджує особливий характер роботи та довідки за постановою Кабінету Міністрів України № 920 від 05.07.2006 щодо атестації робочих місць.

У свою чергу, у відзиві відповідач вказує про те, що наказ про результати атестації робочих місць видано 08.10.1998, тобто, п'ятирічний період роботи на підприємстві, що передує даті видання наказу не підтверджує атестацію майстра виробничої дільниці. Зазначає, що у трудовій книжці позивача за весь його період роботи на шахті "Хрустальська" відсутні відомості щодо відношення займаної посади до списків № 1, робота на яких дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Так, пунктом 4 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 N 442, передбачено, що атестація проводиться атестаційною комісією, склад і повноваження якої визначається наказом по підприємству, організації в строки, передбачені колективним договором, але не рідше одного разу на 5 років.

Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.

Позачергово атестація проводиться у разі докорінної зміни умов і характеру праці з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, профспілкового комітету, трудового колективу або його виборного органу, органів Державної експертизи умов праці з участю установ санітарно-епідеміологічної служби МОЗ.

Пунктом 10 вказаного Порядку встановлено, що результати атестації використовуються при встановленні пенсій за віком на пільгових умовах, пільг і компенсацій за рахунок підприємств та організацій, обгрунтуванні пропозицій про внесення змін і доповнень до списків N 1 і 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення, а також для розробки заходів щодо поліпшення умов праці та оздоровлення працюючих.

Клопотання підприємств та організацій про внесення змін і доповнень до списків N 1 і 2 після їх попереднього розгляду органами Державної експертизи умов праці вносяться до Мінпраці, яке готує та подає пропозиції до Кабінету Міністрів України.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 N 10, до списку № 1 відноситься посада: "1010100г-23398 Мастера производственных участков".

Таким чином, займана позивачем посада майстра виробничої дільниці віднесена до списку виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення.

При цьому, суд не приймає до уваги посилання відповідача у відзиві на те, що атестація робочих місць на шахті "Хрустальська" проведена 08.10.1998, позаяк останні суперечать відомостям трудової книжки позивача, у якій зафіксовано, що згідно наказів від 30.06.1994 № 427, від 12.11.1999 № 575, від 02.01.2000 № 2 о/п за результатами атестації робочих місць по умовам праці підтверджено право позивача на пенсію на пільгових умовах по списку № 1.

Частиною третьою статті 44 Закон N 1058-IV передбачено, що органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Згідно з пунктом 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, при прийманні документів орган, що призначає пенсію:

1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж;

2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;

3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі;

4) видає пам'ятку пенсіонеру (додаток 4), копія якої зберігається у пенсійній справі.

Наведеними правовими нормами передбачено право органів Пенсійного фонду вимагати додаткові документи, при цьому, неможливість проведення перевірки правомірності видачі довідки не дає підстав для відмови у зарахуванні стажу роботи при його підтвердженні записами у трудовій книжці.

Враховуючи наведене у сукупності, суд дійшов висновку, що відповідачем при прийнятті рішення про відмову у призначенні позивачеві пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 не було враховано наведених положень чинного законодавства та відомостей, що містяться у трудовій книжці позивача.

Європейський Суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (пункт 53 рішення у справі "Ковач проти України" від 07.02.2008, пункт 59 рішення у справі "Мельниченко проти України" від 19.10.2004, пункт 50 рішення у справі "Чуйкіна проти України" від 13.01.2011, пункт 54 рішення у справі "Швидка проти України" від 30.10.2014).

Це означає, що суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав.

Відповідно до частини другої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

За змістом статті 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Суд погоджується з доводами позивача та зазначає, що останній опинився в ситуації, що позбавляє його можливості забезпечити належний захист своїх прав, а тому, вважає необхідним застосувати положення частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України та вийти за межі позовних вимог.

Так, позивач просить визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у призначенні пенсії.

Зі змісту частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Таким чином, до адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється, позаяк підставою для звернення особи до суду з позовом є її суб'єктивне уявлення, особисте переконання в порушенні прав чи свобод. Однак обов'язковою умовою здійснення такого захисту судом є об'єктивна наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду.

В контексті наведених правових норм суд зазначає, що дії відповідача щодо відмови у призначенні пенсії не відповідають критерію юридичної значимості, не створюють для позивача жодних правових наслідків у вигляді виникнення, зміни або припинення його прав та не породжують для нього будь-яких обов'язків.

Натомість, у даному випадку, правові наслідки для позивача створює саме розпорядження Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 05.02.2018 № 77, яким відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

З урахуванням наведеного та встановлених обставин, суд дійшов висновку, що належним способом захисту порушеного права позивача є скасування розпорядження Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 05.02.2018 № 77.

Щодо позовних вимог в частині зобов'язання відповідача призначити позивачеві пенсію, суд вважає необхідним зазначити наступне.

Згідно положень Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Суд не може підміняти державний орган рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Враховуючи, що до дискреційних повноважень відповідача відноситься призначення пенсій, суд вважає, що ефективним способом захисту порушених прав позивача є зобов'язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 26.12.2017 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах по Списку № 1 згідно пункту "а" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з урахуванням періодів роботи на шахті «Хрустальська» ДПО «Донбасантрацит», а саме: з 19.12.1986 по 30.04.1987; з 15.06.1987 по 30.06.1987; з 19.06.1989 по 01.02.1994; з 01.02.1994 по 02.01.1998; з 01.01.1999 по 02.01.2000; з 02.01.2000 по 01.01.2001.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи наведене та встановлені обставини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною третьою указаної статті Кодексу передбачено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

З системного аналізу наведених правових норм вбачається, що судовий збір відшкодовується стороні як у випадку повного, так і у випадку часткового задоволення судом позову.

Враховуючи наведене та те, що суд відмовив у задоволенні позову у спосіб, визначений позивачем і з метою захисту порушеного права останнього вийшов за межі позовних вимог та обрав належний спосіб захисту порушеного права ОСОБА_1, сплачений ним судовий збір не підлягає відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 9, 14, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (02154, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати розпорядження Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (02225, м. Київ, вул. Каштанова, 6, ідентифікаційний код 40379527) від 05.02.2018 № 77.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, ідентифікаційний код 42098368) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (02154, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) від 26.12.2017 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах по Списку № 1 згідно пункту "а" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з урахуванням періодів роботи на шахті «Хрустальська» ДПО «Донбасантрацит», а саме: з 19.12.1986 по 30.04.1987; з 15.06.1987 по 30.06.1987; з 19.06.1989 по 01.02.1994; з 01.02.1994 по 02.01.1998; з 01.01.1999 по 02.01.2000; з 02.01.2000 по 01.01.2001.

У задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону № 2147-VIII) до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.П. Катющенко