Справа № 0740/991/18
Суддя: Луцович М.М.
Дата ухвалення: 2018-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

20 вересня 2018 рокум. Ужгород№ 0740/991/18

Суддя Закарпатського окружного адміністративного суду Луцович М.М., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Мукачівської районної державної адміністрації Закарпатської області в особі органу опіки та піклування про визнання дій протиправними, визнання протиправними та скасування розпоряджень,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом до Мукачівської районної державної адміністрації Закарпатської області в особі органу опіки та піклування про визнання дій протиправними, визнання протиправними та скасування розпоряджень, згідно прохальної частини позовних вимог просив суд: визнати дії органу опіки та піклування Мукачівської РДА при ухваленні Розпорядження №164 від 22.03.18 про надання дозволу на продаж будинку, право власності на 1/2 частки якого має малолітня дитина та розпорядження №238 від 03.05.18 про надання дозволу на продаж земельної ділянки, право власності якою має малолітня дитина незаконними та протиправними; визнати розпорядження голови Мукачівської районної адміністрації Закарпатської області ОСОБА_2 №164 від 22.03.18 про надання дозволу на продаж будинку, право власності на 1/2 частки якого має малолітня дитина незаконним та скасувати його; визнати розпорядження №238 від 03.05.18 про надання дозволу на продаж земельної ділянки, право власності якою має малолітня дитина незаконними та скасувати його.

Розглянувши матеріали позовної заяви та додані до неї матеріали, суд вважає, що даний позов не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, з огляду на наступне.

Відповідно до приписів п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі лише, якщо, позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 3 КАС України порядок здійснення адміністративного судочинства встановлюється Конституцією України, цим Кодексом та міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень (ч. 1 ст. 2 КАС України).

Нормами ч. 1 ст. 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Субєкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший субєкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п. 7 ч.1 ст. 4 КАС України).

Згідно з вимогами ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Виходячи з положень статей 13 і 14 Конституції України, статей 177, 181, 324 і глави 30 Цивільного кодексу України, земля та земельні ділянки є об'єктами цивільних прав, а держава і територіальні громади через свої органи беруть участь у земельних відносинах із метою реалізації цивільних та інших прав у приватноправових відносинах, тобто прав власників земельних ділянок.

Земельні відносини, суб'єктами яких є фізичні чи юридичні особи, органи місцевого самоврядування, органи державної влади, а об'єктами - землі у межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї), регулюються земельним і цивільним законодавством на принципах забезпечення юридичної рівності прав їх учасників, забезпечення гарантій прав на землю (стаття 1 ЦК України, статті 2, 5 Земельного кодексу України).

Захист судом прав на землю у цих відносинах здійснюється способами, визначеними статтями 16, 21, 393 ЦК України, статтею 152 ЗК України, у тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (ч. 1 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України).

Виходячи з системного аналізу вказаних вище правових норм, суд приходить висновку, що спори, які виникають із земельних відносин, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, незважаючи на участь у них суб'єкта владних повноважень, згідно зі статтею 19 Цивільного процесуального кодексу України розглядаються в порядку цивільного судочинства.

Окрім наведеного вище, суд також вважає за необхідне зазначити, що зі змісту позовної заяви судом встановлено, що спір у даній справі стосується визнання дій органу опіки та піклування Мукачівської РДА при ухваленні Розпорядження №164 від 22.03.18 про надання дозволу на продаж будинку, право власності на 1/2 частки якого має малолітня дитина та розпорядження №238 від 03.05.18 про надання дозволу на продаж земельної ділянки, право власності якою має малолітня дитина незаконними та протиправними; визнання розпорядження голови Мукачівської районної адміністрації Закарпатської області ОСОБА_2 №164 від 22.03.18 про надання дозволу на продаж будинку, право власності на 1/2 частки якого має малолітня дитина незаконним та скасувати його; визнання розпорядження №238 від 03.05.18 про надання дозволу на продаж земельної ділянки, право власності якою має малолітня дитина незаконними та скасувати його.

Відповідно до частини першої статті 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою статті 4 ЦПК передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до пункту 13 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду "Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів" № 8 від 20.05.2013 року справи у спорах про захист порушених, невизнаних або оспорюваних інтересів, що виникають із житлових правовідносин, згідно з частиною першою статті 15 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV розглядаються за правилами цивільного судочинства, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Суд зазначає, що спори про забезпечення особи житлом підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, отже, цей спір не стосується захисту прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, а пов'язаний з вирішенням питання щодо права на житло. Такі спори є житловими (цивільними) спорами, незалежно від участі у справі суб'єкта владних повноважень як відповідача.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2006 року у справі Сокуренко і Стригун проти України вказав: фраза встановлений законом поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін судом, встановленим законом у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з … питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів …. Суд дійшов висновку, що національний суд не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом, і, таким чином, не міг вважатися судом, встановленим законом.

Варто відмітити, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі й обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій, бездіяльності чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін.

Отже, адміністративний суд не є судом, встановленим законом для цілей розгляду спору, що має місце у даній справі.

Аналогічну позицію у подібних правовідносинах висловлено Великою палатою Верховного Суду у постанові від 24.05.2018 по справі №2а-310/12.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, оскільки зазначену заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи вищевикладене, а також положення п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України, суд дійшов висновку про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі, оскільки зазначену позовну заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

На підставі вищевикладеного та керуючись п. 1 ч. 1 ст. 170, ст. 243, ст. 248, ст. 256, ст. 294 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

У Х В А Л И В:

У відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Мукачівської районної державної адміністрації Закарпатської області в особі органу опіки та піклування про визнання дій протиправними, визнання протиправними та скасування розпоряджень,- відмовити.

Роз'яснити позивачеві, що повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Роз'яснити ОСОБА_1, що розгляд та вирішення даної справи віднесено до юрисдикції Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області, як загального суду в порядку цивільного судочинства.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі невідкладно надіслати особі, яка подала позовну заяву.

Копію ухвали разом з матеріалами позовної заяви надіслати позивачеві.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду в порядку передбаченому ст. 297 КАС України, з врахуванням особливостей передбачених пп. 15.5.п.15 ч.1 Розділу VII "Перехідні положення" та у строки визначені ст. 295 КАС України.

Ухвала набирає законної сили в порядку та строки визначені ст. 256 КАС України.

Суддя ОСОБА_3