Справа № 802/1452/18-а
Суддя: Крапівницька Н. Л.
Дата ухвалення: 2018-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Вінниця

22 серпня 2018 р. Справа №802/1452/18-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Крапівницької Н.Л.,

секретаря судового засідання: Демченка А.М.

за участю представників сторін:

позивача: Савоткіна Д.М.,

відповідача: Ваколюка О.С., Марценюка В.С., ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну в м. Вінниці адміністративну справу за позовом

військової частини НОМЕР_1

до виконавчого комітету Вінницької міської ради,

Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Головне управління оборонного та мобілізаційного планування Генерального штабу Збройних Сил України.

про скасування запису та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов військової частини НОМЕР_1 до виконавчого комітету Вінницької міської ради про скасування запису та зобов`язання вчинити дії.

Ухвалою суду від 25.05.2018 позовну заяву залишено без руху.

06.06.2018 позивачем усунуто недоліки позовної заяви.

11.06.2018 відкрито провадження у даній справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Судом з власної ініціативи залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Департамент адміністративних послуг Вінницької міської ради (вул. Соборна, 59, м. Вінниця, 21000).

Протокольною ухвалою суду до участі в справі залучено, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Головне управління оборонного та мобілізаційного планування Генерального штабу Збройних Сил України.

Статус Департамент адміністративних послуг Вінницької міської ради змінено третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на другого відповідача.

Ухвалою суду від 06.08.2018 закрито підготовче провадження у даній справі.

Підставою звернення до суду з даним позовом слугувало те, що 30.10.2006 військова частина НОМЕР_1 була включена до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, з наданням статусу юридичної особи та присвоєнням ідентифікаційного коду. 30.10.2006 державним реєстратором відділу державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб підприємців виконавчого комітету Вінницької міської ради було внесено запис №1 004507 про включення відомості про військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ). Проте, як зазначено позивачем, відомостей про військову частину у ЄДР не повинно бути. Дані обставини стали підставою звернення до суду з даним позовом.

Представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник позивача зауважив, що внесення відомостей до Єдиного державного реєстру про військову частину НОМЕР_1 відбулось з порушенням норм чинного законодавства України. Відповідно до пункту 4 статті 7 розділу III Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань до Єдиного державного реєстру не вносяться відомості, що становлять державну таємницю.

Відповідно до заяви про уточнення позовних вимог представник позивача звернув увагу на те, що Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб та громадських формувань» пов`язує скасування записів у реєстрі лише у випадках реорганізації, ліквідації юридичної особи або у випадку, якщо реєстраційні дії були здійснені з порушенням вимог законів України. Ведення відомчого обліку військових частин (установ, закладів) в Міністерстві оборони України здійснюється з дотриманням вимог Закону України «Про державну таємницю», наказу Служби безпеки України від 12.08.2005 року №440 «Про затвердження зводу відомостей, що становлять державну таємницю». З огляду на вказане позивач вважає що інформація про військову частину підлягають обов`язковому виключенню.

Відповідачі проти позову заперечували та просили відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Зазначено, що на момент вчинення реєстраційних дій, які є предметом оскарження у даній справі, державний реєстратор діяв у порядку та у спосіб визначений законом. Державний реєстратор під час проведення реєстраційних дій не зобов`язаний перевіряти відомості стосовно віднесення тієї чи іншої інформації щодо віднесення тієї чи іншої інформації про юридичну особу до охоронюваної законом інформації.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Головне управління оборонного та мобілізаційного планування Генерального штабу Збройних Сил України в судове засідання не з`явився, уповноваженого представника до суду не направив, хоча судом здійснювались усі необхідні заходи для належного повідомлення останнього про дату, час та місце розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Досліджуючи матеріали справи, судом встановлено.

30.10.2006 року військова частина НОМЕР_1 була включена до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України Міністерством оборони України, з наданням статусу юридичної особи та присвоєнням ідентифікаційного коду 24982545, що підтверджується довідкою №455/12, виданою 31.01.2012 року начальником організаційно - штатного управління - заступником начальника Головного управління оборонного та мобілізаційного планування Генерального штабу Збройних Сил України (копія довідки додається).

30.10.2006 року державним реєстратором відділу державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців виконавчого комітету Вінницької міської ради було внесено запис №1 004507 про включення відомості про військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ - НОМЕР_2 ) до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (далі - ЄДР) з видачею відповідного свідоцтва, що здійснено незаконно.

Однак, відомостей про військову частину у ЄДР не повинно бути. Внесення місцевим органом державної реєстрації такої відомості до ЄДР суперечить Положенню про Єдиний державний реєстр підприємств та організацій України, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 22.01.1996 року №118 (далі - Положення) та вимогам Закону України від 15.05.2003 року №755 Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Відповідно до пункту 4 статті 7 розділу III Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань до Єдиного державного реєстру не вносяться відомості, що становлять державну таємницю.

ТВО командира військової частини НОМЕР_1 звернувся листом від 21.03.2018 за №350/13581/984/пс до директора Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради Копчук І.В. ( а. с. 8 ). У вказаному листі серед іншого зазначено, що згідно п.4 ст.7 розділу III Закону України від 15.05.2003р. №755 Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань до Єдиного державного реєстру не вносяться відомості, що становлять державну таємницю. На підставі вищевикладеного, з метою не розкриття відомостей, що становлять державну таємницю, просимо Вас виключити військову частину НОМЕР_1 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

У відповідь на вказаний лист Департамент адміністративних послуг Вінницької міської ради надіслав відповідь ТВО командира військової частини НОМЕР_1 від 20.04.2018 №04-00-011-17924. У відповіді зазначено, що відповідно до пункту 1 частини 1 ст.25 «Порядок проведення державної реєстрації та інших реєстраційних дій» Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» державна реєстрація та інші реєстраційні дії проводяться на підставі:

1) документів, що подаються заявником для державної реєстрації;

2) судових рішень, що набрали законної сили та тягнуть за собою зміну відомостей в Єдиному державному реєстрі, а також що надійшли в електронній формі від суду або державної виконавчої служби відповідно до Закону України "Про виконавче провадження";

3) рішень, прийнятих за результатами оскарження в адміністративному порядку.

При цьому, реєстраційна дія виключення юридичної особи з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань даним Законом не передбачена, відповідно як і підстава для проведення такої реєстраційної дії.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 4 ст. 1 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" (далі - Закон) державна реєстрація юридичних осіб, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців (далі - державна реєстрація) - офіційне визнання шляхом засвідчення державою факту створення або припинення юридичної особи, громадського формування, що не має статусу юридичної особи, засвідчення факту наявності відповідного статусу громадського об`єднання, професійної спілки, її організації або об`єднання, політичної партії, організації роботодавців, об`єднань організацій роботодавців та їхньої символіки, засвідчення факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою, зміни відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, про юридичну особу та фізичну особу - підприємця, а також проведення інших реєстраційних дій, передбачених цим Законом.

Частиною 1 статті 3 Закону №755-IV (в редакції, чинній на момент виникнення та реалізації спірних правовідносин) визначено, що дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають у сфері державної реєстрації юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності та підпорядкування, їхньої символіки (у випадках, передбачених законом), громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців.

Згідно з частиною 1 статті 9 вказаного Закону № 755-IV, відомості про юридичну особу, громадське формування, що не має статусу юридичної особи, та фізичну особу - підприємця вносяться до Єдиного державного реєстру на підставі: 1) відповідних заяв про державну реєстрацію; 2) документів, що подаються для проведення інших реєстраційних дій; 3) відомостей, отриманих у результаті інформаційної взаємодії між Єдиним державним реєстром та інформаційними системами державних органів.

Відповідно до ч.4 ст. 10 вказаного Закону, відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі, використовуються для ідентифікації юридичної особи або її відокремленого підрозділу, громадського формування, що не має статусу юридичної особи, фізичної особи - підприємця, у тому числі під час провадження ними господарської діяльності та відкриття рахунків у банках та інших фінансових установах.

Згідно ч.1 ст. 11 Закону № 755-IV, відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі, є відкритими і загальнодоступними (крім реєстраційних номерів облікових карток платників податків та паспортних даних) та у випадках, передбачених цим Законом, за їх надання стягується плата.

Згідно ч.1 ст. 25 вказаного вище Закону, державна реєстрація та інші реєстраційні дії проводяться на підставі: 1) документів, що подаються заявником для державної реєстрації; 2) судових рішень, що набрали законної сили та тягнуть за собою зміну відомостей в Єдиному державному реєстрі, а також що надійшли в електронній формі від суду або державної виконавчої служби відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" щодо: визнання повністю або частково недійсними рішень засновників (учасників) юридичної особи або уповноваженого ними органу; визнання повністю або частково недійсними змін до установчих документів юридичної особи; заборони (скасування заборони) вчинення реєстраційних дій; накладення/зняття арешту корпоративних прав; зобов`язання вчинення реєстраційних дій; скасування реєстраційної дії/запису в Єдиному державному реєстрі; виділу юридичної особи; провадження у справах про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, прийнятих відповідно до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом"; припинення юридичної особи, що не пов`язано з банкрутством юридичної особи; відміни державної реєстрації припинення юридичної особи; припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця, що не пов`язано з банкрутством юридичної особи; відміни державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця; відміни в порядку апеляційного/касаційного оскарження рішення суду, на підставі якого вчинено реєстраційну дію; 3) рішень, прийнятих за результатами оскарження в адміністративному порядку відповідно до статті 34 цього Закону.

Порядок проведення державної реєстрації та інших реєстраційних дій на підставі документів, що подаються заявником для державної реєстрації, включає: 1) заповнення форми заяви про державну реєстрацію - у разі подання документів особисто заявником (за бажанням заявника); 2) прийом документів за описом - у разі подання документів у паперовій формі; 3) виготовлення копій документів в електронній формі - у разі подання документів у паперовій формі; 4) внесення копій документів в електронній формі до Єдиного державного реєстру; 5) перевірку документів на наявність підстав для зупинення розгляду документів; 6) перевірку документів на наявність підстав для відмови в державній реєстрації; 7) прийняття рішення про проведення реєстраційної дії - для громадських формувань, символіки та засвідчення факту наявності всеукраїнського статусу громадського об`єднання; 8) проведення реєстраційної дії (у тому числі з урахуванням принципу мовчазної згоди) за відсутності підстав для зупинення розгляду документів та відмови в державній реєстрації шляхом внесення запису до Єдиного державного реєстру; 9) формування та оприлюднення на порталі електронних сервісів виписки, результатів надання адміністративних послуг у сфері державної реєстрації та установчих документів; 10) видача за бажанням заявника виписки з Єдиного державного реєстру у паперовій формі за результатами проведеної реєстраційної дії (у разі подання заяви про державну реєстрацію у паперовій формі). Виписка з Єдиного державного реєстру у паперовій формі надається з проставленням підпису та печатки державного реєстратора (частина 2 статті 25 Закону № 755-IV).

Представник позивача посилається на те, наразі в Єдиному державному реєстрі містяться відомості про організацію (види діяльності) та дислокацію (юридична адреса) військової частини НОМЕР_3 , що суперечить ч.1 ст. 8 Закону України «Про державну таємницю», оскільки такі відомості становлять державну таємницю.

З цього приводу слід зазначити, наступне.

Певна інформація у сфері оборони може бути віднесена до державної таємниці, але це здійснюється в порядку, встановленому Законом України "Про державну таємницю" від 21.01.1994 року № 3855-ХІІ (далі - Закон № 3855-ХІІ), який передбачає певну процедуру віднесення інформації до державної таємниці шляхом прийняття державним експертом з питань таємниць рішення про віднесення категорії відомостей або окремих відомостей до державної таємниці з установленням ступеня їх секретності шляхом обґрунтування та визначення можливої шкоди національній безпеці України у разі розголошення цих відомостей, включенням цієї інформації до Зводу відомостей, що становлять державну таємницю, та з опублікуванням цього Зводу, змін до нього.

Тому вирішувати питання про те, які відомості відносяться до державної таємниці має не позивач, а державний експерт з питань таємниць, яким є посадова особа, уповноважена здійснювати відповідно до вимог цього Закону віднесення інформації до державної таємниці у сфері оборони, економіки, науки і техніки, зовнішніх відносин, державної безпеки та охорони правопорядку, зміни ступеня секретності цієї інформації та її розсекречування. Втручання в діяльність державного експерта з питань таємниць особи, якій за посадою його підпорядковано, не допускається.

Статтею 10 Закону №3855-ХІІ передбачено, що віднесення інформації до державної таємниці здійснюється мотивованим рішенням державного експерта з питань таємниць за його власною ініціативою, за зверненням керівників відповідних державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій чи громадян. Державний експерт з питань таємниць відносить інформацію до державної таємниці з питань, прийняття рішень з яких належить до його компетенції згідно з посадою. У разі, якщо прийняття рішення про віднесення інформації до державної таємниці належить до компетенції кількох державних експертів з питань таємниць, воно за ініціативою державних експертів або за пропозицією Служби безпеки України приймається колегіально та ухвалюється простою більшістю голосів. При цьому кожен експерт має право викласти свою думку. Інформація вважається державною таємницею з часу опублікування Зводу відомостей, що становлять державну таємницю, до якого включена ця інформація, чи зміни до нього у порядку, встановленому цим Законом.

Звід відомостей, що становлять державну таємницю, формує Служба безпеки України на підставі рішень державних експертів з питань таємниць. Зазначений Звід та зміни до нього набирають чинності з моменту опублікування в офіційних виданнях України. Зміни до Зводу відомостей, що становлять державну таємницю, вносяться не пізніше трьох місяців з дня одержання Службою безпеки України відповідного рішення державного експерта з питань таємниць (стаття 12 Закону № 3855-ХІІ).

Проте, позивач не надав суду доказів внесення до Зводу відомостей, що становлять державну таємницю, таких відомостей як організація (види діяльності) військової частини, її дислокації (юридичної особи) та інших відомостей, які є в ЄДР.

Відповідно до статті 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Завданням адміністративного судочинства згідно з частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Статтею 5 КАС України встановлено право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до КАС України.

Статтею 245 КАС передбачено, що суд у разі задоволення позову може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень, про визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматись від вчинення певних дій, про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Наведені положення не дозволяють скаржитися щодо певних обставин абстрактно, лише тому, що заявники вважають, що начебто певні обставини впливають на їх правове становище.

Оскільки, позивач до подання позову до суду не звертався до відповідачів, як суб`єктів владних повноважень, із заявами, зверненнями, скаргами, а безпосередньо звернувся до суду, то факт порушення прав та інтересів позивача на момент розгляду даної справи відсутній.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень та докази, надані позивачем, суд доходить висновку про те, що в задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

В позовних вимогах військової частини НОМЕР_1 відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Крапівницька Н. Л.
Згідно з оригіналом Суддя Секретар