Справа № 808/7090/13-а
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2018-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

Київ

18 вересня 2018 року

справа №808/7090/13-а

адміністративне провадження №К/9901/7305/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Ханової Р.Ф.(суддя-доповідач),

суддів: Гончарової І.А., Олендера І.Я.,

розглянувши у письмовому судовому засіданні касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 01 листопада 2013 року у складі судді Каракуші С.М. та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2015 року у складі колегії суддів Уханенка С. А., Дадим Ю. М., Кругового О. О. у справі № 808/7090/13 за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області про скасування податкових повідомлень-рішень,

У С Т А Н О В И В :

У серпні 2013 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - платник податків, позивач у справі) звернувся до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області (далі - податковий орган, відповідач у справі) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 19 серпня 2013 року № , яким збільшено грошове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у сумі 12 543 грн. 29 коп. та застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 6 271 грн. 65 коп., а також № , яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість за основним платежем у розмірі 14 671 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у сумі 7 335 грн. 50 коп., з мотивів їх безпідставності.

01 листопада 2013 року постановою Запорізького окружного адміністративного суду адміністративний позов задоволено частково, визнано протиправним та скасовано прийняте відповідачем податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 19 серпня 2013 року № в частині визначення податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за основним платежем у сумі 1 301 (одна тисяча триста одна) грн. 41 коп. та за штрафними (фінансовими) санкціями у сумі 3 461 (три тисячі чотириста шістдесят одна) грн. 18 коп., визнано протиправним та скасовано прийняте податковим органом податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 19 серпня 2013 року № в частині визначення податкових зобов'язань з податку на додану вартість за основним платежем у сумі 172 (сто сімдесят дві) грн. 56 коп. та за штрафними (фінансовими) санкціями у сумі 3 710 (три тисячі сімсот десять) грн. 89 коп.

Задовольняючи позовні вимоги у частині, суд першої інстанції висновувався з часткової протиправності податкових повідомлень-рішень, оскільки позивачем підтверджено факт використання комп'ютерної техніки у власній господарській діяльності, а відтак податковим органом зайво визначено податкове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за основним платежем у сумі 1 301 грн. 41 коп. та податкового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 172 грн. 56 коп. Суд першої інстанції прийшов до висновку про безпідставність застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 50%.

17 лютого 2015 року постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду постанову суду апеляційної інстанції скасовано, визнано протиправним та скасовано прийняте відповідачем податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 19 серпня 2013 року № в частині визначення податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 4 320 грн., з яких за основним платежем у сумі 947 (дев'ятсот сорок сім) грн. 34 коп. та за штрафними (фінансовими) санкціями у сумі 3 372 (три тисячі триста сімдесят дві) грн. 66 коп.

Провадження у справі в частині визнання протиправним податкового повідомлення-рішення форми «Р» від 19 серпня 2013 року № закрито з підстав досягнення податкового компромісу щодо сплати податкових зобов'язань з податку на додану вартість відповідно до підрозділу 9-2 розділу ХХ перехідних положень Податкового кодексу України. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи позовні вимоги у частині, суд апеляційної інстанції виходив з часткової правомірності податкового повідомлення-рішення форми «Р» від 19 серпня 2013 року № внаслідок безпідставного зарахування до витрат при розрахунку податкових зобов'язань витрат на придбання монітора LG Flatron LCD E2242C та персонального комп'ютера ROMA ALFA 310.0115 у розмірі 2 850 грн., витрат на придбання у ФОП ОСОБА_2 кондиціонеру на суму 2 599 грн. та витрат на придбання бензину А-92 та А-95 для KIA Cerato д.н.з НОМЕР_6 та KIA Cerato д.н.з. НОМЕР_3., а також протиправності застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 50%.

05 серпня 2015 року позивач подав касаційну скаргу до Вищого адміністративного суду України.

У касаційній скарзі позивач посилається на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, а саме положень статей 144-146 Податкового кодексу України, наказу про норми витрат палива і мастильних матеріалів на автомобільному транспорті, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 10 лютого 1998 року № 43, Інструкції про порядок застосування подорожнього листа службового легкового автомобіля та обліку транспортної роботи, затвердженої наказом Державного комітету статистика України від 17 лютого 1998 року № 74, статей 69, 70, 79 Кодексу адміністративного судочинства України.

Скаржник зазначає, що витрати здійсненні виключно з метою власної господарської діяльності, оскільки найману працю він не використовує. Більше того, суд апеляційної інстанції підтверджуючи факт використання персонального комп'ютера та монітору у власній господарській діяльності у мотивувальній частині рішення, дійшов висновку про неправомірне віднесення його вартості до складу витрат. Аналогічна непослідовність суду апеляційної інстанції допущена і при оцінці витрат, понесених на придбання кондиціонеру.

Позивач просить скасувати постанову суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанцій в частині не скасованого податкового повідомлення-рішення форми «Р» від 19 серпня 2013 року № .

07 серпня 2015 року ухвалою Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків протягом тридцяти днів з моменту отримання ухвали (суддя Борисенко І. В.).

16 вересня 2015 року ухвалою Вищого адміністративного суду України відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою позивача за наслідками усунення недоліків касаційної скарги в установлений судом строк та витребувано з Запорізького окружного адміністративного суду справу № 808/7090/13-а.

05 травня 2016 року справа № 808/7090/13-а надійшла до Вищого адміністративного суду України.

23 січня 2018 року матеріали касаційної скарги разом зі справою № 808/7090/13-а передано до Верховного Суду.

Відзив позивача на касаційну скаргу до Верховного Суду не надходив, що не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Касаційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження відповідно до статті 345 Кодексу адміністративного судочинства України.

Предметом касаційного перегляду у цій справі є постанова суду апеляційної інстанції, оскільки постанова суду першої інстанції скасована за результатами апеляційного оскарження у повному обсязі.

Верховний Суд, переглянувши постанову суду апеляційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, вбачає підстави для задоволення касаційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.

Судами першої та апеляційної інстанцій установлено, що ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець Виконавчим комітетом Запорізької міської ради 18 січня 1999 року, що підтверджується Свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця, є платником податку на додану вартість, видами діяльності позивача є оптова торгівля будівельними матеріалами (основний, КВЕД 51.53.2) та роздрібна торгівля іншими непродовольчими товарами (КВЕД 52.48.9).

У липні-серпні 2013 року посадовими особами податкового органу проведено документальну планову виїзну перевірку платника податків з питань дотримання податкового законодавства за період з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2012 року, за результатами якої складено акт від 09 серпня 2013 року № 199/17-020/НОМЕР_4 (далі - акт перевірки).

19 серпня 2013 року заступником начальника податкового органу на підставі акта перевірки та згідно пункту 54.2 статті 54 Податкового кодексу України прийнято спірні податкові повідомлення-рішення.

Податковим повідомленням-рішенням від 19 серпня 2013 року № за порушення пункту 138.2 статті 138, пункту 177.2, пункту 177.4, підпункту 177.5.1 пункту 177.5 статті 177 Податкового кодексу України збільшено грошове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування. у сумі 12 543 грн. 29 коп. та застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 6 271 грн. 65 коп. на підставі пункту 123.1 статті 123 цього Кодексу.

Податковим повідомленням-рішенням № за порушення пунктів 198.2, 198.3, 198.4, 198.6 статті 198, пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість за основним платежем у розмірі 14 671 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у сумі 7 335 грн. 50 коп.

04 лютого 2015 року податковим органом прийнято рішення про досягнення податкового компромісу за податковими зобов'язаннями, визначеними податковим повідомленням-рішенням від 19 серпня 2013 року № , відтак правомірність цього рішення не є предметом судового розгляду.

Щодо доводів касаційної скарги

Склад податкового правопорушення, покладеного в основу прийняття податкового повідомлення-рішення від 19 серпня 2013 року № доводиться податковим органом висновком про неправомірне віднесення платником податків протягом 2011-2012 років до складу витрат вартості придбаного бензину А-92 та А-95, автозапчастин, ремонту власних авто: KIA Cerato д.н.з АР НОМЕР_6 та KIA Cerato д.н.з. НОМЕР_3, вартості кондиціонеру (монтаж та монтажні матеріали для кондиціонера) монітора LG Flatron LCD E2242C та персонального комп'ютера ROMA ALFA 310.0115, які не використовувалися у господарській діяльності, на загальну суму 83 622 грн. 02 коп., з них у 2011 році - 45 714 грн. 56 коп. та у 2012 році - 37 907 грн. 46 коп.

За висновками податкового органу завищення позивачем витрат у 2011-2012 призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 12 543 грн. 29 коп.

Відповідно до пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України 138.2, на яку посилається податковий орган як на підставу прийняття податкового повідомлення рішення, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Положення пунктів 177.2, 177.4 статті 177 Податкового кодексу України визначають особливості оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, та встановлюють, що до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат виробництва (обігу) згідно з розділом III цього Кодексу. Не належить до витрат фізичної особи - підприємця вартість придбаного рухомого і нерухомого майна, у разі якщо таке майно не використовується в такій діяльності

Підпункт 177.5.1 пункту 177.5 статті 177 Податкового кодексу України регламентують порядок сплати авансових платежів підприємцем з податку на доходи фізичних осіб.

Щодо віднесення до складу витрат вартості придбаного бензину.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог у цій частині суд апеляційної інстанції висновувався з того, що автомобілі KIA Cerato д.н.з АР НОМЕР_6 та KIA Cerato д.н.з. НОМЕР_3, які належали позивачу на праві власності, використовувалися ним у власних цілях, а не з метою здійснення господарської діяльності.

В обґрунтування такого висновку суд апеляційної інстанції послався на те, що подорожні листи службового легкового автомобіля не містили обов'язкових реквізитів, визначених Законом України «Про бухгалтерських облік та фінансову звітність» від 16 липня 1999 року № 996-XIV.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо усунення надмірного державного регулювання у сфері автомобільних перевезень» від 05 липня 2011 року № 3565-VI застосування подорожніх листів суб'єктами господарювання, що експлуатують колісні транспортні засоби, стало необов'язковим з 14 серпня 2011 року.

Підприємства, які експлуатують автотранспортні засоби, отримали право не виписувати водіям подорожні листи, але за потреби вони можуть і надалі їх використовувати у своїй господарській діяльності. Зокрема, для підтвердження обліку робочого часу водія, витрат і списання палива тощо. Причому можна використовувати як скасовані, так і самостійно розроблені форми (з усіма обов'язковими реквізитами первинних документів) згідно з пунктом 2.7 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Мінфіну від 24 травня 1995 року № 88 (далі - Положення № 88).

Відтак, починаючи з серпня 2011 року наявність подорожніх листів у суб'єкта господарювання не є обов'язковою, але вони можуть підтверджувати, серед іншого, розмір витрат та повинні відповідати вимогам статті 9 Закону України «Про бухгалтерських облік та фінансову звітність», пункту 2.7 Положення № 88.

Водночас суд апеляційної інстанції не врахував, що акт перевірки, як спосіб реалізації владних управлінських функцій податкового органу, має містити детальних опис виявлених порушень. Податковий орган за змістом акта перевірки та у запереченнях обмежується загальною вказівкою на те, що вказаний бензин не використовувався позивачем у господарській діяльності, ніяк не обґрунтовуючи таких висновків. Натомість позивачем, як встановлено судом першої інстанції, надано накази № 3 від 01 січня 2011 року та № 7 від 01 січня 2012 року про використання в межах господарської діяльності підприємця автомобілів KIA Cerato д.н.з АР НОМЕР_6 та KIA Cerato д.н.з. НОМЕР_3, подорожні листи службового легкового автомобіля за періоди з січня 2011 по грудень 2012 року, реєстри подорожніх листів службового легкового автомобіля за вказаний період.

Щодо віднесення до складу витрат вартості кондиціонеру (монтаж та монтажні матеріали для кондиціонера).

Суд апеляційної інстанції, підтверджуючи правомірність податкового повідомлення-рішення у цій частині, висновувався з того, що кондиціонер не є основним засобом у розумінні пункту 14.1.138 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач у 2011 році придбав у ФОП ОСОБА_2 кондиціонер вартістю 2 599 грн., а також здійснював витрати на його монтаж та матеріали.

Верховний Суд не погоджується з такими висновками суду апеляційної інстанції, оскільки в основу податкового повідомлення-рішення покладено висновок податкового органу про невикористання такого кондиціонера у власній господарській діяльності, а не про протиправне віднесення до складу витрат його вартості внаслідок того, що він не відноситься до основних засобів.

Судом апеляційної інстанції лише процитовано положення підпункту 14.1.138 пункту 14.1 статі 14 Податкового кодексу України і не вказано з яких підстав суд дійшов висновку, що кондиціонер не є основним засобом, а витрати на його придбання та ремонт не можуть бути віднесені до складу витрат суб'єкта господарської діяльності.

Верховний Суд погоджується з позицією суду апеляційної інстанції про те, що в розумінні положень цієї норми Податкового кодексу України та Положень (стандарту) бухгалтерського обліку 7 «Основні засоби», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 27 квітня 2000 року № 92, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 18 травня 2000 року за №288/4509, є нормативно-правовим актом в розумінні статті 117 Конституції України, підлягає застосування як джерело права за положеннями частини другої статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України, придбаний позивачем кондиціонер не є основним засобом, разом з тим, витрати з його придбання, монтажу та матеріали правомірно віднесені позивачем до складу витрат з огляду на доведеність позивачем його використання у господарській діяльності.

Щодо витрат на придбання монітора та персонального комп'ютера.

Судом першої інстанції встановлено, що придбані позивачем у листопаді 2012 року монітор LG Flatron LCD E2242C та персональний комп'ютер ROMA ALFA 310.0115 використовувались останнім для складання та подачі в електронному вигляді податкових документів.

Суд апеляційної інстанції, підтверджуючи цей факт та вказуючи, що податковим органом, як в акті перевірки, так і під час судового розгляду справи, жодних доводів невикористання позивачем монітора LG Flatron LCD E2242C та персонального комп'ютера ROMA ALFA 310.0115 не наведено, приходить до висновку про безпідставне віднесення їх вартості до складу витрат.

Верховний Суд вважає такий висновок помилковим з огляду на доведеність позивачем здійснення господарської діяльності з використанням придбаного майна.

Суд вважає, що відсутність складу податкових правопорушень покладених податковим органом в основу прийняття спірного податкового повідомлення - рішення доводить протиправність визначення грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб та застосування штрафних (фінансових) санкцій з цього податку і як наслідок унеможливлює прийняття позиції податкового органу про правомірність прийняття ним спірного податкового повідомлення - рішення.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 351, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2015 року у справі № 808/7090/13 - скасувати в частині відмови у задоволенні позову щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 19 серпня 2013 року № в частині збільшення грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у сумі 11 595 грн. 95 коп. та застосування штрафних (фінансових) санкції у розмірі 2 899 грн. 65 коп.

Прийняти нову постанову у цій частині.

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 19 серпня 2013 року № в частині збільшення грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у сумі 11 595 грн. 95 коп. та застосування штрафних (фінансових) санкції у розмірі 2 899 грн. 65 коп. - задовольнити, визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 19 серпня 2013 року № в цій частині.

В іншій частині постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2015 року у справі № 808/7090/13 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Р.Ф.Ханова

Судді: І.А.Гончарова

І.Я.Олендер