Справа № 754/5854/18
Суддя: Лісовська О. В.
Дата ухвалення: 2018-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Номер провадження 2-а/754/467/18
Справа №754/5854/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2018 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Лісовської О.В.

за участю секретаря - Грей О.П.

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до поліцейського роти № 4 батальйону № 4 полку № 1 Управління патрульної поліції в м. Києві Скаковець Юрія Миколайовича про скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_2 звернулася до суду з адміністративним позовом до відповідача поліцейського роти № 4 батальйону № 4 полку № 1 УПП в м. Києві Скаковець Ю.М. про визнання протиправною та скасування постанови інспектора, мотивуючи свої вимоги тим, що 02.05.2018 року відносно неї винесено постанову про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 140 КпАП України у вигляді штрафу у розмірі 510, 00 грн. Дану постанову позивачка вважає незаконною, зважаючи на те, що табличка до дорожнього знаку було встановлено готельним господарством "Поділ Плаза" у 2006 році, що було погоджено з Департаментом ДАІ МВС України, вона особисто до встановлення даної таблички не має жодного відношення. Також вказує про те, що встановлення фішок на тротуарі, про що за++значено у постанові, не потребує жодних узгоджень, оскільки це обумовлено дотриманням ПДР та правил пожежної безпеки. На підставі викладеного позивачка звертається до суду з даним позовом, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову серія ВР № 132057 від 02.05.2018 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 140 КпАП України у вигляді штрафу у розмірі 510, 00 грн.

30.08.2018 року до суду надійшов Відзив на адміністративний позов, в якому відповідач заперечує проти задоволення позову, мотивуючи це тим, що постанова була винесена з дотриманням діючого законодавства, вина особи доведена, а тому підстав для задоволення позову немає.

У судовому засіданні представник позивачки повністю підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з?явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутність відповідача, за наявних у справі матеріалів.

Вислухавши пояснення представника позивачки, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

Судом встановлено, що 02.05.2018 року поліцейським роти № 4 батальйону № 4 полку № 1 УПП в м. Києві Скаковець Ю.М. винесено постанову про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 140 КпАП України у вигляді штрафу у розмірі 510, 00 грн.

Згідно постанови, ОСОБА_2 02.05.2018 року о 12 годині 00 хвилин, будучи менеджером у готельному господарстві "Поділ Плаза", допустила самовільне встановлення технічних засобів організації дорожнього руху (встановлення фішок та табличок до дорожнього знаку "Для авто Поділ Плаза"), при цьому не мала відповідного узгодження з органами Національної поліції чи місцевої державної влади, чим порушила п. 8.12 Правил дорожнього руху та вчинила правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 140 КпАП України.

У своїх позовних вимогах ОСОБА_2 вказує про те, що встановлення таблички було здійснено готельним господарством за узгодженням з органами ДАІ у 2006 році, вона до встановлення таблички не має жодного відношення. При цьому встановлення фішок поряд з готелем не є порушенням ПДР. На підставі викладеного позивач просить позов задовольнити, постанову про притягнення її до адміністративної відповідальності скасувати.

Кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності (ст.. 68 Конституції України).

Особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Провадження в справах про адміністративне правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про адміністративне правопорушення (ст.. 8 КпАП України).

Відповідно до ст. 280 КпАП України орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов?язаний з?ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом?якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з?ясувати всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Підставою притягнення до адміністративної відповідальності є вчинення адміністративного правопорушення.

Згідно із ст. 9 КпАП України адміністративним правопорушенням визнається протиправна винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

При складанні протоколу та прийнятті постанови інспектором патрульної служби повинно бути з?ясовано всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, але встановлені при розгляді справи обставини свідчать про неналежне з?ясування всіх обставин інспектором, що призвело до прийняття неправильного рішення по справі.

Відповідно до вимог ст.. 222 КпАП України органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху (ч. 2 ст. 140 КпАП). Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Частиною 2 статті 140 КпАП України передбачена відповідальність за порушення визначеного законодавством порядку погодження з уповноваженим підрозділом Національної поліції встановлення рекламо носіїв, технічних засобів організації дорожнього руху, проведення будь-яких робіт на автомобільних дорогах, вулицях, залізничних переїздах; розроблення проектної документації на будівництво, реконструкцію і ремонт автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів та об'єктів дорожнього сервісу; здійсненні пасажирських перевезень за встановленими маршрутами руху транспортних засобів загального користування.

Відповідно до п. 8.12 ПДР забороняється самовільно встановлювати, знімати, пошкоджувати чи закривати дорожні знаки, технічні засоби організації дорожнього руху (втручатись в їх роботу), розташовувати плакати, афіші, рекламні носії та встановлювати пристрої, які можуть бути прийняті за знаки та інші пристрої регулювання дорожнього руху або можуть погіршити їх видимість чи ефективність, осліпити учасників дорожнього руху, відволікати їхню увагу і поставити під загрозу безпеку дорожнього руху.

Пунктом 8.4 "Е" ПДР передбачено таблички до дорожніх знаків. Вони уточнюють або обмежують дію знаків, разом з якими вони встановлені.

При цьому п. 3.21 ПДР визначено, що з органами Національної поліції узгоджуються: розміщення в смугах відведення автомобільних доріг або червоних лініях міських вулиць і доріг та їх штучних спорудах кіосків, павільйонів, рекламо носіїв, пересувних торговельних пунктів, а також на прилеглих територіях, будинках, спорудах адміністративних приміщень підприємств, установ та організацій; умови та порядок руху колон у складі більш як п'яти механічних транспортних засобів; порядок буксирування двох і більше транспортних засобів; органами Національної поліції узгоджуються також інші питання забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачені законодавчими актами.

З наведених норм чинного законодавства вбачається, що на відповідних осіб покладено обов'язок у разі встановлення відповідних знаків погоджувати їх з уповноваженим підрозділом Національної поліції.

Так, з письмових матеріалів справи вбачається, що встановлення таблички до дорожнього знаку "Р" - стоянка здійснено готельним господарством "Поділ Плаза" у 2006 році за погодженням з Департаментом державтоінспекції МВС України, КП "Київдорсервіс" та КП по паркуванню транспортних засобів "Поділпарксервіс" Подільської РДА, що підтверджується Схемою розміщення місць паркування за адресою: м. Київ, вул. Костянтинівська, 7-А.

Таким чином, висновок відповідача про самовільне встановлення таблички до дорожнього знаку "Для авто Поділ Плаза" спростовується вищевказаними письмовими доказами.

Щодо встановлення біля готелю фішок, то слід зазначити наступне.

Слід відзначити, що встановлення фішок на тротуарі, згідно діючого законодавства, не потребує будь-яких погоджень з органами Національної поліції, тобто такі дії не можуть бути кваліфіковані як адміністративне правопорушення, за яке передбачена відповідальність ч. 2 ст. 140 КпАП України.

Крім того, встановлення фішок було обумовлено дотриманням правил пожежної безпеки.

Так, відповідно до п. 1.16 Правил пожежної безпеки в Україні, затверджених наказом МВС від 30.12.2014 року № 1417 забороняється стоянка транспорту у наскрізних проїздах будівель, на відстані менше 10 м від в'їзних воріт на територію об'єктів, менше 5 м від пожежних гідрантів, забірних пристроїв водо джерел, пожежного обладнання та інвентарю, на поворотних майданчиках тупикових проїздів. У зазначених місцях встановлюються (вивішуються) відповідні заборонні знаки.

Аналогічні положення містяться і в п. 15. 9, 15.10 ПДР України, де вказано, що зупинка та стоянка забороняється ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду.

Як встановлено при розгляді справи, фішки були встановлені як заборонний знак щодо стоянки транспортних засобів напроти в'їзних воріт на територію готелю, задля забезпечення безперешкодного в'їзду спеціального транспорту, що свідчить про відсутність у діях позивачки порушення ПДР.

Щодо суб'єкта вчинення правопорушення, то судом встановлено наступне.

Як вже зазначалося вище, органи Національної поліції розглядають, крім іншого, справи про адміністративні правопорушення правил дорожнього руху та правил, що забезпечують безпеку руху транспорту.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

У свою чергу, як це передбачено ст. 280 КпАП України, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов?язаний з?ясувати, зокрема, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

За змістом ст. 140 КпАП України суб'єктом даного правопорушення може бути посадова особа, відповідальна за забезпечення безпеки дорожнього руху при утриманні автомобільних доріг і вулиць тощо.

Як встановлено судом, позивачка ОСОБА_2 на момент винесення постанови працювала менеджером у готельному господарстві "Поділ Плаза". При цьому до її посадових обов'язків не входили питання по забезпеченню безпеки дорожнього руху, що свідчить про те, що позивачка не є належною посадовою особою, яка має нести відповідальність за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 140 КпАП України.

При винесенні постанови відповідачем не було перевірено обсяг посадових обов'язків позивачки, не долучено до матеріалів справи будь-яких документів на підтвердження того, що вона є належним суб'єктом для притягнення до адміністративної відповідальності. Не було таких доказів надано і під час розгляду даної справи.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст. 251 КАС України доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Слід зазначити, що вищезазначена правова норма визначає ряд фактичних даних на основі яких посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КпАП України. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Проте, на виконання вимог чинного законодавства, зокрема, вищезазначених правових положень та Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року, в матеріалах справи не міститься жодного належного доказу вчинення позивачкою ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 140 КпАП України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Таким чином, суд приходить до висновку, що дії відповідача щодо винесення постанови про накладення адміністративного стягнення не відповідають вимогам чинного законодавства, а тому оскаржувана постанова від 02.05.2018 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності є протиправною та підлягає скасуванню.

Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 1 ст. 6 КАС України).

Верховенство права є найважливішим принципом правової держави. Змістом цього принципу є пріоритет (тобто верховенство) людини, її прав та свобод, які визнаються найвищою соціальною цінністю в Україні. Цей принцип закріплено у ст. 3 Конституції України.

Окрім того, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Як зазначено у п. 4.1 Рішення Конституційного суду України від 02.11.2004 року " 15-рп/2004 суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях визначив окремі ознаки принципу верховенства права у розбудові національних систем правосуддя та здійсненні судочинства, яких мають дотримуватись держави - члени Ради Європи, що підписали Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Суд при вирішенні даної справи бере до уваги правову позицію Європейського суду з прав людини, що викладена у справі "Пономарьов проти України" (пункт 40 мотивувальної частини рішення від 3 квітня 2008 року), в якому Суд наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, що гарантовано п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду.

У справі "Сокуренко і Стригун проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 Конвенції не зобов'язує держав - учасників Конвенції створювати апеляційні чи касаційні суди. Однак там, де такі суди існують, необхідно дотримуватись гарантій, визначених у статті 6 (пункт 22 мотивувальної частини рішення від 20 липня 2006 року).

З урахуванням вищевикладеного та встановлених по справі обставин суд приходить до висновку, що доводи позивачки знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, а тому позовні вимоги є підставними та обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 6, 8, 9, 19, 77, 241-247 Кодексу адміністративного судочинства України, Кодексом України про адміністративні правопорушення, Правилами дорожнього руху України, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до поліцейського роти № 4 батальйону № 4 полку № 1 Управління патрульної поліції в м. Києві Скаковець Юрія Миколайовича про скасування постанови - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову серія ВР № 132057 від 02.05.2018 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 140 КпАП України у вигляді штрафу у розмірі 510, 00 грн.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного адміністративного суду через Деснянський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з моменту проголошення.

Позивач - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, адреса: АДРЕСА_1.

Відповідач - Скаковець Юрій Миколайович, ІНФОРМАЦІЯ_2, адреса: АДРЕСА_2

Повний текст рішення виготовлений 13 вересня 2018 року.

Головуючий: