Справа № 815/4829/17
Суддя: Домусчі Л. В.
Дата ухвалення: 2018-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/4829/17
Провадження № 2-а/522/859/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2018 року м. Одеса

Приморський районний суд міста Одеса

у складі:головуючого судді Домусчі Л.В.,

за участі секретаря судового засідання - Вадуцкої В.І.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради про визнання нечинним та скасування розпорядження, стягнення заробітної плати,

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду 20.09.2017 року звернувся ОСОБА_1 з позовом до Одеської міської ради, заявивши такі позовні вимоги:

- визнати розпорядження № 821К від 05.07.2017 року Одеської міської ради нечинним та скасувати;

- стягнути на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату з моменту звільнення.

Позивач свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 03.04.2018 року він був прийнятий на роботу до управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради на посаду провідного спеціаліста. Позивач зазначає, що розпорядженням міського голови від 05.07.2017 року № 821К його було звільнено з посади провідного спеціаліста відділу документального та інформативного забезпечення управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради у зв'язку з вступом на військову службу 29 червня 2017 року відповідно до п. 3 ст. 36 КЗпП України. Посилаючись на положення п. 3 ст. 36, ст. 119 КЗпП України позивач вважає, що розпорядження від 05.07.2017 року № 821К є незаконним, так як він вступив на військову службу в особливий період за контрактом, а тому це розпорядження підлягає скасуванню. Вказуючи про незаконність звільнення, ОСОБА_1 заявлено вимогу про стягнення на його користь середньої заробітної плати з моменту звільнення.

Ухвалою суду від 25.09.2017 року провадження у справі відкрите.

Ухвалою суду від 25.10.2017 року було задоволено клопотання представника відповідача та ухвалено передати дану справу за підсудністю до Приморського районного суду м. Одеси.

Справа надійшла до провадження судді ОСОБА_3

У зв`язку з рішенням Дисциплінарної палати від 22.11.2017 року № 3723/3дп/15-17 про притягнення до дисциплінарної відповідальності та внесення подання Вищої Ради Правосуддя про звільнення ОСОБА_3 з посади судді Приморського районного суду м. Одеси, на підставі наказу керівника апарату суду Німас І.Я. від 08.12.2017 року № 218/а про передачу нерозглянутих справ, та на підставі службової записки секретаря судового засідання Шеян І.В., з метою дотримання розумних строків розгляду справи, недопущення порушень законних прав та інтересів громадян та законних інтересів сторін по справі, здійснено повторний авто розподіл справи.

Справа 16.02.2018 року надійшла до провадження судді Домусчі Л.В..

Ухвалою суду від 05.02.2018 року справа прийнята до розгляду та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

До суду 05.03.2018 року надійшов відзив від Одеської міської ради, згідно якого просили відмовити у задоволенні позову у повному обсязі (а.с.88-95).

Ухвалою суду від 16.04.2018 року задоволено клопотання представника відповідача та витребувано з Одеського прикордонного загону (І категорії) Південного регіонального управління (І категорії) Державної прикордонної служби України (м. Одеса, вул. Левітана, 113) належним чином завірені копії таких документів: повного тексту наказу начальника Одеського прикордонного загону (І категорії) Південного регіонального управління (І категорії) Державної прикордонної служби України №211-ОС від 29.06.2017 року; документів з особової справи ОСОБА_1: послужного списку, анкети та автобіографії; зобов'язано Одеський прикордонний загін (І категорії) Південного регіонального управління (І категорії) Державної прикордонної служби України надати інформацію до Приморського районного суду м. Одеси до 21.05.2018 року.

Між тим, ухвала суду від 16.04.2018 року про витребування доказів не була виконана, документи суду не надані. Одеський прикордонний загін (І категорії) Південного регіонального управління (І категорії) Державної прикордонної служби України не повідомив суду причини невиконання ухвали суду та неподання доказів.

Ухвалою суду від 24.05.2018 року уточнену позовну заяву ОСОБА_1 повернуто заявнику; у задоволені заяви ОСОБА_1 про заміну відповідача з Одеської міської ради на голову Одеської міської ради Труханова Геннадія Леонідовича відмовлено; також у задоволені заяви ОСОБА_1 про залучення співвідповідачів директора Юридичного департаменту Одеської міської ради, Юридичний департамент Одеської міської ради відмовлено; у задоволені заяви ОСОБА_1 про залучення третьої особи Одеського прикордонного загону відмовлено.

У судове засідання 04.09.2018 року позивач не з'явився, хоча був повідомлений належним чином про час, дату та місце розгляду справи, та подав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Позивач у судове засідання не з'явився, був сповіщений про час та місце розгляду справи належним чином, надав до суду заяву, згідно якої просив справу розглядати за його відсутності.

Представник відповідача Вінюков В.М. (по довіреності від 20.02.2018 року) у судове засідання 04.09.2018 року не прибув, надав до суду заяву про проведення судового засідання за його відсутності та просив відмовити у задоволенні позову з урахуванням їх відзиву від 05.03.2018 року. Зокрема, з посиланням на положення Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», Положення про юридичний департамент Одеської міської ради, затвердженого рішенням Одеської міської ради від 28 лютого 2011 року № 384-VІ (у редакції згідно із рішенням Одеської міської ради від 03.02.2016 року № 248-VII), представник відповідача вказував, що до повноважень безпосередньо сільських, селищних, міських рад не належить прийняття на службу в органи місцевого самоврядування на посади працівників органів місцевого самоврядування, а ОСОБА_1 був прийнятий на роботу згідно із розпорядженням Одеського міського голови від 26.04.2017 року № 496 К та працював до дати звільнення у юридичному департаменті Одеської міської ради - виконавчому органі Одеської міської ради - окремому органі місцевого самоврядування, а не безпосередньо в Одеській міській раді, і розпорядження від 05.07.2017 року № 821К про звільнення ОСОБА_1 прийнято Одеським міським головою, а не Одеською міською радою. Крім того, зазначав, що в Одеської міської ради відсутні повноваження проводити розрахунки із виплати заробітної плати з позивачем, який з міської радою у трудових правовідносинах не перебував, та міська рада не є розпорядником коштів згідно із бюджетним законодавством. Крім того, представник відповідача вказував, що позивачем не заявлено позовну вимогу про поновлення його на роботі, що, виходячи з приписів ч. 2 ст. 235 КЗпП України, на його думку, унеможливлює прийняття рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

У відповідності до ч.4, 5 ст. 250 КАС України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, ухвалення рішення, винесеного без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

З 10.09.2018 року по 14.09.2018 року суддя перебувала у відрядження на навчання.

У зв'язку з цим, датою складення цього судового рішення є 17 вересня 2018 року.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що розпорядженням Одеського міського голови від 26.04.2017 року № 496 К «Про призначення ОСОБА_1» позивача було призначено на посаду провідного спеціаліста відділу документального та інформативного забезпечення управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради з 03.05.2017 року, як такого, що пройшов за конкурсом (а.с.129).

З огляду на це,суд відхиляє доводи позивача про його прийняття на роботу 03.04.2017 року, як вказано у позові, адже це спростовується матеріалами справи.

Згідно з витягом з наказу начальника Одеського прикордонного загону (І категорії) Південного регіонального управління (І категорії) Державної прикордонної служби України від 29.06.2017 року № 211-ОС, відповідно до п. 1 ст. 20 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» громадянина ОСОБА_1 за його особистою заявою від 29.06.2017 року прийнято на військову службу за контрактом осіб рядового складу, зараховано до списків особового складу загону та поставлено на всі види забезпечення, йому присвоєно військове звання «солдат» та призначено на посаду механіка групи з ремонту та обслуговування технічних засобів охорони державного кордону відділення інженерного облаштування державного кордону інженерно-технічного відділу, ВОС-752256Р, 2 тарифний розряд (а.с.139).

Також згідно із цим наказом передбачено укладання з ОСОБА_1 контракту про проходження військової служби в Державній прикордонній службі України осіб рядового складу, терміном на 3 (три) роки, з 29 червня 2017 року по 28 червня 2020 року.

Факт перебування позивача на військовій службі підтверджується наданою ним до позову копією контракту про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, укладеного між начальником 26 прикордонного загону (І категорії) Південного регіонального управління (І категорії) Державної прикордонної служби України підполковником Лаврентьєвим С.А. та ОСОБА_1 терміном на 3 (три) роки, з 29 червня 2017 року по 28 червня 2020 року (а.с.6-7).

Проте, як вбачається зі змісту копії цього контракту, згідно із ним громадянин України ОСОБА_1 добровільно вступає на військову службу за контрактом і бере на себе зобов'язання протягом дії цього контракту проходити військову службу на посадах осіб сержантського і старшинського складу на умовах і в порядку, встановлених Положенням про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, іншими нормативно-правовими актами, що визначають проходження військової служби, та цим контрактом.

Таким чином, положення, наведені у наданій суду копії контракту, суперечать положенням витягу з наказу начальника Одеського прикордонного загону (І категорії) Південного регіонального управління (І категорії) Державної прикордонної служби України від 29.06.2017 року № 211-ОС, і не передбачають проходження ОСОБА_1 військової служби в Державній прикордонній службі України на посадах осіб рядового складу, адже визначають обов'язок ОСОБА_1 проходити військову службу саме на посадах осіб сержантського і старшинського складу, що, однак, не відповідає його військовому званню. Оригінал контракту суду не наданий, а Одеським прикордонним загоном (І категорії) Південного регіонального управління (І категорії) Державної прикордонної служби України ухвалу суду від 16.04.2018 року про витребування доказів не виконано.

Водночас, суд враховує, що сторони за розглядом справи визнали факт та не заперечують того, що ОСОБА_1 проходить військову службу в Одеському прикордонному загоні (І категорії) Південного регіонального управління (І категорії) Державної прикордонної служби України.

Розпорядженням Одеського міського голови від 05.07.2017 року № 821К «Про звільнення ОСОБА_1» позивача було звільнено з посади провідного спеціаліста відділу документального та інформативного забезпечення управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради, відповідно до п. 3 ст. 36 КЗпП України, 27 червня 2017 року, що, відповідно, спростовує викладене у позові про звільнення позивача 29 червня 2017 року.

Підставами для прийняття розпорядження від 05.07.2017 року № 821К слугували подання директора юридичного департаменту Одеської міської ради від 05.07.2017 року № 58К та витяг з наказу начальника Одеського прикордонного загону (І категорії) Південного регіонального управління (І категорії) Державної прикордонної служби України від 29.06.2017 року № 211-ОС.

Згідно зі ст. 20 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» крім загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України, служба в органах місцевого самоврядування припиняється на підставі і в порядку, визначених Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», цим та іншими законами України, а також у разі: порушення посадовою особою місцевого самоврядування Присяги, передбаченої статтею 11 цього Закону; порушення умов реалізації права на службу в органах місцевого самоврядування (стаття 5 цього Закону); виявлення або виникнення обставин, що перешкоджають перебуванню на службі, чи недотримання вимог, пов'язаних із проходженням служби в органах місцевого самоврядування (стаття 12 цього Закону); досягнення посадовою особою місцевого самоврядування граничного віку перебування на службі в органах місцевого самоврядування (стаття 18 цього Закону).

Згідно з п. 3 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є призов або вступ працівника або власника - фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім випадків, коли за працівником зберігаються місце роботи, посада відповідно до частин третьої та четвертої статті 119 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 119 КЗпП України за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову.

Згідно зі ст. 20 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» рішення про припинення служби в органах місцевого самоврядування може бути оскаржено посадовою особою місцевого самоврядування у порядку, визначеному законом.

З оскаржуваного розпорядження від 05.07.2017 року № 821К судом встановлено, що останнє прийняте не зазначеним в позові відповідачем - Одеською міською радою, а Одеським міським головою Трухановим Геннадієм Леонідовичем.

Згідно із ч. 1 ст. 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Згідно із ч. 1 ст. 5 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» система місцевого самоврядування включає: територіальну громаду; сільську, селищну, міську раду; сільського, селищного, міського голову; виконавчі органи сільської, селищної, міської ради; старосту; районні та обласні ради, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст; органи самоорганізації населення.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» представницький орган місцевого самоврядування - виборний орган (рада), який складається з депутатів і відповідно до закону наділяється правом представляти інтереси територіальної громади і приймати від її імені рішення.

Згідно із ч. 1 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Виключна компетенція сільських, селищних, міських рад визначена статтею 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та іншими законами.

З урахуванням викладених положень законодавства суд приходить до висновку, що до повноважень безпосередньо сільських, селищних, міських рад не належить прийняття на службу в органи місцевого самоврядування на посади працівників органів місцевого самоврядування та їх звільнення, адже це є виключною компетенцією міського голови, який прийняв оскаржуване розпорядження, але позовні вимоги до якого з дотриманням вимог та порядку, встановлених КАС України, позивачем заявлені не були.

Матеріалами справи підтверджується, що з 03.05.2017 року по 27.06.2017 року ОСОБА_1 працював у юридичному департаменті Одеської міської ради на посаді провідного спеціаліста відділу документального та інформативного забезпечення управління державної реєстрації.

Відповідно до Положення про юридичний департамент Одеської міської ради, затвердженого рішенням Одеської міської ради від 28 лютого 2011 року № 384-VІ (у редакції згідно із рішенням Одеської міської ради від 03.02.2016 року № 248-VII) (Положення № 384-VІ), юридичний департамент Одеської міської ради є виконавчим органом Одеської міської ради.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виконавчі органи рад - органи, які відповідно до Конституції України та цього Закону створюються сільськими, селищними, міськими, районними в містах (у разі їх створення) радами для здійснення виконавчих функцій і повноважень місцевого самоврядування у межах, визначених цим та іншими законами.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування є юридичними особами і наділяються цим та іншими законами власними повноваженнями, в межах яких діють самостійно і несуть відповідальність за свою діяльність відповідно до закону.

Згідно із п. 1.5. Положення № 384-VІ юридичний департамент Одеської міської ради є юридичною особою, може відкривати рахунки в органах Державного казначейства України, має гербову печатку, штампи і бланки з власною назвою.

Таким чином, ОСОБА_1 був прийнятий на роботу та працював до дня звільнення саме у юридичному департаменті Одеської міської ради - тобто виконавчому органі Одеської міської ради - окремому органі місцевого самоврядування, а не безпосередньо в Одеській міській раді, що свідчить про необґрунтованість позовних вимог до останньої і про неналежного відповідача, який суд за своєю ініціативою не вправі замінювати

Водночас, позовні вимоги до юридичного департаменту Одеської міської ради з дотриманням встановлених КАС України вимог та порядку позивачем заявлені також не були.

Таким чином, суд приходить до висновку, що Одеською міською радою, яка не приймала оскаржуване розпорядження, законні права та інтереси позивача не порушені, а тому у задоволенні позовної вимоги про визнання нечинним та скасування розпорядження № 821К від 05.07.2017 року Одеської міської ради суд відмовляє.

Що стосується позовних вимог про стягнення середньої заробітної плати з моменту звільнення, то суд зазначає наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Отже, вимоги щодо виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідними від вимог про поновлення на роботі.

Водночас, позивачем з дотриманням встановлених КАС України вимог та порядку такі вимоги не заявлялися. Крім того, позивачем не наведено правових підстав, які передбачають стягнення середньої заробітної плати з моменту звільнення.

З огляду на це, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог про стягнення середньої заробітної плати з моменту звільнення слід також відмовити.

Вирішуючи спір, суд, з огляду на принципи рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, диспозитивності та змагальності, зважаючи на необхідність справедливого, неупередженого та своєчасного вирішення спору, враховує, що позивач повинен був знати до подання позову та до першого судового засідання у справі за правилами спрощеного провадження про існування підстав для пред'явлення позовних вимог до Одеського міського голови та до юридичного департаменту Одеської міської ради відповідно.

Згідно із ч. 1 ст. 8 КАС України усі учасники судового процесу є рівними перед законом і судом. Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

За таких обставин, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, на підставі наданих сторонами доказів, з урахуванням встановлених обставин, суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Одеської міської ради в повному обсязі.

Керуючись ст. 19, 63 Конституції України, Законом України «Про місцеве самоврядування», ст.ст. 2, 14, 19-20, 22, 48, 72-77, 118, 192, ч. 3 ст. 194, 205, 227-228, ч.4 ст.229, 241-246, 250, 294 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1, місце проживання АДРЕСА_1) до Одеської міської ради (, місцезнаходження м. Одеса, пл.. Думська, буд.1) про визнання нечинним та скасування розпорядження, стягнення заробітної плати - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного адміністративного суду через Приморський районний суд м. Одеси протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено 17.09.2018 року.

Суддя: Домусчі Л.В.