Справа № 822/565/18
Суддя: Кузьмишин В.М.
Дата ухвалення: 2018-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 822/565/18

Головуючий у 1-й інстанції: Петричкович А.І.

Суддя-доповідач: Кузьмишин В.М.

20 вересня 2018 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Кузьмишина В.М.

суддів: Боровицького О. А. Сушка О.О. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Мирошниченко С.О.,

представника позивача: ОСОБА_2

представника відповідача: Варибок Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 16 квітня 2018 року (прийняте у м. Хмельницькому і складене у повному обсязі 26 квітня 2018 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області про визнання протиправною та скасування відмови та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

в лютому 2018 року позивач звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області про визнання протиправною відмову, оформлену листом № С-23355/0-13148/6-17 від 02 жовтня 2017 року щодо надання ОСОБА_5 дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,0000 га. з метою подальшої передачі у власність для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів Нетечинецької сільської ради Віньковецього району Хмельницької області; зобов'язання відповідача надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,0000 га. з метою подальшої передачі у власність для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів Нетечинецької сільської ради Віньковецього району Хмельницької області.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 16 квітня 2018 року позов задоволено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 16 квітня 2018 року та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

В судовому засіданні представник відповідача підтримала вимоги, викладені в апеляційній скарзі, та просила їх задовольнити. Представник позивача заперечила проти задоволення апеляційної скарги і просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, заслухавши представника позивача та представника відповідача, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Так, як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами адміністративної справи, 13.06.2017 позивач як учасник антитерористичної операції звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області із заявою та додатками до неї, в якій просив надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності орієнтовною площею 2,0 га. з метою подальшої передачі йому безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту Нетечинецької сільської ради Віньковецького району Хмельницької області.

Листом Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 11.07.2017 №330/0-9376/6-17 позивача повідомлено, що у зв'язку з великим надходженням заяв від учасників АТО та членів сімей загиблих учасників управлінням формується перелік заяв учасників АТО в порядку черговості їх надходження, тому про результат розгляду клопотання буде проінформовано додатково.

23.08.2017 ОСОБА_5 знову звернувся до відповідача з листом щодо розгляду заяви у встановлений строк та прийняття відповідного рішення, оскільки пройшло 2-а місяці з часу звернення із заявою про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою, але рішення по цій заяві не прийнято, що порушує його права. У цій заяві він знову просить надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності орієнтовною площею 2,0 га. з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту Нетечинецької сільської ради Віньковецького району Хмельницької області.

Згідно з листом від 02.10.2017 за № С-23355/0-13148/6-17 відповідач вважає, що заява позивача від 13 червня 2017 року розглянута по суті та по ній прийнято рішення від 11.07.2017 року. Відповідач вказує, що земельна ділянка включена до земельних ділянок, які зарезервовано для учасників АТО, створено списки, які оновлюються, а надання земельної ділянки буде можливим тільки після включення земельної ділянки до ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, які можуть бути передані у власність у поточному кварталі в межах норм безоплатної приватизації на території відповідного району.

Не погодившись із вказаним, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Крім того, під час судового розгляду судом першої інстанції було встановлено, що позивач вже звертався до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області із заявою від 01.12.2016, в якій просив надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності орієнтовною площею 2,0 га, з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту Карачієвецької сільської ради Віньковецького району Хмельницької області.

Відповідно до наказу Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області №22-611-СГ від 11.01.2017 надано дозвіл ОСОБА_5 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,0 га. у власність за межами населених пунктів Карачієвецької сільської ради Віньковецького району Хмельницької області.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не довів, що при розгляді заяви та прийнятті рішення у формі листа від 02.10.2017 року він діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, встановлений законом. Крім того, суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, визнавши протиправним та скасувавши наказ Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 11.01.2017 року № 22-611- СГ, оскільки він, на думку суду, не може бути реалізований позивачем.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції по суті спору, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Частиною 2 цієї статті передбачено, що набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до частини 3 цієї статті безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Так, стаття 121 ЗК України повторює, закріплене Конституцією України, право кожного громадянина України отримати безоплатно земельну ділянку із земель державної або комунальної власності в межах, порядку та за умов визначених законом.

Стаття 118 ЗК України визначає порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами.

У відповідності до ч. ч. 6, 7 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Тобто, вказаними положеннями ст. 118 ЗК України визначено виключні підстави для надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, або ж відмови у наданні такого дозволу. При цьому перелік підстав для відмови в надані дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає. Така відмова має бути мотивована.

Пунктом "б" ч. 1 ст. 121 ЗК України передбачено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 га.

Згідно з ч. 4 ст. 122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою вказаної статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Відповідно до оскаржуваного рішення у формі листа від 02.10.2017 за № С-23355/0-13148/6-17 позивачу фактично відмовлено у розгляді його заяви від 13.06.2017 про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності орієнтовною площею 2,0000 га з метою подальшої передачі у власність для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів Нетечинецької сільської ради Віньковецького району Хмельницькій області з підстав, не передбачених ЗК України. При цьому суд зауважує, що заяву позивача потрібно було вирішити у такі способи: 1) надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; 2) надати мотивовану відмову у його наданні, - з підстав, які прямо передбачені статтею 118 ЗК України, чого відповідачем зроблено не було.

Правомірність оскаржуваної відмови відповідач також обґрунтовує наказом №174 від 06.09.2017 "Про включення земельних ділянок до переліку земельних ділянок зарезервованих для учасників АТО" і наказом № 198 від 02.10.2017 "Про включення земельних ділянок до Переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення, права на які пропонуються на земельних торгах", чому суд першої інстанції надає критичну оцінку, а колегія суддів погоджується з таким висновком. Ці накази, на думку суду, взаємозаперечуючі, адже в одному наказі вирішено зарезервувати землю для учасників АТО, а в другому цю ж землю вирішено продавати. При цьому, жодних об'єктивних доказів, які би свідчили про реалізацію цих наказів суду не надано, як і не спростовано право позивача, який має статус учасника бойових дій, отримати землю в порядку, визначеному ЗК України.

Що стосується доводів апелянта щодо реалізації позивачем свого права на отримання дозволу на розробку проекту землеустрою у зв'язку з існуванням наказу Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 11.01.2017 року та неправомірного його скасування, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, наказом Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області №22-611-СГ від 11.01.2017 надано дозвіл ОСОБА_5 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 2.0 га. у власність за межами населених пунктів Карачієвецької сільської ради Віньковецького райому Хмельницької області. Однак, як встановлено в судом першої інстанції, про нього позивач не знав, а на землю, на яку претендував ОСОБА_5, за межами населених пунктів Карачієвецької сільської ради Віньковецького району Хмельницької області іншим громадянам - ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 були передані земельні ділянки, згідно з копіями наказів, наданих суду. Тобто, позивачу надано дозвіл на розробку проекту землеустрою на ділянку, яка фактично передана іншим громадянам, і тому суд апеляційної інстанції погоджується, що цей наказ №22-611-СГ від 11.01.2017 не може бути ним реалізований.

Згідно з ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Що стосується позовних вимог про зобов'язання надати відповідний дозвіл, та доводів відповідача про те, що суд не вправі приймати рішення з питань, віднесених до виключної компетенції державних органів, колегія суддів зазначає наступне.

Зобов'язання судом суб'єкта владних повноважень вчинити певні дії, які належать до його компетенції, не буде привласненням судом собі таких повноважень і функцій відповідача, оскільки суд в цьому разі не вирішує питання надання дозволу на розробку проекту землеустрою, а лише зобов'язує його діяти у спосіб та в межах повноважень, визначених ст.118 ЗК України.

При цьому, засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. Так, при розгляді справи було б неприйнятно враховувати право на ефективний засіб захисту, а саме, запобігання порушенню або припиненню порушення з боку суб'єкта владних повноважень, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права, без його практичного застосування. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося б примусове виконання рішення.

Отже, зважаючи на вище зазначене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв законне рішення зобов'язавши відповідача діяти у спосіб та в межах повноважень встановлених законом, та у повному обсязі захистив його порушене право, вийшовши за межі його позовних вимог

Частиною 1 ст. 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 16 квітня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 20 вересня 2018 року.

Головуючий Кузьмишин В.М.

Судді Боровицький О. А. Сушко О.О.