Справа № 826/6886/18
Суддя: Патратій О.В.
Дата ухвалення: 2018-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

13 вересня 2018 року № 826/6886/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Патратій О.В., за участі секретаря судового засідання Князєвої А.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Дочірнього підприємства "Київське обласне дорожнє управління"

Відкритого акціонерного товариства "Державна автомобільна компанія

"Автомобільні дороги України"

до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

від 18.10.2017р. №

за участю представників сторін:

позивач: Гетьман Т.В.

відповідач: Рибак А.Ю.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Дочірнє підприємства "Київське обласне дорожнє управління" Відкритого акціонерного товариства "Державна автомобільна компанія "Автомобільні дороги України" звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (далі - відповідач), в якому просило суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 18.10.2017р. № .

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на порушення відповідачем вимог чинного податкового законодавства України при прийнятті оскаржуваного рішення. Зокрема, у зв'язку з перебуванням позивача у процедурі банкрутства, в останнього були відсутні кошти для своєчасного поповнення електронного рахунку в системі електронного адміністрування ПДВ, а отже він з об'єктивних підстав не мав можливості здійснити реєстрацію податкових накладних та розрахунки коригування до податкових накладних у строки, встановлені положенням пункту 201.10 статті 201 ПК України.

Також, на думку позивача, відповідно до підпункту 129.3.3 пункту 129.3 статті 129 ПК України у разі впровадження мораторію на задоволення вимог кредиторів пеня не нараховується. Таким чином, у діянні позивача відсутні ознаки податкового правопорушення, передбаченого статтею 109 ПК України, а отже відповідачем було помилково накладено на позивача штрафні санкції, передбачені пунктом 120-1.1 статті 120-1 ПК України.

Крім того, на думку позивача ППР № було прийняте відповідачем з порушенням відповідного строку для такого прийняття, а отже поза межами його компетенції.

Відповідач проти позову заперечив повністю з підстав, викладених в письмових запереченнях на позовну заяву. Зокрема, відповідач зазначає, що актом перевірки були встановлені порушення позивачем норми податкового законодавства, передбачені ст. 1201, а податковим повідомленням-рішенням відповідно застосовано штрафні санкції до позивача, а отже, відповідач діяв правомірно.

Як зазначає відповідач, позивач в позовній заяві жодним чином не спростовує висновок податкового органу про порушення граничних строків реєстрації податкових накладних, а лише посилається, як на підставу неможливості зареєструвати податкові накладні в стоки встановлені п. 201.10 ст. 201 ПК України на те, що позивач перебував в процедурі банкрутства та в останнього були відсутні кошти для поповнення електронного рахунку в системі електронного адміністрування ПДВ. Разом з цим Податковий кодекс України не регулює питання погашення податкових зобов'язань або стягнення податкового боргу з осіб, на яких поширюються судові процедури, визначені Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", з банків, на які поширюються норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", та погашення зобов'язань зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, зборів на обов'язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій (пункт 1.3 статті 1 Податкового кодексу України). Будь-які питання оподаткування не можуть встановлюватися або змінюватися іншими законами країни, крім законів, що містять виключно положення, щодо внесення змін до Кодексу та/або положення, які встановлюють відповідальність за порушення норм податкового законодавства (пункт 7.3 статті 7 Податкового кодексу України).

13.09.2018р. в судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав. Представник відповідача проти позову заперечив.

Дослідивши матеріали справи, Окружним адміністративним судом міста Києва встановлено, що Головним управлінням Державної фіскальної служби у м. Києві було проведено камеральну перевірку Дочірнього підприємства "Київське обласне дорожнє управління" Відкритого акціонерного товариства "Державна автомобільна компанія "Автомобільні дороги України" щодо своєчасності реєстрації податкових накладних та розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - ЄРПН).

За наслідками проведення вищезазначеної податкової перевірки відповідачем був складений Акт від 13.09.2017 № 7451/26-15-12-07-20/33096517, у якому було зазначено, шо позивачем порушено граничні строки реєстрації таких податкових накладних та розрахунків коригування до податкових накладних: № 1/28 від 04.01.2017; № 2/28 від 04.01.2017; № 1/29 від 12.01.2017; № 3/28 від 12.01.2017; № 4/28 від 12.01.2017; № 5/28 від 12.01.2017; № 6/28 від 17.01.2017; № 7/28 від 17.01.2017; № 8/28 від 17.01.2017; № 9/28 від 17.01.2017; № 1/18 від 18.01.2017; № 2/27 від 19.01.2017; № 4/16 від 19.01.2017; № 1/2 від 20.01.2017; № 10/28 від 23.01.2017; № 11/28 від 23.01.2017; № 2/29 від 23.01.2017; № 3/27 від 23.01.2017; №4/27 від 23.01.2017; № 1/26 від 25.01.2017; № 5/16 від 25.01.2017; № 12/28 від 26.01.2017; № 12/28 від 26.01.2017; № 3/19 від 26.01.2017; № 4/19 від 26.01.2017; № 2/2 від 27.01.2017; № 4/22 від 27.01.2017; № 5/27 від 27.01.2017; № 1/30 від 30.01.2017; № 13/28 від 30.01.2017; № 14/28 від 30.01.2017; № 2/25 від 30.01.2017; № 1 від 31.01.2017; № 1/13 від 31.01.2017; № 1/13 від 31.01.2017; № 10/13 від 31.01.2017; № 10/25 від 31.01.2017; № 10/27 від 31.01.2017; № 11/25 від 31.01.2017; № 11/27 від 31.01.2017; № 12/13 від 31.01.2017; № 12/27 від 31.01.2017; № 13/13 від 31.01.2017; № 14/13 від 31.01.2017; № 15/28 від 31.01.2017; № 16/28 від 31.01.2017; № 17/28 від 31.01.2017; № 18 28 від 31.01.2017; № 19/28 від 31.01.2017; № 2 від 31.01.2017; № 2/13 від 31.01.2017; № 2 26 від 31.01.2017; № 2/30 від 31.01.2017; № 20/28 від 31.01.2017; № 24/28 від 31.01.2017; № 25/28 від 31.01.2017; № 26/28 від 31.01.2017; № 27/28 від 31.01.2017; № 28/28 від 31.01.2017; № 3/13 від 31.01.2017; № 4/13 від 31.01.2017; № 3/2 від 31.01.2017; № 3/25 від 31.01.2017; № 3/29 від 31.01.2017; № 4/13 від 31.01.2017; № 4/14 від 31.01.2017; № 4/2 від 31.01.2017; № 4/29 від 31.01.2017; № 5/13 від 31.01.2017; № 5/14 від 31.01.2017; № 5/2 від 31.01.2017; № 5/25 від 31.01.2017; №&? ; 5/29 від 31.01.2017; № 5/30 від 31.01.2017; № 6/2 від 31.01.2017; № 6/25 від 31.01.2017; № 7/13 від 31.01.2017; № 7/19 від 31.01.2017; № 7/2 від 31.01.2017; № 7/25 від 31.01.2017; № 7/29 від 31.01.2017; № 7/30 від 31.01.2017; № 8/14 від 31.01.2017; № 8/19 від 31.01.2017; № 9/13 від 31.01.2017; № 9/19 від 31.01.2017; № 9/25 від 31.01.2017; № 9/27 від 31.01.2017; № 17/13 від 04.02.2017; № 1/14 від 06.02.2017; № 2/14 від 06.02.2017; № 2/26 від 07.02.2017; № 1/3 від 07.02.2017; № 1/30 від 09.02.2017; № 2/30 від 09.02.2017; № 18/13 від 10.02.2017; № 3/14 від 10.02.2017; № 1/28 від 13.02.2017; № 2 28 від 13.02.2017; № 3/28 від 15.02.2017; № 4/28 від 15.02.2017; № 5/28 від 15.02.2017; № 6/28 від 15.02.2017; № 7/28 від 15.02.2017; № 6/26 від 17.02.2017; № з/зо від 17.02.2017; № 19/13 від 22.02.2017; № 20/13 від 23.02.2017; № 1 від 28.02.2017; № 1/29 від 28.02.2017; № 10/30 від 28.02.2017; № 16/29 від 28.02.2017; № 2 від 28.02.2017; № 2/29 від 28.02.2017; № 21/13 від 28.02.2017; № 25/27 від 28.02.2017; № 27/27 від 28.02.2017; № 27/28 від 28.02.2017; № 28/27 від 28.02.2017; № 3/29 від 28.02.2017; № 4/30 від 28.02.2017; № 5/30 від 28.02.2017; № 6/26 від 28.02.2017; № 8 від 28.02.2017; № 8/30 від 28.02.2017; № 9 від 28.02.2017; № 1 від 01.03.2017; № 1/29 від 01.03.2017; № 2/29 від 01.03.2017; № 2/30 від 01.03.2017; № 3/30 від 01.03.2017; № 3/29 від 09.03.2017; № 4/29 від 09.03.2017; № 5/30 від 28.03.2017; № 11/30 від 31.03.2017; № 12/30 від 31.03.2017; № 13/30 від 31.03.2017; № 14/30 від 31.03.2017; № 15/30 від 31.03.2017; № 16/30 від 31.03.2017; № 17/30 від 31.03.2017; № 18/30 від 31.03.2017; № 19/30 від 31.03.2017; № 3 від 31.03.2017; № 4 від 31.03.2017; № 5/30 від 31.03.2017; № 6/30 від 31.03.2017; № 9/30 від 31.03.2017; № 1/26 від 06.04.2017; № 2/26 від 06.04.2017; № 63/27 від 06.04.2017; № 64/27 від 06.04.2017; № 4/26 від 07.04.2017; № 1 від 10.04.2017; № 1/29 від 12.04.2017; № 2/29 від 12.04.2017; № 9/16 від 12.04.2017; № 5/19 від 19.04.2017; № 1 від 20.04.2017; № 10/22 від 20.04.2017; № 3/26 від 20.04.2017; № 4/17 від 20.04.2017; № 5/25 від 20.04.2017; № 8//28 від 20.04.2017; № 11/22 від 21.04.2017; № 3/13 від 24.04.2017; № 5/2 від 24.04.2017; № 6/2 від 24.04.2017; № 9 28 від 24.04.2017; № 10/28 від 25.04.2017; № 12/22 від 25.04.2017; № 10/16 від 26.04.2017; № 12/35 від 26.04.2017; № 8/19 від 26.04.2017; № 10/25 від 27.04.2017; № 11/28 від 27.04.2017; № 12/28 від 27.04.2017; № 4/13 від 27.04.2017; № 7/2 від 27.04.2017; № 10/19 від 28.04.2017; № 10/2 від 28.04.2017; № 11/16 від 28.04.2017; № 11/19 від 28.04.2017; № 11/2 від 28.04.2017; № 12/16 від 28.04.2017; № 12/2 від 28.04.2017; № 13/2 від 28.04.2017; № 13/28 від 28.04.2017; № 14/28 від 28.04.2017; № 15/28 від 28.04.2017; № 2 30 від 28.04.2017; № 4/36 від 28.04.2017; № 8/14 від 28.04.2017; № 8/26 від 28.04.2017; № 9 14 від 28.04.2017; № 9/19 від 28.04.2017; № 9/2 від 28.04.2017; № 1/15 від 30.04.2017; № 10/13 від 30.04.2017; № 10/30 від 30.04.2017; № 11/13 від 30.04.2017; № 11/25 від 30.04.2017; № 12/13 від 30.04.2017; № 12/19 від 30.04.2017; № 12/25 від 30.04.2017; № 13/13 від 30.04.2017; № 13/19 від 30.04.2017; № 13/25 від 30.04.2017; № 13/35 від 30.04.2017; № 14/13 від 30.04.2017; № 14/2 від 30.04.2017; № 14/25 від 30.04.2017; № 14/35 від 30.04.2017; № 15/13 від 30.04.2017; № 15/25 від 30.04.2017; № 15/35 від 30.04.2017; № 16/13 від 30.04.2017; № 16/22 від 30.04.2017; № 16/25 від 30.04.2017; № 16/28 від 30.04.2017; № 16/35 від 30.04.2017; № 17/13 від 30.04.2017; № 17/22 від 30.04.2017; № 17/25 від 30.04.2017; № 17/28 від 30.04.2017; № 18/13 від 30.04.2017; № 18/25 від 30.04.2017; № 19/13 від 30.04.2017; № 2/15 від 30.04.2017; № 20/13 від 30.04.2017; № 20/28 від 30.04.2017; № 21/13 від 30.04.2017; № 21/28 від 30.04.2017; № 22/28 від 30.04.2017; № 23/28 від 30.04.2017; № 24/28 від 30.04.2017; № 25/28 від 30.04.2017; № 26/28 від 30.04.2017; № 27/28 від 30.04.2017; № 3 від 30.04.2017; № 3/15 від 30.04.2017; № 3/30 від 30.04.2017; № 4 від 30.04.2017; № 4/29 від 30.04.2017; № 4/30 від 30.04.2017; № 5 від 30.04.2017; № 6/13 від 30.04.2017; № 67/27 від 30.04.2017; № 7/13 від 30.04.2017; № 7/30 від 30.04.2017; № 8/30 від 30.04.2017; № 1/30 від 01.05.2017; № 1/25 від 04.05.2017; № 1/14 від 05.05.2017; № 1/18 від 05.05.2017; № 1/19 від 05.05.2017; № 1/28 від 05.05.2017; № 1/29 від 05.05.2017; № 2/28 від 05.05.2017; № 2/30 від 05.05.2017; № 3/28 від 05.05.2017; № 3/30 від 05.05.2017; № 1/22 від 10.05.2017; № 2/25 від 10.05.2017; № 3/25 від 10.05.2017; № 4/28 від 10.05.2017; № 3/19 від 11.05.2017; № 5/28 від 11.05.2017; № 2/29 від 12.05.2017; № 4/19 від 12.05.2017; № 1/26 від 15.05.2017; № 1/12 від 16.05.2017; № 3/12 від 16.05.2017; № 5/25 від 16.05.2017; № 5/25 від 16.05.2017; № 6/28 від 16.05.2017; № 1/13 від 17.05.2017; № 3/22 від 17.05.2017; № 6/35 від 17.05.2017; № 68/27 від 18.05.2017; № 8/25 від 18.05.2017; № 2/13 від 19.05.2017; № 3/13 від 19.05.2017; № 4/13 від 19.05.2017; № 7/28 від 19.05.2017; № 5 19 від 22.05.2017; № 7/10 від 22.05.2017; № 8/28 від 22.05.2017; № 1/23 від 23.05.2017; № 2 23 від 23.05.2017; № 72/27 від 23.05.2017; № 5/22 від 24.05.2017; № 6/22 від 24.05.2017; ./о 7/22 від 24.05.2017; № 8/22 від 24.05.2017; № 9/22 від 24.05.2017; № 10/22 від 25.05.2017; № 11/22 від 25.05.2017; № 12/22 від 25.05.2017; № 6/19 від 25.05.2017; № 8/10 від 25.05.2017; № 2/26 від 26.05.2017; № 6/13 від 26.05.2017; № 6/16 від 26.05.2017; № 7/13 від 26.05.2017; № 74/27 від 26.05.2017; № 9/10 від 26.05.2017; № 10/25 від 29.05.2017; № 75/27 від 29.05.2017; № 8/30 від 29.05.2017; № 10/28 від 30.05.2017; № 11/25 від 30.05.2017; № 11/35 від 30.05.2017; № 12/25 від 30.05.2017; № 13/35 від 30.05.2017; № 7/16 від 30.05.2017; № 9/30 від 30.05.2017; № 1 від 31.05.2017; № 10/13 від 31.05.2017; № 10/14 від 31.05.2017; № 10/30 від 31.05.2017; № 11/28 від 31.05.2017; № 12/13 від 31.05.2017; № 12/28 від 31.05.2017; № 12/30 від 31.05.2017; № 13/13 від 31.05.2017; № 13/14 від 31.05.2017; № 13/22 від 31.05.2017; № 13/25 від 31.05.2017; № 13/28 від 31.05.2017; № 14/14 від 31.05.2017; № 14/22 від 31.05.2017; № 14/25 від 31.05.2017; № 14/28 від 31.05.2017; № 14/30 від 31.05.2017; № 14/35 від 31.05.2017; № 15/25 від 31.05.2017; № 15/28 від 31.05.2017; № 15/35 від 31.05.2017; № 16/13 від 31.05.2017; № 16/25 від 31.05.2017; № 16/28 від 31.05.2017; № 16/35 від 31.05.2017; № 17/13 від 31.05.2017; № 17/25 від 31.05.2017; № 17/28 від 31.05.2017; № 17/35 від 31.05.2017; № 18/13 від 31.05.2017; № 18/25 від 31.05.2017; № 18/28 від 31.05.2017; № 18/35 від 31.05.2017; № 19/13 від 31.05.2017; № 19/28 від 31.05.2017; № 2 від 31.05.2017; № 20/13 від 31.05.2017; № 20/25 від 31.05.2017; № 20/28 від 31.05.2017; № 21/13 від 31.05.2017; № 21/25 від 31.05.2017; № 22/13 від 31.05.2017; № 23/28 від 31.05.2017; № 24/13 від 31.05.2017; № 25/13 від 31.05.2017; № 25/28 від 31.05.2017; № 26/13 від 31.05.2017; № 26/28 від 31.05.2017; № 27/13 від 31.05.2017; № 28/13 від 31.05.2017; № 29/13 від 31.05.2017; № 30/13 від 31.05.2017; № 2/14 від 31.05.2017; № 4/26 від 31.05.2017; № 6/29 від 31.05.2017; № 9/19 від 31.05.2017; № 7/26 від 31.05.2017; № 76/27 від 31.05.2017; № 78/27 від 31.05.2017; № 79/27 від 31.05.2017; № 8/13 від 31.05.2017; № 8/16 від 31.05.2017; № 8/19 від 31.05.2017; № 8/26 від 31.05.2017; № 80/27 від 31.05.2017; № 83/27 від 31.05.2017; № 84/27 від 31.05.2017; № 89/27 від 31.05.2017; № 9/13 від 31.05.2017; № 9/14 від 31.05.2017; № 9/19 від 31.05.2017; № 1 від 01.06.2017; № 1/28 від 05.07.2017; № 2/28 від 05.07.2017; № З 28 від 07.07.2017; № 4/28 від 07.07.2017; № 5/28 від 10.07.2017; № 1/8 від 11.07.2017; № 5 28 від 12.07.2017; № 2/18 від 13.07.2017; № 3/12 від 17.07.2017; № 7/2 від 17.07.2017; № 9 2 від 17.07.2017; № 11/2 від 18.07.2017; № 7/28 від 18.07.2017; № 12/2 від 19.07.2017; № 8 19 від 19.07.2017; № 8/28 від 19.07.2017; № 9/19 від 20.07.2017; № 9/28 від 20.07.2017; № 10/19 від 21.07.2017; № 13/22 від 21.07.2017; № 5/35 від 21.07.2017; № 10/28 від 24.07.2017; № 15/22 від 24.07.2017; № 8/3 від 24.07.2017; № 12/19 від 25.07.2017; № 16/22 від 25.07.2017; № 18/2 від 25.07.2017; № 19/2 від 25.07.2017; № 4/3 від 25.07.2017; № 109/27 від 26.07.2017; № 11/28 від 26.07.2017; № 12/28 від 26.07.2017; № 13/28 від 26.07.2017; № 14/28 від 26.07.2017; № 18/22 від 26.07.2017; № 17/19 від 27.07.2017; № 42/10 від 27.07.2017; № 44/10 від 27.07.2017; № 45/10 від 27.07.2017; № 15/28 від 28.07.2017; № 16/28 від 28.07.2017; № 17/28 від 28.07.2017; № 6/35 від 28.07.2017; № 7/35 від 28.07.2017; № 10/35 від 31.07.2017; № 11/13 від 31.07.2017; № 11/35 від 31.07.2017; № 13/13 від 31.07.2017; № 14/13 від 31.07.2017; № 14/25 від 31.07.2017; № 15/25 від 31.07.2017; № 16/25 від 31.07.2017; № 17/25 від 31.07.2017; № 18/25 від 31.07.2017; № 19/28 від 31.07.2017; № 20/19 від 31.07.2017; № 20/25 від 31.07.2017; № 20/28 від 31.07.2017; № 21/19 від 31.07.2017; № 21/25 від 31.07.2017; № 22/19 від 31.07.2017; № 22/2 від 31.07.2017; № 22/25 від 31.07.2017; № 22/28 від 31.07.2017; № 23/13 від 31.07.2017; № 23/19 від 31.07.2017; № 23/2 від 31.07.2017; № 23/28 від 31.07.2017; № 24/13 від 31.07.2017; № 24/2 від 31.07.2017; № 24/28 від 31.07.2017; № 25/2 від 31.07.2017; № 25/28 від 31.07.2017; № 26/2 від 31.07.2017; № 26/28 від 31.07.2017; № 27/28 від 31.07.2017; № 28/28 від 31.07.2017; № 29/28 від 31.07.2017; № 30/28 від 31.07.2017; № 34/28 від 31.07.2017; № 35/28 від 31.07.2017; № 36/28 від 31.07.2017; № 5/30 від 31.07.2017; № 7/18 від 31.07.2017; № 8/35 від 31.07.2017; № 9/35 від 31.07.2017.

На підставі вищезазначеного Акту перевірки № 7451/26-15-12-07-20/33096517 відповідачем було складено податкове повідомлення-рішення № від 18.10.2017 яким було накладено на позивача штрафні санкції за пунктом 120-1.1 статті 120-1 ПК України у таких розмірах:

- за затримку реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних до 15 календарних днів - у розмірі 490 929,03 грн;

- за затримку реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних від 16 до 30 календарних днів - у розмірі 24 934,77 грн;

- за затримку реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних від 31 до 60 календарних днів - у розмірі 298 044,83 грн;

- за затримку реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних на 61 календарний день і більше - у розмірі 300 533,33 грн.

Загальна сума штрафу склала 1 114 441,95 грн.

Не погоджуючись з такими діями відповідача позивач і звернувся з даним позовом.

Оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд приходить до наступних висновків.

Згідно з пп. 14.1.60 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) Єдиний реєстр податкових накладних - це реєстр відомостей щодо податкових накладних та розрахунків коригування, який ведеться центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, в електронному вигляді згідно з наданими платниками податку на додану вартість електронними документами.

Відповідно до п. 201.1 ст. 201 ПК України на дату виникнення податкових зобов'язань платник податку зобов'язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Разом з тим, згідно з п. 201.10 ст. 201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Податкові накладні, які не надаються покупцю, а також податкові накладні, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних. Датою та часом надання податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронному вигляді до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, є дата та час, зафіксовані у квитанції. Якщо надіслані податкові накладні та/або розрахунки коригування сформовано з порушенням вимог, передбачених відповідно пунктом 201.1 статті 201 та/або пунктом 192.1 статті 192 цього Кодексу, протягом операційного дня продавцю/покупцю надсилається квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі про неприйняття їх в електронному вигляді із зазначенням причин. Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних здійснюється не пізніше п'ятнадцяти календарних днів, наступних за датою їх складання.

Відповідно до п. 11 підрозділу 2 роз. ХХ «Перехідні положення» ПК України, з 1 лютого 2015 року реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних підлягають всі податкові накладні та розрахунки коригування до податкових накладних (у тому числі які не надаються покупцю, виписані за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування) незалежно від розміру податку на додану вартість в одній податковій накладній/розрахунку коригування.

Аналізуючи зазначені норми, суд зазначає, що на дату виникнення податкових зобов'язань платник податку зобов'язаний реєструвати податкові накладі та/або розрахунки коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних не пізніше п'ятнадцяти календарних днів, наступних за датою їх складання.

Відповідно до пункту 120-1.1 статті 120-1 Податкового кодексу України порушення платниками податку на додану вартість граничних термінів реєстрації податкових накладних, що підлягають наданню покупцям - платникам податку на додану вартість, та розрахунків коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, встановлених статтею 201 цього Кодексу, тягнуть за собою накладення на платників податку на додану вартість, на яких відповідно до вимог статей 192 та 201 цього Кодексу покладено обов'язок щодо такої реєстрації, штрафу в розмірі: 10 відсотків від суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення терміну реєстрації до 15 календарних днів; 20 відсотків від суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення терміну реєстрації від 16 до 30 календарних днів; 30 відсотків від суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення терміну реєстрації від 31 до 60 календарних днів; 40 відсотків від суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення терміну реєстрації на 61 і більше календарних днів.

Відповідальність платника податку, передбачена пунктом 120-1.1 статті 120-1 Податкового кодексу України, діє з 01.01.2015 року.

Як вбачається з позовної заяви позивач жодним чином не спростовує висновок податкового органу про порушення граничних строків реєстрації податкових накладних, а лише посилається, як на підставу неможливості зареєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних в стоки встановлені п. 201.10 ст. 201 ПК України на те, що позивач перебував в процедурі банкрутства та в останнього були відсутні кошти для поповнення електронного рахунку в системі електронного адміністрування ПДВ.

Згідно з наявною у матеріалах справи копією ухвали Господарського суду міста Києва від 09.09.2011р. у справі №44/258-б порушено провадження у справі про банкрутство дочірнього підприємства «Київське обласне дорожнє управління» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів. Зупинено виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів, строк виконання яких настав до введення мораторію). Зупинено заходи, спрямовані на забезпечення виконання цих зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), застосованих до прийняття рішення проведення мораторію. Мораторій на задоволення вимог кредиторів не поширюється на виплату заробітної плати, аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної здоров'ю та життю громадян, авторської винагороди, а також на задоволення вимог кредиторів, що виникли у зв'язку з зобов'язаннями боржника в процедурах розпорядження майном боржника та санації. Мораторій діє на весь час провадження справи про банкрутство.

У відповідності до статті 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (тут і надалі у редакції, яка діяла станом на момент введення мораторію на задоволення вимог кредиторів), мораторій на задоволення вимог кредиторів - зупинення виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), застосованих до прийняття рішення про введення мораторію.

Згідно з частиною четвертою статті 12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з порушенням провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду. Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів: забороняється стягнення на підставі виконавчих документів та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до законодавства; не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, податків і зборів (обов'язкових платежів).

З аналізу вищенаведених норм права вбачається, що дія мораторію поширюється лише на задоволення вимог конкурсних кредиторів.

Це означає, що під час дії мораторію зупиняється виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів, термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припиняються заходи, спрямовані на забезпечення виконання цих зобов'язань.

Стосовно зобов'язань поточних кредиторів, то за цими зобов'язаннями, згідно з загальними правилами, нараховується неустойка (штраф, пеня), застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів).

За своєю правовою природою фінансові та економічні санкції є додатковими зобов'язаннями, похідними від основного зобов'язання.

Таким чином, оскільки мораторій не зупиняє виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), які виникли після введення мораторію, введення останнього не припиняє заходів, спрямованих на їх забезпечення.

Також наведені норми Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» регулюють правовідносини, які виникли між боржником і кредиторами у зв'язку з неспроможністю боржника виконати після настання встановленого строку існуючі зобов'язання і спрямовані на відновлення платоспроможності боржника або його ліквідацію з метою здійснення заходів щодо задоволення визнаних судом вимог кредиторів.

З порушенням провадження у справі про банкрутство не пов'язується завершення підприємницької діяльності боржника, він має право укладати угоди, у нього можуть виникати нові зобов'язання.

З огляду на наведене можна дійти висновку, що дія мораторію поширюється лише на задоволення вимог конкурсних кредиторів. Що стосується зобов'язань поточних кредиторів, то за цими зобов'язаннями згідно із загальними правилами нараховується неустойка (штраф, пеня), застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів).

За своєю правовою природою фінансові та економічні санкції є додатковими зобов'язаннями, які забезпечують належне виконання основного і є похідними від нього.

Таким чином, оскільки мораторій не зупиняє виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), які виникли після його введення, то не припиняє і заходів, спрямованих на їх забезпечення.

Невиконання таких зобов'язань є правопорушенням. Тому нарахування санкцій, застосування заходів забезпечення за невиконання зазначених зобов'язань та примусове стягнення на підставі виконавчих документів коштів на виконання таких грошових зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також штрафних санкцій, ґрунтується на законі.

Наведену правову позицію неодноразового висловлював Верховний Суд України у постановах від 25.06.2011 № 21-113а11, від 11.06.2012 №21-179а12 та від 09.07.2013 у справі №21-178а13, від 23.05.2006 у справі №21-104во05, від 07.11.2006 у справах № 21-772во06 і № 21-772во06 та від 04.07.2011 у справі № 21-144а11, від 02.12.2014 у справі № 21-543а14.

Враховуючи те, що допущене Дочірнім підприємством "Київське обласне дорожнє управління" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" порушення вимог Податкового кодексу України мало місце після введення мораторію на задоволення вимог кредиторів, суд вважає, що Головне управління Державної фіскальної служби України правомірно застосувало до платника податків штрафні санкції.

Що стосується посилання позивача на порушення відповідачем десятиденного строку визначеного ст. 86.8 ПК України на прийняття податкового повідомлення-рішення, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 86.8 ст. 86.8 ПК України податкове повідомлення-рішення приймається керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу протягом десяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків, його представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції, акта перевірки у порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень, а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки та/або додаткових документів, поданих у порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки та/або додаткових документів - протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень та/або додаткових документів і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків.

Судом встановлено, що Акт перевірки № 7451/26-15-12-07-20/33096517 датований 13.09.2017р., а оскаржуване податкове повідомлення-рішення № прийнято 18.10.2017р.

Водночас, як пояснив в судовому засіданні представник Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення № 789, відповідно до якого Акт перевірки № 7451/26-15-12-07-20/33096517 був отриманий відповідачем 18.09.2017р., з невідомих відповідачу причин повернувся на адресу Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві з значим запізненням, у зв'язку з чим і був порушений десятиденний строк.

Проте суд вважає, що у даному випадку таке порушення не може бути окремою та єдиною підставою для визнання податкового повідомлення-рішення протиправним. Зазначене порушення не може спростувати факт здійсненого податкового правопорушення.

Аналогічна правова позиція була висловлена також Верховним Судом у постанові від 27 лютого 2018 року № К/9901/3795/17 (справа №808/918/17).

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, з'ясувавши фактичні обставини справи та проаналізувавши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись статтями 77, 139, 241-246, 250, 255, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Суддя О.В. Патратій

Дата складання повного тексту рішення - 17 вересня 2018 року