Справа № 823/2153/18
Суддя: В.О. Гаврилюк
Дата ухвалення: 2018-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2018 року справа № 823/2153/18

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гаврилюка В.О.,

секретар судового засідання - Попельнуха Ю.І.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідачів - Назаренко В.В.,

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України, управління Державної міграційної служби України в Черкаській області про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач) подав позов до Державної міграційної служби України (далі - відповідач-1), управління Державної міграційної служби України в Черкаській області (далі - відповідач-2) в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Державної міграційної служби України про скасування посвідки на постійне місце проживання в Україні ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, а саме пункт 11 (п.п.11.1-11.3) наказу Державної міграційної служби України "Про скасування деяких рішень про видачу посвідок на постійне проживання" за № 58 від 03.04.2018 року.

- визнати протиправною бездіяльність управління Державної міграційної служби України в Черкаській області щодо не розгляду по суті заяви ОСОБА_1 від 05.05.2014 року про обмін посвідки на постійне проживання у зв'язку із досягненням 45-ти річного віку.

- зобов'язати управління Державної міграційної служби України в Черкаській області вчинити дії, а саме розглянути ОСОБА_1 заяву про обмін посвідки на постійне проживання від 05.05.2014 та провести обмін посвідки на постійне проживання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, серії ЧР №11888, виданої СГІРФО УМВС України в Черкаській області від 26.06.2007року у зв'язку із досягненням мною 45-річного віку.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що рішення Державної міграційної служби України про скасування посвідки на постійне місце проживання в Україні є протиправним, оскільки органом міграційної служби не було встановлено обставин, які б надавали правові підстави посадовій особі ДМС України скасувати посвідку та вилучити її в позивача, згідно положень передбачених пунктами 17-20 Порядку оформлення і видачі посвідки на постійне місце проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.03.2012 № 251.

Також, позивач зазначає, що в матеріалах справи, яка зберігається в УДМС в Черкаській області, знаходиться заява позивача, яка датована 05.05.2014 року, хоча в дійсності позивач звертався із проханням про проведення обміну посвідки на постійне проживання у зв'язку із досягненням 45-ти річного віку, до управління міграційної служби в Черкаській області ще у серпні 2013 році.

Незважаючи на те, що позивачем до заяви були додані всі необхідні документи згідно вимог, передбачених п. 15 Порядку № 251 та було дотримано всіх процедурних питань, а також підстав для відмови у обміні посвідки, які передбачено у п. 17 вказаного Порядку № 251 міграційним органом встановлено не було, звернення позивача залишилося так і не розглянутим по сьогодні, а відповідно і не було проведено обміну посвідки позивача, у встановленому законом порядку.

При цьому, позивач зазначає, що така протиправна бездіяльність управління ДМС в Черкаській області суперечить вимогам Тимчасового порядку розгляду заяв для оформлення посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання затвердженого наказом МВС України від 15.07.2013 року № 681.

В письмовому відзиві на адміністративний позов відповідачі просили в його задоволенні відмовити повністю, зазначивши при цьому, що особа без громадянства ОСОБА_1 21.02.2007 року звернувся до ВСГІРФО Смілянського МРВ УМВС України в Черкаській області із заявою про оформлення посвідки на постійне місце проживання, оскільки прибув в Україну на постійне місце проживання в 1995 та зареєстрував своє місце проживання на території України по паспорту колишнього СРСР зразка 1974 року.

26.06.2007 відповідно до пункту 1 статті 4 Прикінцевих положень Закону України "Про імміграцію", ВСГІРФО УМВС України в Черкаській області ОСОБА_1 був документований посвідкою на постійне місце проживання в Україні серії НОМЕР_2.

05.05.2014 позивач звернувся до Смілянського РВ УДМС України в Черкаській області із заявою про обмін посвідки на постійне місце проживання в Україні у зв'язку із досягненням 45-ти річного віку.

03 квітня 2018 року наказом Державної міграційної служби України № 58 скасовано рішення відділу СГІРФО УМВС в Черкаській області від 26.06.2007 про видачу посвідки на постійне проживання особи без громадянства ОСОБА_1, посвідку на постійне місце проживання серії ЧР № НОМЕР_3 від 26.06.2007 визнати недійсною та такою, що підлягає вилученню. Даний наказ прийнятий відповідно до висновку УДМС України в Черкаській області від 27.02.2018, згідно якого встановлено, що на дату подання заяви позивач втратив паспорт колишнього СРСР зразка 1974 року та зареєстрованим на території України не значився, тому документований посвідкою на постійне місце проживання всупереч законодавству України.

Відповідачі також звертають увагу суду, що з матеріалів справи № 06878 про документування посвідкою на постійне проживання в Україні особи без громадянства ОСОБА_1 виявлено розбіжності в номері паспорту колишнього СРСР зразка 1974 року.

Відповідачі зазначають, що діяли на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з дотриманням принципів адміністративної процедури, загальні критерії якої закріплені в частині третій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, прийнято правомірне та обґрунтоване рішення про скасування посвідки на постійне проживання ОСОБА_1.

Ухвалою судді Черкаського окружного адміністративного суду від 06.06.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено судове засідання на 02 липня 2018 року.

Усною ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 02.07.2018, занесеною до протоколу судового засідання, відкладено підготовче засідання до 30.07.2018.

03 липня 2018 року представник відповідачів подав до суду супровідний лист про приєднання до матеріалів справи додаткових письмових доказів.

Усною ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 30.07.2018, занесеною до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 03.08.2018.

Усною ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 03.08.2018, занесеною до протоколу судового засідання, оголошено перерву в судовому засідання до 27.08.2018.

Усною ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 27.08.2018, занесеною до протоколу судового засідання, оголошено перерву в судовому засідання до 03.09.2018.

В судовому засіданні 03.09.2018 позивач та його представник просили адміністративний позов задовольнити повністю, а представник відповідачів - відмовити в його задоволенні повністю.

Заслухавши пояснення позивача та представників сторін, повно, всебічно, об'єктивно дослідивши надані у справі докази, надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов до такого висновку.

Суд встановив, що 20.02.2007 позивач звернувся до відділу служби громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб УМВС України в Черкаській області із заявою, в якій просив оформити посвідку на постійне місце проживання в Україні та 26.06.2007 отримав посвідку на постійне проживання серії ЧР № НОМЕР_3 відповідно до пункту 1 статті 4 Прикінцевих положень Закону України "Про імміграцію".

Дана підстава передбачає, що вважаються такими, що мають дозвіл на імміграцію в Україну іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну на постійне проживання до набрання чинності цим законом і мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 відмітку про прописку або отримали посвідку на проживання в Україні.

05.05.2014 позивач звернувся до Смілянського РВ УДМС України в Черкаській області із заявою про обмін посвідки на постійне проживання в Україні у зв'язку із досягненням 45-ти річного віку.

27 лютого 2018 року начальником УДМС України в Черкаській обалсті затверджено висновок за результатами розгляду матеріалів справи особи без громадянства ОСОБА_1 про документування посвідкою на постійне проживання в Україні, згідно якого, зокрема встановлено, що на дату подання заяви ОСОБА_1 паспорт колишнього СРСР зразка 1974 втратив та зареєстрованим на території України не значився, тому документований посвідкою на постійне проживання всупереч законодавству України.

На момент подачі документів на документування посвідкою на постійне місце проживання в Україні ОСОБА_1 інших підстав не мав, що підтверджується поясненням заявника від 12.05.2014.

А тому даним висновком визнано, що рішення відділу ГІРФО УМВС України у Черкаській області від 21.02.2007 про видачу посвідки на постійне проживання особі без громадянства ОСОБА_1 прийняте з порушенням вимог Закону України "Про імміграцію".

Вказаний висновок разом із матеріалами справи про видачу посвідки надіслано до Державної міграційної служби для підготовки проекту наказу Голови ДМС про скасування рішення про видачу посвідки та визнання її недійсною.

Наказом № 58 від 03 квітня 2018 року відповідно до підпунктів 18, 25 пункту 10 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 360, та абзацу третього пункту 2.9 Тимчасового порядку розгляду заяв для оформлення посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженого наказом МВС від 15.07.2013 № 681, на підставі висновку УДМС у Черкаській області від 27.02.2018 стосовно ОСОБА_1 Державна міграційна служба України, зокрема, скасувала повністю рішення відділу СГІРФО УМВС в Черкаській області від 26.06.2007 про видачу посвідки на постійне проживання особи без громадянства ОСОБА_1.

11 квітня 2018 року управління державної міграційної служби України в Черкаській області листом № 7101.3/4564-18 від 11.04.2018 повідомило директора Департаменту у справах іноземців та осіб без громадянства ОСОБА_5, що УДМС України в Черкаській області здійснено вилучення вищевказаної посвідки. У судовому засіданні представник відповідачів підтвердив факт вилучення оригіналу посвідки та його знаходження у матеріалах справи позивача в УДМС України в Черкаській області.

Вирішуючи спір по суті суд зазначає, що відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в'їзду в Україну та виїзду з України визначає Закон України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22 вересня 2011 року № 3773-VI (далі - Закон №3773-VI).

Відповідно до пунктів 8, 17статті 1 Закону № 3773-VI іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають в Україні, - іноземці та особи без громадянства, які отримали посвідку на постійне проживання, якщо інше не встановлено законом.

Посвідка на постійне проживання - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні.

Згідно з частиною 1 статті 4 Закону № 3773-VI іноземці та особи без громадянства можуть відповідно до Закону України "Про імміграцію" іммігрувати в Україну на постійне проживання.

Умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства визначає Закон України "Про імміграцію" від 7 червня 2001 року № 2491-III (далі - Закон № 2491-III).

Відповідно до статті 1 Закону № 2491-III імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання.

Іммігрант - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання.

Згідно підпункту 1 пункту 4 Прикінцевих положень Закону № 2491-III вважаються такими, що мають дозвіл на імміграцію в Україну іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну на постійне проживання до набрання чинності цим Законом і мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про прописку або отримали посвідку на постійне проживання в Україні.

Статтею 5 Закону № 2491-III визначено, що Кабінет Міністрів України: визначає порядок формування квоти імміграції і встановлює квоту імміграції на кожний календарний рік; визначає порядок провадження за заявами про надання дозволів на імміграцію і поданнями про скасування дозволів на імміграцію та виконання прийнятих рішень; затверджує зразок посвідки на постійне проживання, правила та порядок її оформлення і видачі.

На виконання статті 5 Закону № 2491-III постановою Кабінету Міністрів України від 26 грудня 2002 року № 1983, зокрема, затверджено Порядок оформлення і видачі посвідки на постійне проживання (далі - Порядок у редакції чинній з 26.12.2002).

Цей Порядок визначає механізм видачі посвідки на постійне проживання (далі - посвідка) іноземцям та особам без громадянства, які іммігрували в Україну (далі - іммігранти), ведення обліку посвідок і забезпечення зберігання їх бланків.

Відповідно до пунктів 4, 5, 6, 7, 8, 9 Порядку для оформлення посвідки подаються такі документи: заява встановленого Державним департаментом у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб (далі - Департамент) зразка; копія паспортного документа з імміграційною візою; копія рішення про надання дозволу на імміграцію; квитанція про сплату державного мита або документ, який підтверджує наявність пільг щодо його сплати.

Замість документів, зазначених в абзацах третьому і четвертому пункту 4 цього Порядку, для оформлення посвідки особам, зазначеним у пункті 4 Прикінцевих положень Закону України "Про імміграцію", подаються такі документи: особами, які прибули в Україну на постійне проживання до набрання чинності Законом України "Про імміграцію" та мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про прописку або отримали посвідку на постійне проживання в Україні, - оригінал і копія паспорта громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року з відміткою про прописку чи посвідка на постійне проживання.

Посвідка оформляється протягом тижня після подання заяви іммігрантом.

Усі записи виконуються українською мовою, а прізвище та ім'я - також англійською мовою відповідно до вимог, викладених у рекомендаціях Міжнародної організації цивільної авіації (IKAO, Doc 9303/3), згідно з правилами, що визначаються Департаментом.

Посвідка на постійне проживання видається під розписку заявникам, законним представникам іммігрантів або за їх дорученням, засвідченим нотаріально, іншим особам.

У паспортному документі іммігранта на останній вільній сторінці проставляється відмітка встановленого зразка про наявність дозволу на постійне проживання в Україні.

Посвідка підлягає обміну при досягненні особою 25- і 45-річного віку.

У разі пошкодження чи втрати посвідки іммігрант може отримати нову посвідку у територіальному підрозділі.

Про втрату посвідки іммігрант зобов'язаний негайно повідомити територіальний підрозділ за місцем втрати, який невідкладно інформує про це Департамент і Держкомкордон.

Оформлення посвідки замість втраченої проводиться у порядку, встановленому для її оформлення, після з'ясування обставин втрати.

Як встановлено судом та свідчать матеріали справи № 06878 про документування посвідкою на постійне проживання в Україні особи без громадянства ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2, 21.02.2007 позивач, уродженець м. Самарканд, звернувся до ВСГІРФО Смілянського МРВ УМВС України в Черкаській області із заявою від 21.02.2007 про оформлення посвідки на постійне місце проживання, оскільки прибув в Україну на постійне проживання в 1995 році та зареєстрував своє місце проживання на території України по паспорту колишнього СРСР зразка 1974 року серії № 690209 та 26.06.2007 отримав посвідку на постійне місце проживання серії ЧР № НОМЕР_3.

Як свідчать матеріали справи, позивач зареєструвався в домоволодінні родичів дружини за адресою: Херсонська область, Садовський район, с. Красне, вул. Східна, 17 по паспорту громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року, який потім втратив, про що свідчить довідка 0309/10-230 від 17.03.2004 року, видана Посольством Республіки Узбекистан в м. Київ (відповідно до вказаної довідки ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 заявив про втрату паспорта серії V- ЧЖ № 690209, виданому в м. Самарканд, 24.01.1986 р.).

Механізм оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання (далі - посвідки) іноземцям та особам без громадянства, які іммігрували в Україну на постійне проживання або прибули в Україну на тимчасове проживання визначає Порядок оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 28 березня 2012 року № 251 (далі - Порядок № 251).

Відповідно до пункту 9 Порядку №251 строк дії посвідки на постійне проживання не обмежується. Посвідка на постійне проживання підлягає обміну в разі досягнення особою 25- і 45-річного віку.

Пунктами 16-20 Порядок № 251 визначено, що для обміну посвідки на постійне проживання в разі досягнення іноземцем та особою без громадянства 25- і 45-річного віку подаються документи, зазначені у підпунктах 1 - 4 і 6 пункту 15 цього Порядку.

Посвідка на постійне проживання скасовується територіальним органом або підрозділом ДМС, який її видав, у разі скасування дозволу на імміграцію в Україну відповідно до статей 12 і 13 Закону України "Про імміграцію".

Посвідка на тимчасове проживання скасовується територіальним органом або підрозділом ДМС, який її видав, у разі: отримання від органу внутрішніх справ, іншого органу виконавчої влади, який у межах наданих йому повноважень забезпечує дотримання вимог законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, інформації про те, що посвідку видано на підставі неправдивих відомостей, підроблених чи недійсних документів; отримання вмотивованого клопотання приймаючої сторони про скасування посвідки (у тому числі в разі звільнення іноземця та особи без громадянства із займаної посади) або припинення діяльності приймаючої сторони - юридичної особи; коли іноземця та особу без громадянства засуджено в Україні до позбавлення волі; коли дії іноземця та особи без громадянства загрожують національній безпеці, громадському порядку, здоров'ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні; коли уповноваженим органом прийнято рішення про примусове повернення іноземця та особи без громадянства або їх примусове видворення за межі України; інших випадках, передбачених законами.

Копія рішення про відмову у видачі посвідки або скасування посвідки на тимчасове проживання видається територіальним органом або підрозділом ДМС, який прийняв таке рішення, іноземцеві та особі без громадянства під розписку або надсилається рекомендованим листом таким особам і приймаючій стороні не пізніше ніж протягом п'яти днів з дня його прийняття.

У разі прийняття рішення про скасування посвідки вона підлягає вилученню та знищенню. При цьому відмітка про видачу посвідки в паспортному документі іноземця або документі, що посвідчує особу без громадянства, анулюється (вкладний талон вилучається).

Відповідно до статей 12, 13 Закону № 2491-III дозвіл на імміграцію може бути скасовано органом, який його видав, якщо:

1) з'ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність;

2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили;

3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні;

4) це є необхідним для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України;

5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства;

6) в інших випадках, передбачених законами України.

Орган спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції за місцем проживання особи, стосовно якої прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію, не пізніш як у тижневий строк з дня отримання цього рішення надсилає його копію особі та вилучає у неї посвідку на постійне проживання.

Особа, стосовно якої прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію, повинна виїхати з України протягом місяця з дня отримання копії цього рішення.

Якщо за цей час особа не виїхала з України, вона підлягає видворенню в порядку, передбаченому законодавством України. У разі скасування дозволу на імміграцію стосовно особи, яка мала до його надання статус біженця в Україні, її не може бути вислано або примусово повернуто до країни, де її життю або свободі загрожує небезпека через її расу, національність, релігію, громадянство (підданство), належність до певної соціальної групи або політичні переконання.

Якщо особа оскаржила рішення про скасування дозволу на імміграцію до суду, рішення про її видворення не приймається до набрання рішенням суду законної сили.

У разі скасуванні дозволу на імміграцію та вилучення посвідки на постійне проживання у зв'язку із засудженням до позбавлення волі за вироком суду особа повинна виїхати з України протягом місяця з дня відбуття покарання.

Якщо особа, стосовно якої прийнято рішення про відмову у наданні їй дозволу на імміграцію, за час розгляду її заяви втратила інші законні підстави для перебування в Україні, на неї поширюються положення частин другої - четвертої цієї статті.

Процедуру розгляду заяв для оформлення (обміну) і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання іноземцям та особам без громадянства і прийняття за результатом їх розгляду рішень, а також внесення даних до бланків посвідок визначена тимчасовим Порядком про затвердження Тимчасового порядку розгляду заяв для оформлення посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженим наказом Міністерства внутрішніх справ України від 15.07.2013 № 681 (далі - Порядок № 681).

Розгляд заяв про обмін посвідок на постійне та тимчасове проживання визначений розділом IV Порядку № 681.

Пунктом 4.1 розділу IV Порядку № 681 визначено, що обмін посвідки здійснюється в разі наявності підстав, визначених пунктами 14 та 16 Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання.

Разом із заявою про обмін посвідки (додаток 13) іноземцями та особами без громадянства до територіальних органів чи підрозділів ДМС України за місцем проживання подаються: паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства (після пред'явлення повертається), та його копія; посвідка, що підлягає обміну, а в разі її пошкодження чи втрати - довідка про звернення із заявою про втрату посвідки (довідка органів внутрішніх справ з цього питання) у довільній формі; квитанція про сплату державного мита або документ, який підтверджує наявність пільг щодо його сплати; документи, що підтверджують обставини, на підставі яких посвідка підлягає обміну (документи, видані компетентними органами іноземних держав, підлягають легалізації в установленому порядку, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України); дві фотокартки іноземця та особи без громадянства розміром 3,5 х 4,5 сантиметра (на матовому папері) (допускається подання фотографій в головних уборах, що не приховують овалу обличчя особи, громадянами, релігійні переконання яких не дозволяють з'являтися перед сторонніми особами без головних уборів, за умови, якщо в їхніх паспортних документах вони зображені в головних уборах).

У разі обміну посвідки на постійне проживання при досягненні іноземцем та особою без громадянства 25- і 45-річного віку документи, зазначені в підпункті 4 пункту 4.2 цього розділу, не подаються.

Відповідно до пунктів 4.4 - 4.7 розділу IV Порядку № 681 прийняті до розгляду заяви обліковуються відповідно в журналі обліку звернень щодо оформлення посвідки на постійне проживання або в журналі обліку звернень щодо оформлення посвідки на тимчасове проживання, де в графі "Примітки" робиться запис "Обмін".

Працівник територіального органу чи підрозділу ДМС України при надходженні заяви про обмін посвідки перевіряє наявність підстав для обміну посвідки, звіряє відомості про іноземців чи осіб без громадянства, указані в їхніх паспортних документах, з даними, що містяться в цих заявах, перевіряє відсутність підстав для прийняття рішення про відмову у видачі посвідки, передбачених пунктом 17 Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання.

Після прийняття рішення матеріали, які стали підставою для обміну посвідки, долучаються до справи, на підставі якої посвідка видавалася вперше. У разі якщо посвідка видавалася одним територіальним органом (підрозділом) ДМС України, а обмін посвідки провадиться іншим органом (при зміні місця проживання), то до органу, який видав посвідку вперше, надсилається повідомлення про видачу нової посвідки, а недійсна посвідка - для знищення.

За результатами розгляду заяви протягом семи днів (для посвідки на постійне проживання) і п'ятнадцяти днів (для посвідки на тимчасове проживання) з дати подачі всіх визначених цим Тимчасовим порядком документів Головою ДМС (а в разі його відсутності - заступником Голови ДМС) чи начальником територіального органу або підрозділу ДМС чи його заступником приймається рішення про видачу або відмову у видачі нової посвідки.

Про прийняте рішення робиться відмітка в заяві із зазначенням терміну (у разі обміну посвідки на тимчасове проживання), до якого видається посвідка, або про причини відмови в її видачі.

Рішення про видачу або відмову у видачі посвідки, прийняті з порушенням вимог закону, скасовуються наказом голови ДМС повністю або в окремій частині. Посвідки, що були видані на підставі рішень, які скасовані наказом Голови ДМС, визнаються недійсними та підлягають вилученню (пункт 2.9 розділу IІ Порядку № 681).

Як свідчать матеріали справи, позивач 05.05.2014 позивач звернувся до начальника УДМС України в Черкаській області із заявою про обмін посвідки у зв'язку із досягненням 45-річного віку.

27 лютого 2018 року начальником УДМС України в Черкаській області затвердив висновок за результатами розгляду матеріалів справи особи без громадянства ОСОБА_1 про документування посвідкою на постійне проживання в Україні, відповідно до якого, зокрема, визнано, що рішення відділу ГІРФО УМВС України в Черкаській області від 21.02.2007 про видачу посвідки на постійне проживання особі без громадянства ОСОБА_1 прийнято з порушеннями вимог Закону України "Про імміграцію".

На підставі вказаного висновку та відповідно до підпунктів 18, 28 пункту 10 Положення про державну міграційну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 360, та абзацу третього пункту 2.9 Тимчасового порядку розгляду заяв для оформлення посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженого наказом МВС від 15.07.2013 № 681 з метою забезпечення належного виконання покладених на ДМС завдань Державною міграційною службою України прийнято наказ від 03.04.2018 № 58 про скасування деяких рішень про видачу посвідок на постійне проживання, яким, зокрема, скасовано повністю рішення відділу СГІРФО УМВС в Черкаській області від 26.06.2007 про видачу посвідки на постійне проживання особи без громадянства ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, а також видану на підставі цього рішення посвідку на постійне проживання серії ЧР №11888 від 26.06.2007 визнано недійсною та такою, що підлягає скасуванню.

Суд зазначає, що відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди, зокрема, перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, як встановлено судом позивач звернувся до відповідача-2 із заявою про обмін посвідки у зв'язку із досягненням 45-річного віку 05.05.2014, а наказ Державної міграційної служби України № 58 про скасування деяких рішень про видачу посвідок на постійне проживання прийнятий відповідачем-1 лише 03.04.2018, тобто поза межами строків, встановлених чинним законодавством України.

При цьому будь-яких обґрунтувань такого тривалого розгляду питання про обмін посвідки позивача у зв'язку з досягненням ним 45-річного віку матеріали адміністративної справи не містять.

Крім того, у висновку за результатами розгляду матеріалів справи особи без громадянства ОСОБА_1 про документування посвідкою на постійне проживання в Україні від 27.02.2018 (на підставі якого прийнято наказ Державної міграційної служби України від 03.04.2018 № 58 про скасування деяких рішень про видачу посвідок на постійне проживання) не зазначено законодавчих підстав для скасування дозволу на імміграцію, які передбачені статтею 12 Закону України "Про імміграцію".

Отже, на думку суду, рішення Державної міграційної служби України про скасування посвідки на постійне місце проживання в Україні ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, а саме пункт 11 (п.п.11.1-11.3) наказу Державної міграційної служби України "Про скасування деяких рішень про видачу посвідок на постійне проживання" за № 58 від 03.04.2018 року є протиправним та підлягає скасуванню.

В задоволенні ж решти позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити, оскільки як свідчать матеріали справи, заява позивача від 05.05.2014 про обмін посвідки на постійне місце проживання у зв'язку із досягненням 45-ти річного віку відповідачами розглянута та за результатами її розгляду складений висновок від 27 лютого 2018 року та прийнятий оскаржуваний наказ від 03.04.2018 № 58.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є частково обґрунтованими, а вимоги такими, що належить задовольнити частково.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує таке.

Згідно статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду; пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов'язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Частина 1 статті 134 вказаного Кодексу передбачає, що витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави, а згідно частини 3 вказаної статті для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа, а відповідно до частини 3 вказаної статті у разі при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на те, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають часткову задоволенню, судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, при цьому суд не здійснює розподіл витрат на правничу допомогу, оскільки в матеріалах справи відсутні докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт адвокатом.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 9, 14, 73-77, 139, 242 - 246, 255, 295, підпунктом 15.5 пункту 15 частини 1 розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Державної міграційної служби України про скасування посвідки на постійне місце проживання в Україні ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, а саме пункт 11 (п.п.11.1-11.3) наказу Державної міграційної служби України "Про скасування деяких рішень про видачу посвідок на постійне проживання" за № 58 від 03.04.2018 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної міграційної служби України на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 234 (двісті тридцять чотири) грн 93 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Учасники справи:

1) позивач - ОСОБА_1 (20701, АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1);

2) відповідач-1 - Державна міграційна служба України (01001, м. Київ, вул. Володимирська, 9, ідентифікаційний код 37508470);

3) відповідач-2 - управління Державної міграційної служби України в Черкаській області (18002, м. Черкаси, бульвар Шевченка, 117, ідентифікаційний код 37852733).

Рішення складене у повному обсязі та підписане 13.09.2018.

Суддя В.О. Гаврилюк