Справа № 804/3886/17
Суддя: Бишевська Н.А.
Дата ухвалення: 2018-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

30 серпня 2018 рокусправа № 804/3886/17

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючий суддя: Бишевська Н.А.

судді: Добродняк І.Ю., Семененко Я.В.,

за участю секретаря судового засідання: Кязимової Д.В.,

розглянувши у письмовому провадженні

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.12.2017 (суддя Турлакова Наталія Василівна)

у справі № 804/3886/17

за адміністративним позовом ОСОБА_1

до Державної податкової інспекції в Амур-Нижньодніпровському районі м.Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

19.06.2017 ОСОБА_2 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просила визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції в Амур-Нижньодніпровському районі м.Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області № 19364-1303 від 16.06.2015.

Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю винесення спірного рішення, оскільки нормами Податкового кодексу України передбачено, що зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситись не пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому діятимуть нові правила та ставки.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2017 р. у справі № 804/3886/17 у задоволенні вищевказаного адміністративного позову відмовлено.

Судом встановлено, то позивач на підставі договору оренди користувалась земельною ділянкою для обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд. В грудні 2016 р. договір оренди розірвано за взаємною згодою сторін. Відповідачем нараховане грошове зобов'язання із орендної плати за землю та винесено відповідне податкове повідомлення-рішення.

Дослідивши встановлені по справі обставини, суд дійшов висновку, що рішення Дніпропетровської міської ради № 3/65 від 15.07.2015 «Про внесення змін до рішення міської ради від 27.12.2010 № 5/6 «Про місцеві податки та збори на території міста», яким встановлено ставки та пільги з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, а також ставки плати за землю та пільги щодо земельного податку, прийнято в межах строків, визначених Податковим кодексом України та Бюджетним кодексом України, а саме - 15 липня року, що передує бюджетному періоду, а не після 15 липня року, що передує плановому, а відтак спірне податкове повідомлення-рішення № 19364-1303 від 16.06.2015 винесено ДПІ в АНД районі м.Дніпропетровська у відповідності до норм діючого законодавства України.

При цьому судом не взято до уваги посилання позивача на те, що рішення Дніпропетровської міської ради № 3/65 від 15.07.2015 скасовано в судовому порядку, оскільки з ухвали Вищого адміністративного суду України від 06.06.2017 К/800/20232/16 вбачається, що ПАТ "ДТЕК Дніпрообленерго" звернулось до суду з позовом про скасування рішення Дніпропетровської міської ради «Про внесення змін до рішення міської ради від 27.12.2010 № 5/6 «Про місцеві податки і збори на території міста» від 15.07.2015 № 3/65 з моменту його прийняття тобто вказана справа не стосується суті спору, що виник між сторонами цієї адміністративної справи, крім того спірні правовідносини у вищевказаній справі стосуються ПАТ "ДТЕК Дніпрообленерго".

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2017 р. у справі № 804/3886/17 та прийняти нове судове рішення про задоволення позову.

Скаржник зазначає, що судом першої інстанції не було взято до уваги та надано належну оцінку, тим обставинам, що в укладеному договорі оренди землі чітко визначено розмір плати за користування земельною ділянкою на термін дії договору, тобто розмір орендної плати встановлюється саме в договорі оренди, який є єдиною визначеною законодавством підставою для нарахування орендної плати, і тому орендар зобов'язаний сплачувати орендну плату за користування земельною ділянкою, що є предметом вказаних договорів, у визначеному договорами розмірі. Доводи апеляційної скарги змінюють підстави позову.

В призначене на 30 серпня 2018 року судове засідання апеляційної інстанції представники сторін не з'явились, у відповідності до зазначеного, керуючись ст. 311 КАС України, суд розглянув справу в порядку письмового провадження.

Обставини справи в хронології розвитку свідчать про наступне:

Між Дніпропетровською міською радою (Орендодавець) та ОСОБА_1 (Орендар) укладено договір оренди земельної ділянки від 24.04.2003 (далі - Договір), за умовами якого Орендодавець передає, а Орендар приймає в оренду на умовах цього договору земельну ділянку площею 0,1278 га, що знаходиться за адресою: м.Дніпропетровськ, АНД район, вул.Лебедєва-Кумача, 80, для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка зареєстрована в Державному земельному кадастрі м.Дніпропетровська за кодом НОМЕР_1 згідно з планом земельної ділянки (а. с.43-45).

Відповідно до п.2.1 Договору земельна ділянка передається до 22.01.2018.

Згідно з п.3.1 Договору плата за користування земельною ділянкою на термін дії договору складає 1436,65 грн.

У п.п.3.2, 3.4 Договору передбачається, що орендна плата за користування земельною ділянкою сплачується у грошовій формі в розмірі трьох відсотків земельного податку, вноситься на розрахунковий рахунок Держказначейства за місцем податкового звіту щомісячно (до 15 числа наступного місяця) і на майбутній період вноситься на термін не більше одного календарного року.

Сума орендної плати індексується у разі збільшення ставок земельного податку за умови її виплати у повному обсязі до закінчення терміну дії договору.

При цьому у п.3.3 Договору передбачено, що розмір земельного податку переглядається у разі законодавчої зміни ставок земельного податку.

31.05.2012 між Дніпропетровською міськрадою та ОСОБА_1 укладено Додатковий договір до Договору оренди земельної ділянки, якою внесено зміни до розділу Договору «Орендна плата», згідно з якими п.п.3.1-3.4, 3.10 викладені у такій редакції:

«Орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі. Розмір орендної плати встановлюється у мінімальному розмірі, встановленому Податковим кодексом України для відповідної категорії земель, виду цільового призначення та функціонального використання.

Обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки здійснюється на підставі цільового призначення, категорії та функціонального використання з урахуванням коефіцієнтів індексації, визначених законодавством, за затвердженими Кабінетом Міністрів України формою, що заповнюються під час укладання або зміни умов договору оренди чи продовження його дії.

Зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки проводиться без внесення змін та доповнень до даного договору. Зазначені зміни відображаються лише у витягу із технічної документації щодо нормативної грошової оцінки земельної ділянки та розрахунку орендної плати, що є невід'ємними додатками даного договору.

Орендна плата вноситься у строки визначені чинним законодавством».

«Розмір орендної плати переглядається щорічно, на початку кожного бюджетного року не пізніше 31 січня поточного року».

Дніпропетровською міськрадою (далі - Міськрада) прийнято рішення від 15.07.2015 № 3/65 «Про внесення змін до рішення міської ради від 27.12.2010 № 5/6 «Про місцеві податки і збори на території міста» (а. с.55-59), яким викладено у новій редакції п.4 рішення Міськради від 27.12.2010 № 5/6 та встановлено ставки плати за землю та пільги щодо земельного податку у додатку 2 до рішення (а. с.60-64).

Згідно з п.2, 3 вказаного рішення воно підлягає офіційному оприлюдненню і набуває чинності з 01.01.2016.

ДПІ в АНД районі м.Дніпропетровська винесено податкове повідомленням-рішенням №19364-1303 від 16.06.2016, яким ОСОБА_1 визначено податкове зобов'язання з орендної плати з фізичних осіб на 2016 рік у сумі 46815,32 грн. (а. с.7).

21.12.2016 Міськрадою на підставі клопотання ОСОБА_1 від 06.05.2016 прийнято рішення № 155/17, яким Договір оренди земельної ділянки від 24.04.2003 припинено шляхом розірвання за взаємною згодою сторін, з укладанням договору про розірвання цього договору оренди земельної ділянки, а право користування ОСОБА_1 земельною ділянкою визнано таким, що припинилось (а. с.54).

ОСОБА_2, вважаючи протиправним вищевказане податкове повідомлення-рішення відповідача з огляду на порушення порядку прийняття рішення Міськради від 15.07.2015 №3/65, звернулась до адміністративного суду з даним позовом.

Суд першої інстанції дійшов висновку про законність спірного податкового повідомлення-рішення, встановивши, що рішення Міськради № 3/65 від 15.07.2015 «Про внесення змін до рішення міської ради від 27.12.2010 № 5/6 «Про місцеві податки та збори на території міста», яким встановлено ставки плати за землю та пільги щодо земельного податку, прийнято в межах строків визначених Податковим кодексом України та Бюджетним кодексом України.

Апеляційний суд такий висновок суду першої інстанції вважає правомірним в силу наступних приписів законодавства, яке регулює спірні правовідносини:

За приписами ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

За визначеннями, наведеними у ст.ст.1, 13 Закону України «Про оренду землі» від 06.10.98 № 161-XIV (тут і надалі - в редакції на момент виникнення спірних правовідносин), оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння та користування на певний строк, а орендар - використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно з ч.2 ст.32 Закону України «Про оренду землі» у разі розірвання договору оренди землі з ініціативи орендаря орендодавець має право на отримання орендної плати на землях сільськогосподарського призначення за шість місяців, а на землях несільськогосподарського призначення - за рік, якщо протягом зазначеного періоду не надійшло пропозицій від інших осіб на укладення договору оренди цієї ж земельної ділянки на тих самих умовах, за винятком випадків, коли розірвання договору було обумовлено невиконанням або неналежним виконанням орендодавцем договірних зобов'язань.

За визначенням п.п.14.1.136 п.14.1 ст.14 ПК України (тут і надалі - в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Згідно з п.п.270.1.1 п.270.1 ст.270 ПК України об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

У відповідності до п.12.3 п.12 ПК України сільські, селищні, міські ради та ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

За приписами п.п.12.3.4 п.12.3 п.12 ПК України рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

У разі якщо сільська, селищна, міська рада або рада об'єднаних територіальних громад, що створена згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів, що є обов'язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок, а плата за землю справляється із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування плати за землю (п.п.12.3.5 п.12.3 п.12 ПК України).

Як вірно зазначено судом першої інстанції, наведена норма посилається на періоди, які не є тотожними: період опублікування рішення ради (це період, який передує плановому), плановий період (у якому планується встановити місцевий податок) і наступний період, (тобто період, який є наступним за плановим).

Відповідно до ст.3 Бюджетного кодексу України (тут і надалі - в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.

Згідно з ч.3 ст.7 БК України Закони України або їх окремі положення, які впливають на показники бюджету (зменшують надходження бюджету та/або збільшують витрати бюджету) і приймаються:

не пізніше 15 липня року, що передує плановому, вводяться в дію не раніше початку планового бюджетного періоду;

після 15 липня року, що передує плановому, вводяться в дію не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим.

Крім того, пунктом 4 Прикінцевих положень Закону України від 28 грудня 2014 року № 71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» встановлено, що в 2015 році до рішень місцевих рад про встановлення податків на 2015 рік не застосовуються вимоги, передбачені Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльної».

Згідно з п.4 Прикінцевих положень Закону України від 24.12.2015 № 99-УІІ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» установлено, що у 2016 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків та зборів на 2016 рік не застосовуються вимоги, визначені п.п.12.3.4 п.12.3 ст.12 Податкового кодексу України та Законом України «Про засади державної регуляторної політики в сфері господарської діяльності»плановим.

Отже, суд першої інстанції вірно встановив, що рішення Міськради № 3/65 від 15.07.2015 «Про внесення змін до рішення місткої ради від 27.12.2010 № 5/6 «Про місцеві податки та збори на території міста», яким встановлено ставки плати за землю та пільги щодо земельного податку, прийнято в межах строків визначених Податковим кодексом України та Бюджетним кодексом України, а саме - 15 липня року, що передує бюджетному періоду, а не після 15 липня року, що передує плановому.

Крім того, судом першої інстанції обґрунтовано не взяті до уваги посилання позивача на скасування рішення Міської ради № 3/65 від 15.07.2015 у судовому порядку (справа №200/26369/15-а(2а/200/444/15), оскільки ухвалою Вищого адміністративного суду України від 06.06.2017 вказану справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (а. с.25-29) і на даний час у ЄДРСР відсутні відомості щодо наявності судового рішення у справі №200/26369/15-а(2а/200/444/15), яке б набрало законної сили.

Разом з тим, відповідно до ст.208 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Так, за доводами позивача, наведеними в апеляційній скарзі, спірне податкове повідомлення-рішення є протиправним з огляду на те, що органи податкової служби як контролюючі органи з питань правильності визначення та сплати податків мають право перевіряти правильність визначення та сплати орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності лише на підставі договорів оренди таких земельних ділянок, а орендар зобов'язаний сплачувати орендну плату за користування земельною ділянкою, що є предметом вказаних договорів, виключно у тому розмірі, який визначений у договорах.

Апеляційний суд вважає такі доводи скаржника такими, що не відповідають приписам чинного законодавства.

У ч.1 ст.15 Закону України "Про оренду землі" встановлено, що істотними умовами договору оренди землі, зокрема, є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Згідно ч.1 ст.632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

У випадках, визначених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

На час укладення Договору оренди від 24.03.2003 діяв Закон України "Про плату за землю" від 03.07.92 № 2335-ХІІ, який втратив чинність з 01.01.2011 згідно з Податковим кодексом України від 02.12.2010 № 2755-VI.

З 01.01.2011 питання оподаткування земельних ділянок та сплати орендної плати за землю урегульоване Податковим кодексом України.

Згідно з п.288.1 ст.288 ПК України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

У відповідності до п.288.4 ст.288 ПК України розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем

Згідно з п.288.5 ст.288 ПК України розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу:

п.п.288.5.1 - не може бути меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки;

п.п.288.5.2 - не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки.

п.п.288.5.3 - може перевищувати граничний розмір орендної плати, встановлений у підпункті 288.5.2, у разі визначення орендаря на конкурентних засадах.

Таким чином, річна сума платежу орендної плати за землю не може бути меншою розміру, визначеного п.288.5 ст.288 ПК України.

Враховуючи те, що плату за землю у формі орендної плати за землі комунальної та державної власності віднесено до місцевих податків і зборів відповідно до переліку статті 10 ПК України, розмір орендної плати за орендовано позивачем земельну ділянку є нормативно-регульованою ціною із визначеними мінімальною та максимальною межами.

Тобто, починаючи з 01.01.2011, на адміністрування орендної плати та відносини, що виникають при оренді земельної ділянки комунальної та державної власності, поширюються приписи Податкового кодексу України з усіма правилами обрахування орендної плати та наслідками недотримання порядку нарахування та справляння даного обов'язкового платежу.

Підставою для нарахування вказаного податку є дані державного земельного кадастру (п.286.1 ст.286 ПК України).

За положеннями п.п.271.1.1, 271.1.2 п.271 ст.271 ПК України базою оподаткування плати за землю є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого розділом ХІІІ Податкового кодексу, а у разі якщо нормативну грошову оцінку не проведено - площа земельних ділянок.

З аналізу наведених норм випливає, що положення договору оренди земельної ділянки, які суперечать Податковому кодексу України в частині визначення розміру орендної плати, не можуть застосовуватись та мати пріоритет над нормами вказаного Кодексу, оскільки орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності належить до загальнодержавних податків, порядок нарахування та сплати якого регламентований положеннями Податкового кодексу України.

Тим більш, що як зазначено вище, у Додатковому договорі від 31.05.2012 до Договору оренди земельної ділянки передбачено, що розмір орендної плати встановлюється у мінімальному розмірі, встановленому Податковим кодексом України для відповідної категорії земель, виду цільового призначення та функціонального використання.

Таким чином, наведені позивачем доводи не можуть слугувати підставою для визнання протиправним та скасування винесеного відповідачем спірного податкового повідомлення-рішення № 19364-1303 від 16.06.2016.

Як і посилання скаржника на те, що позовну заяву було подано щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 16.06.2016, в той час як в резолютивній частині оскаржуваного судового рішення так і по всьому тексту зазначено про податкове повідомлення-рішення від 16.06.2015, оскільки ці обставини можуть лише бути підставою для винесення судом першої інстанції ухвали про виправлення описок у судовому рішенні у порядку ст.169 КАС України.

Стаття 316 КАС України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що доводи апеляційної скарги позивача не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу судового рішення, тому не можуть бути підставою для скасування постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2017 р. у даній справі.

Керуючись ст.ст.310, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2017 р. у справі №804/3886/17 залишити без задоволення.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2017 р. у справі № 804/3886/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку в порядку та строки передбачені ст.329 КАС України.

Головуючий суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: І.Ю. Добродняк

Суддя: Я.В. Семененко