Справа № 813/3806/17
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2018-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2018 рокуЛьвів№ 876/6113/18

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Кузьмича С. М.,

суддів Довгої О.І., Запотічного І.І.,

за участю секретаря Ігнатищ Л.М.,

представника апелянта ОСОБА_1

представник позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за апеляційною скаргою Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05 травня 2018 року (ухвалене головуючим - суддею Хома О.П. у м. Львові) у справі № 813/3806/17 за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області про визнання протиправними та скасування постанов,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, в якому просить:

визнати протиправними дії старшого державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у Львівській області Курмана Б.Г. відносно винесення постанов від 31.08.2017 у виконавчому провадженні № 50949207 і від 03.10.2017 у виконавчому провадженні № 54776566;

визнати протиправною та скасувати постанову про стягнення виконавчого збору від 31.08.2017 у виконавчому провадженні № 50949207, прийняту старшим державним виконавцем ВПВР УДВС ГТУЮ у Львівській області Курманом Б.Г.;

визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 03.10.2017 у виконавчому провадженні №54776566, прийняту старшим державним виконавцем ВПВР УДВС ГТУЮ у Львівській області Курманом Б.Г;

визнати протиправною та скасувати постанову про арешт майна боржника від 15.11.2017 у виконавчому провадженні № 54776566, прийняту старшим державним виконавцем ВПВР УДВС ГТУЮ у Львівській області Курманом Б.Г.;

визнати протиправною та скасувати постанову про арешт коштів боржника від 23.11.2017 у виконавчому провадженні № 54776566, прийняту старшим державним виконавцем ВПВР УДВС ГТУЮ у Львівській області Курманом Б.Г.

В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що в порядку виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 464/7932/14-ц, виданого 31.03.2016 Галицьким районним судом м. Львова, державним виконавцем не було стягнуто жодних коштів з боржника. Борг боржником погашено самостійно, поза межами виконавчого провадження. З посиланням на положення ч. 2 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» зазначає, що оскільки державним виконавцем не було стягнуто коштів на виконання виконавчого документа, то відсутні підстави для стягнення виконавчого збору. Тому постанова про стягнення виконавчого збору є незаконною та підлягає скасуванню. Наслідком протиправності постанови про стягнення виконавчого збору є протиправність постанов, що винесені на її підставі, а саме постанова про відкриття виконавчого провадження (по стягненню виконавчого збору) та постанови про арешт коштів та арешт майна боржника.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 05.05.2018 адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправною та скасовано постанову про стягнення виконавчого збору від 31.08.2017 у виконавчому провадженні № 50949207, прийняту старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Львівській області ОСОБА_1 Визнано протиправною та скасовано постанову про відкриття виконавчого провадження від 03.10.2017 у виконавчому провадженні № 54776566, прийняту старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Львівській області ОСОБА_1 Визнано протиправною та скасовано постанову про арешт майна боржника від 15.11.2017 у виконавчому провадженні № 54776566, прийняту старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Львівській області ОСОБА_1 Визнано протиправною та скасовано постанову про арешт коштів боржника від 23.11.2017 у виконавчому провадженні № 54776566, прийняту старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Львівській області ОСОБА_1 У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що у державного виконавця не було правових підстав для стягнення виконавчого збору шляхом прийняття відповідної постанови від 31.08.2017 у виконавчому провадженні №50949207 та похідних постанов, котрі оскарженні, оскільки сума, яка підлягала до стягнення за виконавчим листом № 464/7932/14-ц від 31.03.2016, була сплачена боржником самостійно у повному обсязі та без вчинення будь-яких примусових дій з боку державного виконавця.

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Зокрема в апеляційні скарзі зазначає, що ними вчинені дії направлені на виконання постанови про стягнення з боржника - позивача, виконавчого збору у відповідності до вимог Закону № 1404 від 02.06.2016. Вчинення аналогічних дій передбачала і попередня редакція Закону України «Про виконавче провадження».

Представник апелянта в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та надав пояснення, просить апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.

В судовому засіданні представник позивача заперечив щодо задоволення та надав пояснення. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, з наступних підстав.

З матеріалів справи слідує, що рішенням Галицького районного суду м. Львова від 02.07.2015 у справі №461/7932/14-ц задоволено позов ПАТ АКБ «Львів» до ОСОБА_3 та ПП «Сивуля і Ко» про стягнення кредитної заборгованості.

31.03.2016 Галицьким районним судом м. Львова видано виконавчий лист № 464/7932/14-ц про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ АКБ «Львів» заборгованості за кредитним договором у розмірі 6558552, 83 грн.

Постановою державного виконавця від 25.04.2016 відкрито виконавче провадження № 50949207 з виконання виконавчого листа № 464/7932/14-ц, виданого Галицьким районним судом м. Львова.

ПАТ АКБ «Львів» листом від 19.07.2017 повідомлено УДВС ГТУЮ у Львівській області про фактичне виконання виконавчого документу.

31.08.2017 державним виконавцем на підставі вказаного листа стягувача від 19.07.2017 про фактичне виконання виконавчого документу винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 50949207 з виконання виконавчого листа № 464/7932/14-ц, виданого 31.03.2016 Галицьким районним судом м. Львова.

Одночасно державним виконавцем цього ж числа винесено постанову про стягнення з боржника ОСОБА_3 виконавчого збору у розмірі 656 177, 18 грн.

Стягнення виконавчого збору у розмірі 656177, 18 грн було виділено в окреме виконавче провадження № 54776566, відкрите постановою від 03.10.2017.

У виконавчому провадженні № 54776566, винесено оскаржувані постанови про арешт майна боржника від 15.11.2017 та про арешт коштів боржника від 23.11.2017.

Вважаючи такі дії та прийнятті рішення протиправними позивач звернувся до суду з відповідними позовними вимогами.

Проаналізувавши матеріали справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про правильне застосування норм матеріального та процесуального права та повне з'ясування обставин справи судом першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до норм, викладених у ст. 1 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України «Про виконавче провадження» випадках - на приватних виконавців.

Частиною 1, п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов'язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Частиною 1, 5 ст. 26 цього Закону визначено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Згідно ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Аналіз наведених норм Закону України «Про виконавче провадження» дає підстави стверджувати, що стягнення виконавчого збору можливе за наявності двох умов: фактичного виконання судового рішення та вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень. Крім того, законодавець чітко визначив, що виконавчий збір стягується з фактично стягнутої суми; розмір виконавчого збору вираховується також з фактично стягнутої суми.

Разом з цим колегія суддів вважає, що відповідачем не підтверджено здійснення державним виконавцем заходів примусового виконання судового рішення у справі № 461/7932/14-ц, в т.ч. у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом з огляду на наступне.

Так згідно листа вимоги від 28.03.2016 вих.№ 167/0-12 встановлено, що 20.04.2007 між гр. ОСОБА_3 (надалі - Позичальник) та ПАТ Акціонерно-комерційний банк «Львів»/ правонаступником ЗАТ АКБ «Львів»/ (надалі - Банк) був укладений кредитний договір № 2007s0135 (надалі - Кредитний договір), згідно якого Банк відкрив Позичальнику кредитну лінію з лімітом в сумі 600000, 00 дол. США з оплатою 12,5 % річних за користування кредитом та з кінцевим погашенням не пізніше 01.04.2017. З метою забезпечення виконання Позичальником своїх зобов`язань по кредиту (Основне зобов`язання) між Банком (Іпотекодержатель) та ПП «Сивуля і Ко» (Іпотекодавець - майновий поручитель) був укладений договір іпотеки посвідчений нотаріально приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_4, згідно якого іпотекодавець - майновий поручитель передав у іпотеку Банку нежитлові приміщення, загальною площею 209,1 кв. м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (Предмет іпотеки). (Т. 2, а.с. 10-17)

Потрібно зазначити, що право власності на нежитлові приміщення, загальною площею 209,1 кв. м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 згідно Іпотечного договору від 09.07.2010 перейшло до ПАТ Акціонерно-комерційний банк «Львів»/ правонаступником ЗАТ АКБ «Львів»/ 30.05.2016 через процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку статей 36 та 37 Закону України «Про іпотеку», що підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. (Т. 2, а.с. 9)

Статті 36 та 37 Закону України «Про іпотеку» передбачають, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя. Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі.

Тобто, перехід права власності на предмет іпотеки відбувся поза межами виконавчого провадження, за яким була винесена оскаржувана постанова про стягнення виконавчого збору.

Враховуючи викладене, у державного виконавця були відсутні підстави для стягнення виконавчого збору в тому розмірі, який визначений у постанові від 31.08.2017 у виконавчому провадженні № 50949207 про стягнення виконавчого збору, а тому така постанова не відповідає вимогам статті 27 Закону України «Про виконавче провадження».

Оскільки підставою для відкриття виконавчого провадження від 03.10.2017 у виконавчому провадженні №54776566 була постанова про стягнення виконавчого збору 31.08.2017 у виконавчому провадженні № 50949207, яка є незаконною, колегія суддів дійшла висновку про неправомірність постанови відповідача про відкриття виконавчого провадження та постанов про арешт майна боржника від 15.11.2017, 23.11.2017 у виконавчому провадженні № 54776566.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05 травня 2018 року у справі № 813/3806/17 - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення, у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. М. Кузьмич
судді О. І. Довга
І. І. Запотічний
Повне судове рішення складено 17 вересня 2018 року