Справа № 826/5957/17
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2018-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

19 вересня 2018 року № 826/5957/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Келеберди В.І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім»

до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг

про скасування постанови,

За участю представників:

позивача - Будя К.С.,

відповідача - Карпик Л.І.

ВСТАНОВИВ:

Обставини справи.

Приватне акціонерне товариство «Київський страховий дім» звернулося до суду з позовом до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг та просить суд визнати протиправною та скасувати постанову Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 30 березня 2017 року № 332/226/13-4/14/П про застосування штрафної фінансової санкції (штрафу) на Приватне акціонерне товариство «Київський страховий дім» за порушення, вчинені на ринку фінансових послуг;

Вирішити питання судових витрат.

Ухвалою суду від 17 травня 2017 року відкрито провадження в адміністративній справі № 826/5957/17, яку призначено до розгляду у судовому засіданні на 10 серпня 2017 року.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі обґрунтовуючи тим, що спірною постановою до нього протиправно застосовано штрафні санкції незважаючи на те. що розпорядження від 31 січня 2017 року № 169 є предметом оскарження у суді.

Відповідач проти позову заперечив з підстав, викладених у письмових запереченнях, які долучено до матеріалів справи та з яких вбачається, що 09 березня 2017 року відповідачем складно Акт № 226/13-4/14 та розпочато провадження у справі про порушення законів та інших нормативно-правових актів, що регулюють діяльність з надання фінансових послуг, а саме щодо невиконання розпорядження від 31 січня 2017 року № 169 «Про застосування заходу впливу до Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім». Зважаючи на те, що товариством не надано документів, які б підтверджували виконання розпорядження, відповідачем винесено постанову № 332/226/13-4/14/П. Відповідач діяв відповідно до вимог чинного законодавства.

10 серпня 2017 року судом оголошено перерву за клопотанням позивача до 12 жовтня 2017 року.

12 жовтня 2017 року сторони в судове засідання не з'явились.

У відповідному судовому засіданні протокольної ухвалою суд змінив порядок розгляду справи, ухваливши про перехід до подальшого завершення розгляду даної адміністративної справи в порядку письмового провадження.

Разом з тим, 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII, яким внесено зміни до Кодексу адміністративного судочинства України, виклавши його в новій редакції.

Відповідно до підпункту 10 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України в новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Таким чином, з дня набрання чинності нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України, тобто з 15 грудня 2017 року, адміністративне судочинство здійснюється за правилами цієї редакції Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного).

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України.

Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, дійшов висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог виходячи з наступного.

Обставини встановлені судом.

23 грудня 2016 року Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг складено акт № 809/13-14/13/5 про правопорушення, вчинені приватним акціонерним товариством «Київський страховий дім» на ринку фінансових послуг та розпочато провадження у справі про порушення законів та інших нормативно-правових актів, що регулюють діяльність з надання фінансових послуг.

31 січня 2017 року Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг прийнято розпорядження «Про застосування заходу впливу до Приватного акціонерного товариства» «Київський страховий дім» № 169, відповідно до якого, зобов'язано приватне акціонерне товариство «Київський страховий дім» усунути порушення законодавства про фінансові послуги та вжити заходів для недопущення аналогічного порушення в подальшому, та повідомити Нацкомфінпослуг про усунення порушення з наданням підтверджуючих документів у термін включно до 21 лютого 2017 року.

23 лютого 2017 року приватним акціонерним товариством «Київський страховий дім» подано клопотання № 367 про зупинення виконання розпорядження від 31 січня 2017 року № 169 «Про застосування заходу впливу до Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім».

Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг листом від 09 березня 2017 року № 1571/13-8 повідомлено ПАТ «Київський страховий дім» про розгляд поданого товариством клопотання на засіданні Комісії та не прийняття рішення про зупинку виконання розпорядження від 31 січня 2017 року № 169 «Про застосування заходу впливу до Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім».

Водночас відповідачем зазначено про те, що станом на 28 лютого 2017 року розпорядження № 169 є невиконаним.

Не погодившись з винесеним відповідачем розпорядженням, позивачем оскаржено його в судовому порядку.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 лютого 2018 року відкрито провадження у справі № 826/2843/17.

Однак, 09 березня 2017 року Нацкомфінпослуг складено акт № 226/13-4/14 в якому зафіксовано, що товариством станом на дату складання акту не було надано до Нацкомфінпослуг документи, які підтверджують виконання вимог зазначених у розпорядженні від 31 січня 2017 року № 169, що є підставою для висновку про порушення ПАТ «Київський страховий дім» вимог законодавства про фінансові послуги, а саме: пункту 5.9 розділу V Положення про застосування Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, заходів впливу за порушення законодавства про фінансові послуги, затвердженого розпорядженням Нацкомфінпослуг від 20 листопада 2012 року № 2319 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 грудня 2012 року за №2112/22424 (далі - Положення № 2319), яким визначено, що рішення Нацкомфінпослуг про застосування заходів впливу після набрання ними чинності є обов'язковими для виконання учасниками ринку фінансових послуг.

Розгляд справи розпочатої за актом було призначено на 29 березня 2017 року.

29 березня 2017 року приватним акціонерним товариством «Київський страховий дім» подано клопотання № 718 про зупинення провадження у справі про правопорушення законодавства на ринку фінансових послуг приватним акціонерним товариством «Київський страховий дім» за актом від 09 березня 2017 року № 226/13-4/14.

Розгляд справи перенесено на 30 березня 2017 року.

30 березня 2017 року Нацкомфінпослуг не прийнято рішення про зупинення провадження у справі про порушення приватним акціонерним товариством «Київський страховий дім»

Однак, з урахуванням того, що станом на 30 березня 2017 року розпорядження № 169 є чинним та не скасовано у судовому порядку, а від товариства не надходило документів щодо виконання його вимог, на підставі статті 39, пункту 3 частини першої статті 40, пункту 3 частини першої статті 41, частини першої статті 42 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», абзацу першого пункту 1.5 розділу І, підпункту 3 пункту 2.1, пункту 2.4 розділу ІІ, пункту 3.2 розділу ІІІ, абзацу другого пункту 4.21 розділу IV Положення № 2319, відповідачем винесено постанову № 332/226/13-4/14/П, відповідно до якої застосовано до приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» штрафну санкцію у розмірі 1700,00 гривень.

Про виконання або про відмову від добровільного виконання постанови письмово повідомити Нацкомфінпослуг у термін до 28 квітня 2017 року з одночасним наданням у разі сплати штрафу документів, що підтверджують його сплату.

Позивач не погодився з винесеною постановою, що стало підставою для її оскарження в судовому порядку.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Загальні правові засади у сфері надання фінансових послуг, здійснення регулятивних та наглядових функцій за діяльністю з надання фінансових послуг визначено Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» від 12 липня 2001 року № 2664-III (далі - Закон № 2664-III).

Згідно пункту 4 частини першої статті 20 Закону № 2664-III державне регулювання діяльності з надання фінансових послуг здійснюється шляхом застосування уповноваженими державними органами заходів впливу.

Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, є державним колегіальним органом, підпорядкованим Президенту України, підзвітним Верховній Раді України (частина перша статті 23 Закону № 2664-III).

Відповідно до пунктів 10, 12 частини першої статті 28 Закону № 2664-III, Нацкомфінпослуг, у межах своєї компетенції: у разі порушення законодавства про фінансові послуги, нормативно-правових актів національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, застосовує заходи впливу та накладає адміністративні стягнення; надсилає фінансовим установам та саморегулівним організаціям обов'язкові до виконання розпорядження про усунення порушень законодавства про фінансові послуги та вимагає надання необхідних документів.

Статтею 39 Закону № 2664-ІІІ передбачено, що у разі порушення законів та інших нормативно-правових актів, що регулюють діяльність з надання фінансових послуг, національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, застосовує заходи впливу відповідно до закону.

При цьому Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, обирає та застосовує заходи впливу на основі аналізу даних та інформації стосовно порушення, враховуючи наслідки порушення та наслідки застосування таких заходів.

Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, може застосовувати, серед іншого, такі заходи впливу як зобов'язати порушника вжити заходів для усунення порушення та/або вжити заходів для усунення причин, що сприяли вчиненню порушення; накладати штрафи в розмірах, передбачених статтями 41 та 43 цього Закону (пункти 1, 3 частини першої статті 40 Закону № 2664-ІІІ).

Указом Президента України від 23 листопада 2011 року № 1070/2011 затверджено Положення про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг.

Згідно з пунктами 1, 2 зазначеного Положення Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (Нацкомфінпослуг), є державним колегіальним органом, підпорядкованим Президенту України, підзвітним Верховній Раді України.

Нацкомфінпослуг здійснює державне регулювання ринків фінансових послуг у межах, визначених законодавством.

Нацкомфінпослуг у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, актами та дорученнями Президента України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

Розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 20 листопада 2012 року № 2319, що зареєстроване в Міністерстві юстиції України 18 грудня 2012 року за № 2112/22424, затверджено Положення про застосування Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, заходів впливу за порушення законодавства про фінансові послуги (далі - Положення № 2319).

Положення № 2319 визначає порядок провадження у справах про порушення законів та інших нормативно-правових актів, що регулюють діяльність з надання фінансових послуг (далі - справи про правопорушення), механізм прийняття рішень Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг про застосування заходів впливу та їх оскарження та містить аналогічні норми щодо застосування заходів впливу за порушення законодавства про фінансові послуги.

Згідно з пунктом 1.3 Положення № 2319 його метою є врегулювання правовідносин, пов'язаних, у тому числі із складанням уповноваженими та посадовими особами Нацкомфінпослуг документів про порушення законодавства про фінансові послуги та застосуванням Нацкомфінпослуг або уповноваженими особами Нацкомфінпослуг заходів впливу.

Пунктом 1.4 Положення № 2319 встановлено, що заходи впливу застосовуються в порядку, визначеному цим Положенням.

Згідно з пунктом 1.5. розділу I Положення № 2319 Нацкомфінпослуг як колегіальний орган або уповноважені особи Нацкомфінпослуг обирають і застосовують заходи впливу на основі аналізу даних та інформації стосовно порушення законодавства про фінансові послуги, враховуючи наслідки порушення та застосування таких заходів.

Рішення у справі про правопорушення повинно бути законним та обґрунтованим.

Рішення повинно ґрунтуватися лише на тих доказах, які були досліджені під час розгляду справи про правопорушення.

Доказами в справі про правопорушення є будь-які фактичні дані, отримані в установленому законом порядку, що свідчать про наявність чи відсутність порушення законодавства про фінансові послуги, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (пункт 1.7 Положення №2319).

Посадова особа Нацкомфінпослуг при виявленні порушення законодавства про фінансові послуги, за яке застосовується захід впливу, складає акт про правопорушення (пункту 1.11 Положення № 2319).

Належним чином оформлені акт про правопорушення, рішення Нацкомфінпослуг або уповноваженої особи Нацкомфінпослуг про результати розгляду справи про правопорушення вважається надісланим особі, якщо їх надіслано поштою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або вручається особисто керівнику чи уповноваженій особі під підпис (пункту 1.12 Положення № 2319).

Відповідно до абзаців 1-2 пункту 2.4 Положення №2319 рішення про накладення штрафної санкції (штрафу) на особу за правопорушення, вчинені на ринку фінансових послуг, приймається у вигляді постанови уповноваженої особи Нацкомфінпослуг.

Постанова повинна містити:

дату та номер постанови, місце її складання;

прізвище, ім'я та по батькові, посаду уповноваженої особи Нацкомфінпослуг;

відомості про особу (повне найменування юридичної особи, місцезнаходження, код за ЄДРПОУ);

зміст виявленого порушення законодавства про фінансові послуги;

норму законодавства про фінансові послуги, яку порушено особою;

розмір застосованої штрафної санкції (штрафу);

посилання на дату і номер акта про правопорушення, в якому зафіксовано порушення;

рахунок, на який повинна бути перерахована сума штрафу, та строк, протягом якого особа повинна повідомити про це Нацкомфінпослуг;

строк, протягом якого особа зобов'язана повідомити Нацкомфінпослуг про добровільне виконання або про відмову від добровільного виконання постанови;

посаду, прізвище та підпис уповноваженої особи Нацкомфінпослуг;

відбиток печатки Нацкомфінпослуг.

Згідно зі статтею 41 Закону № 2664-ІІІ Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, застосовує до учасників ринків фінансових послуг (крім споживачів фінансових послуг) штрафні санкції за:

1) провадження діяльності на ринках фінансових послуг, для якої законом встановлені вимоги щодо одержання ліцензії та/або реєстрації, без відповідної ліцензії та/або реєстрації - у розмірі від 1000 до 10000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;

2) неподання, несвоєчасне подання або подання завідомо недостовірної інформації - у розмірі від 100 до 2000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;

3) ухилення від виконання або несвоєчасне виконання розпорядження, рішення національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, про усунення порушення щодо надання фінансових послуг - у розмірі від 100 до 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

2. Рішення національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, про застосування штрафних санкцій може бути оскаржено в суді.

3. Штрафи, накладені національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, стягуються у судовому порядку.

Відповідно до частин першої, другої та шостої статті 42 Закону № 2664-ІІІ, штрафи, передбачені статтею 41 цього Закону, накладаються Головою, іншими членами національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, а також уповноваженими комісією посадовими особами після розгляду матеріалів, що засвідчують факт правопорушення.

Про вчинення правопорушення, зазначеного у статті 41 цього Закону, уповноваженою особою, яка його виявила, складається акт, який разом з поясненнями керівника, іншої відповідальної посадової особи чи фізичної особи - підприємця та документами, що стосуються справи, протягом трьох днів надсилається посадовій особі, яка має право накладати штраф.

Посадові особи національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, визначені у частині першій цієї статті, приймають рішення про накладення штрафу протягом 30 днів після надходження документів, зазначених у частинах другій і третій цієї статті. Рішення про накладення штрафу оформляється постановою, що надсилається учаснику ринків фінансових послуг.

Відповідно до пункту 2.2 Положення № 2319 рішення про зобов'язання порушника вжити заходів для усунення порушення оформляється письмовим розпорядженням (приписом) Нацкомфінпослуг. Метою застосування даного заходу впливу є усунення особою у визначений у розпорядженні (приписі) строк виявлених порушень законодавства про фінансові послуги.

Невиконання вимог письмового розпорядження (припису) є підставою для застосування інших заходів впливу у визначених законом випадках.

Застосування заходів впливу за порушення законодавства про фінансові послуги не звільняє особу від обов'язку припинити порушення (пункт 4.25 Положення № 2319).

З матеріалів справи вбачається, що оскаржувану постанову відповідачем винесено на підставі пункту 5.9 Положення № 2319, тобто за невиконання розпорядження від 31 січня 2017 року № 169.

Відповідачем встановлено, що станом на дату складання акту товариством не надано документів, що підтверджували б виконання вимог розпорядження від 31 січня 2017 року № 169«Про застосування заходу впливу до Приватного акціонерного товариства» «Київський страховий дім».

Вказані обставини також підтверджено під час судового розгляду. Жодних доказів на підтвердження усунення порушень вимог законодавства про фінансові послуги та вжиття заходів для недопущення аналогічного порушення в подальшому, тобто на підтвердження факту виконання розпорядження № 169 позивачем до суду надано не було.

Судом також встановлено, що вказане розпорядження є чинним та не скасованим у судовому порядку. Справа перебуває на розгляду у суді, однак рішення за результатами її розгляду судом не прийнято.

З наведеного вбачається, що відповідач наділений правом застосування до порушника іншого заходу впливу у визначених законом випадках.

Із системного аналізу викладеного, суд дійшов висновку що відповідач під час прийняття спірної постанови діяв на підставі. в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Позивачем під час судового розгляду не було доведено обставин протиправності рішення відповідача та правомірності заявлених позовних вимог.

За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог.

Згідно з частиною першою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 72 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини перша та друга статті 76 КАС України).

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Суд не може витребувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

За таких обставин, суд дійшов висновку про безпідставність та необгрунтованість адміністративного позову, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи на те. що суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог, підстави для вирішення питання щодо стягнення судових витрат також відсутні.

Керуючись статтями 72-73, 76-77, 139, 143, 243-246, 255 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позовних вимог приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» (04053, місто Київ, вулиця Артема, 37-41, офіс 407, ) до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (01601, місто Київ, вулиця Грінченка, 3, ) про визнання протиправною та скасування постанови.

Підстави для відшкодування судових витрат відсутні.

Відповідно до частини першої статті 293 КАС України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 255 КАС України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Підпунктом 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.І. Келеберда