Справа № 815/31/18
Суддя: Кравець О.О.
Дата ухвалення: 2018-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2018 р.м.ОдесаСправа № 815/31/18

Категорія: 8.3 Головуючий в 1 інстанції: Завальнюк І. В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Кравець О.О.

суддів: Коваля М.П. , Домусчі С.Д.

за участю секретаря - Сторчак О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22.02.2018р. по справі № 815/31/18 прийнятим о 11.49 год. у складі судді Завальнюка І.В. за адміністративним за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Олімпекс Купе Інтернейшл" () до Головного управління Державної фіскальної служби України в Одеській області () про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

I. ПРОЦЕДУРА:

02.01.2018 року Генеральний директор Товариства з обмеженою відповідальністю "Олімпекс Купе Інтернейшл" звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби України в Одеській області та просив суд:

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС в Одеській області від 15.12.2017 №№ , .

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2018 року адміністративний позов був задоволений.

II. ДОВОДИ УЧАСНИКІВ АПЕЛЯЦІЙНОГО ПРОВАДЖЕННЯ:

Не погоджуючись зі вказаним рішенням, представник Головного управління Державної фіскальної служби України в Одеській області подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що судом 1-ї інстанції було порушено норми матеріального права та просив його скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги апелянт обґрунтовує тим, що згідно п. 5.8 Постанови Правління Національного банку України від 24.03.1999 року №136 «Про затвердження Інструкції про порядок здійснення контролю за експортними, імпортними операціями» (назва із змінами, внесеними згідно з постановою Правління Національного банку України від 22.08.2008 р. № 255) банк у довільній формі повідомляє податковий орган про факт зняття з контролю операцій резидента на підставі документів про припинення зобов'язань за цією операцією шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог за договорами (пункт 1.11 розділу 1 цієї інструкції).

Апелянт також додає, що банком не було повідомлено контролюючий орган «про факт зняття з контролю операції резидента на підставі документів про припинення зобов'язань за цією операцією шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог за договорами», а листами від 07.03.2017 року та від 09.03.2017 року було повідомлено про порушення Позивачем законодавчо встановлені терміни розрахунків за зовнішньоекономічними контрактами.

III. ПРОЦЕДУРА АПЕЛЯЦІЙНОГО ПРОВАДЖЕННЯ:

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 28 серпня 2018 року справа призначена до розгляду у відкритому судовому засіданні.

23.08.2018 року представник ТОВ "Олімпекс Купе Інтернейшл" подав Відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу ГУ ДФС України в Одеській області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22.02.2018 р. у справі 815/31/18 - без змін.

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду були сповіщені належним чином відповідно до ст.124 -127 КАС України.

Апеляційний суд, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції , доводи апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав .

IV. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Судом 1-ої інстанції було встановлено, що з 15.11.2017 року по 21.11.2017 року на підставі направлень від 10.11.2017 № 8663/14-02, 8662/14-02 співробітниками податкового управління, повідомлень АБ "Південний" від 07.03.2017 № 17-13377, ПАТ "Промінвестбанк" від 09.03.2017 № 20-9/10/2017/172 та на підставі наказу ГУ ДФС в Одеській області від 07.11.2017 № 5694 проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ "Олімпекс Купе Інтернейшнл" з питань дотримання вимог валютного законодавства за контрактами від 17.10.2016 № W1710/2016-ОKІ/1 (дата здійснення операції 28.10.2016), від 28.09.2016 № W2809/2016-OKI/1 (дата здійснення операції 28.10.2016), від 27.08.2016 № W2709/2016-OKI/1 (дата здійснення операції 28.10.2016), від 27.09.2016 № W2709/2016-OKI/1 (дата здійснення операції 28.10.2016), від 27.09.2016 № W2709/2016/OKI/2 (дата здійснення операції 28.10.2016), від 17.10.2016 № W1710/2016-OKI/2 (дата здійснення операції 28.10.2016), від 17.10.2016 № 1710/2016-OKI/9 (дата здійснення операції 28.10.2016), від 17.10.2016 № W1710/2016-OKI/3 (дата здійснення операції 28.10.2016), від 17.10.2016 № W1710/2016-OKI/3 (дата здійснення операції 28.10.2016), від 28.09.2016 № W2809/2016-OKI/2 (дата здійснення операції 28.10.2016), від 21.10.2016 № C2110/2016-OKI/2 (дата здійснення операції 22.10.2016), від 17.10.2016 № W1710/2016-OKI-3 (дата здійснення операції 28.10.2016), від 28.09.2016 № W2809/2016-OKI/1 (дата здійснення операції 28.10.2016), від 28.09.2016 № W2809/2016-OKI/2 (дата здійснення операції 28.10.2016) за період з 28.10.2016 до закінчення документальної позапланової виїзної перевірки, за результатами якої складено акт від 28.11.2017 № 1724/15-32-14-02/20005502.

Перевіркою встановлено порушення ст.1 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" в частині несвоєчасного отримання валютної виручки на поточний валютний рахунок за контрактом від 21.10.2016 № C2110/2016-OKI/2, № від 28.09.2016 № W2809/2016-OKI/1, від 27.08.2016 № W2709/2016-OKI/1, від 27.09.2016 № W2709/2016/OKI/2, від 17.10.2016 № W1710/2016-ОKІ/1, від 17.10.2016 № W1710/2016-ОKІ/2, від 17.10.2016 № W1710/2016-ОKІ/9, від 17.10.2016 № W1710/2016-ОKІ/3, від 28.09.2016 № W2809/2016-OKI/2; прострочена заборгованість з Black Sea Commodities Limited, OAE у розмірі 3831291,70 дол. США, в т.ч. по контрактах: від 17.10.2016 № W1710/2016-ОKІ/1 - 500000 дол. США; 28.09.2016 № від 17.10.2016 № W2809/2016-ОKІ/1 - 500000 дол. США; від 27.09.2016 № W2809/2016-ОKІ/1 - 500000 дол. США; від 27.09.2016 № W2809/2016-ОKІ/2 - 490000 дол. США; від 17.10.2016 № W1710/2016-ОKІ/2 - 500000 дол. США; від 17.10.2016 № W1710/2016-ОKІ/9 - 341291,70 дол. США; від 17.10.2016 № W1710/2016-ОKІ/3 - 500000 дол. США; від 28.09.2016 № W2809/2016-ОKІ/2 - 500000 дол. США; ст.1 Указу Президента України від 18.06.1994 № 319/94 "Про невідкладні заходи щодо повернення в Україну цінностей, що незаконно знаходяться за її межам", п.1 ст.9 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" № 15-93 від 19.02.1993 в частині порушення строків декларування валютних цінностей станом на 01.04.2017, 01.07.2017, 01.10.2017.

Згідно акту перевірки від 28.11.2017 № 1724/15-32-14-02/20005502, перевіряючими встановлено, що станом на 21.11.2017 виручка в іноземній валюті в розмірі 3831291,70 дол. США на поточний валютний рахунок ТОВ "Олімпекс Купе Інтернейшнл" від компанії-нерезидента не надійшла.

В акті також зазначено, що до перевірки не надані доповнення до експортних контрактів стосовно можливості проведення розрахунків у формі заліку зустрічних однорідних вимог.

Перевіряючі дійшли висновку, що вищезазначені акти взаємозаліку не відповідають вимогам чинного валютного законодавства, а саме: відсутність вимог, які випливають із взаємних зобов'язань між резидентом та нерезидентом, які є контрагентами за цими операціями

Відтак, контролюючий орган дійшов висновку про те, що проведення заліку зустрічних однорідних вимог на суму валютної виручки (яка не надходитиме на рахунок підприємства) не є можливим, оскільки призведе до порушенням вимог законодавства України, зокрема Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність", Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті", Декрету КМУ від 19.02.1993 № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю", постанови НБУ від 14.09.2016 № 386 "Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України від 13.12.2016 № 410 "Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України".

На підставі викладеного за результатами перевірки у ТОВ "Олімпекс Купе Інтернейшнл" станом на 21.11.2017 встановлена прострочена дебіторська заборгованість з Black Sea Commodities Ltd в розмірі 3831291,70 дол. США за контрактами: від 21.10.2016 № C2110/2016-OKI/2, № від 28.09.2016 № W2809/2016-OKI/1, від 27.08.2016 № W2709/2016-OKI/1, від 27.09.2016 № W2709/2016/OKI/2, від 17.10.2016 № W1710/2016-ОKІ/1, від 17.10.2016 № W1710/2016-ОKІ/2, від 17.10.2016 № W1710/2016-ОKІ/9, від 17.10.2016 № W1710/2016-ОKІ/3, від 28.09.2016 № W2809/2016-OKI/2; прострочена заборгованість з Black Sea Commodities Limited, OAE у розмірі 3831291,70 дол. США, в т.ч. по контрактах: від 17.10.2016 № W1710/2016-ОKІ/1 - 500000 дол. США; 28.09.2016 № від 17.10.2016 № W2809/2016-ОKІ/1 - 500000 дол. США; від 27.09.2016 № W2809/2016-ОKІ/1 - 500000 дол. США; від 27.09.2016 № W2809/2016-ОKІ/2 - 490000 дол. США; від 17.10.2016 № W1710/2016-ОKІ/2 - 500000 дол. США; від 17.10.2016 № W1710/2016-ОKІ/9 - 341291,70 дол. США; від 17.10.2016 № W1710/2016-ОKІ/3 - 500000 дол. США. Тобто порушення строків, передбачених ст.1 Закону № 185-94-ВР з урахуванням постанов Правління НБУ від 14.09.2016 № 386, від 13.12.2016 № 410 - порушення строків розрахунків (ненадходження виручки) на 269 днів по контрактах на суму заборгованості 3831291,70 дол. США.

На підставі вищевказаного акту перевірки ГУ ДФС в Одеській області прийняті податкові повідомлення-рішення від 15.12.2017 № , яким застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) за порушення розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності (21081000) в розмірі 3199631,73 грн.; , яким застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД, невиконаних зобов'язань та ШС за порушення вимог валютного законодавства (21081000) в розмірі 510 грн.

Судом 1-ої інстанції було також встановлено ,що між ТОВ "Олімпекс Купе Інтернейшнл" (Продавець) були укладені контракти з Black Sea Commodities Ltd, OAE (Покупець) щодо експорту пшениці, а саме: від 07.10.2016 № W 1710/2016-ОКІ/1, від 28.09.2016 № W 2809/2016-ОКІ/1, від 27.09.2016 № W 2709/2016- ОКІ/1, від 27.09.2016 № W 2709/2016-ОКІ/2, від 17.10.2016 № W 1710/2016-ОКІ/2, від 17.10.2016 № W 1710/2016-ОК1/9, від 17.10.2016 № W 1710/2016-ОКІ/З, від 28.09.2016 № W 2809/2016-ОКІ/2.

Додатковою угодою від 07.02.2017 № 1 змінені п. 6.1., 6.5 зазначених контрактів, та визначено, що платежі по контрактам здійснюються в гривні (по курсу НБУ).

Відповідно до контракту від 20.03.2008 № 20/03, укладеного між ТОВ "Лампочка" (Покупець) та компанією "Waytrans Limited Corporate", Нова Зеландія (Продавець), Продавець продає товар Покупцю на визначену суму.

Договором про відступлення права вимоги від 20.03.2013 № 1, Waytrans Limited Corporate", Нова Зеландія (Первісний кредитор) поступається Black Sea Commodities Ltd, OAE (Новий кредитор) правом вимоги по контракту від 20.03.2008 № 20/03.

ТОВ "Лампочка" (Первісний боржник), ТОВ "Олімпекс Купе Інтернейшнл" (Новий боржник) та Black Sea Commodities Ltd, OAE (Кредитор) уклали Договір про переведення боргу від 23.02.2017 № 1. Відповідно до умов даного договору, Первісний боржник переводить свій борг по оплаті за поставлений товар за контрактом від 20.03.2008 .N" 20/03 (з урахуванням Договору про відступлення права вимоги від 20.03.2013 № 1), а Новий боржник заміняє Первісного боржника у зобов'язанні, що виникло по цьому контракту.

Актом звірки взаєморозрахунків № 1/1 станом на 23.02.2017 між ТОВ "Олімпекс Купе Інтернейшнл" та Black Sea Commodities Ltd, OAE по контракту від 20.03.2008 №? 20/03 і Договору про переведення боргу від 23.02.2017 № 1 узгоджено - сума МД, що підлягає оплаті складає 3831291,70 дол. США (104 176 108,57 грн.).

Актом звірки взаєморозрахунків № 1/Е станом на 23.02.2017 між ТОВ "Олімпекс Купе Інтернейшнл" та Black Sea Commodities Ltd, OAE по контрактам від 07.10.2016 №W 1710/2016-OKI/l, від 28.09.2016 № W 2809/2016-OKI/l, від 27.09.2016 № W 2709/2016- OKI/1, від 27.09.2016 № W 2709/2016-OKI/2, від 17.10.2016 № W 1710/2016-OKI/2, від 17.10.2016 № W 1710/2016-OK1/9, від 17.10.2016 № W 1710/2016-ОКІ/З, від 28.09.2016 № W 2809/2016-OKI/2 узгоджено - сума МД, що підлягає оплаті складає 6018366,60 дол. США (163644551,61 грн.).

Зазначені операції по заліку зустрічних однорідних вимог відображені в бухгалтерському обліку по Дт 6821 "Розрахунки з іншими кредиторами в національній валюті"/ ТОВ "Лампочка" та Кт 362 "Розрахунки з іноземними постачальниками"/ нерезидент Black Sea Commodities Ltd, OAE в сумі 104176108,57 грн. В картках обліку по рах. 362 по зазначеним контрактам залік проведено в іноземній валюті на загальну суму 3831291,70 дол. США.

Угодою про залік зустрічних однорідних вимог від 23.02.2017 № 1 укладеною між ТОВ "Олімпекс Купе Інтернейшнл" та Black Sea Commodities Ltd, OAE визначено, що сторони, що мають зустрічні однорідні вимоги, узгоджені вищезазначеними Актами звірки взаєморозрахунків та договором про переведення боргу, по зобов'язанням, строк виконання яких настав, на підставі ст. 601 ЦК України, дійшли згоди про залік зустрічних однорідних вимог на суму 104 176 108,57 грн. та про припинення вказаної грошової заборгованості у розмірі 104 176 108,57 грн.

Таким чином , встановлена наявність заборгованості позивача перед компанією контрагентом - та Black Sea Commodities Ltd, OAE на дату укладення угоди про залік зустрічних однорідних вимог від 23.02.2017 р. до укладення контрактів з Black Sea Commodities Ltd, OAE (Покупець) щодо експорту пшениці, а саме: від 07.10.2016 № W 1710/2016-ОКІ/1, від 28.09.2016 № W 2809/2016-ОКІ/1, від 27.09.2016 № W 2709/2016- ОКІ/1, від 27.09.2016 № W 2709/2016-ОКІ/2, від 17.10.2016 № W 1710/2016-ОКІ/2, від 17.10.2016 № W 1710/2016-ОК1/9, від 17.10.2016 № W 1710/2016-ОКІ/З, від 28.09.2016 № W 2809/2016-ОКІ/2.

Крім того, відповідно до копій виписок АБ "Південний", кошти від нерезидента надійшли на розподільчий рахунок ТОВ "Олімпекс Купе Інтернейшнл" у загальній сумі 853429,20 дол. США, тобто грошові кошти за даним контрактом надійшли в повному обсязі.

Заборгованість нерезидента Black Sea Commodities Ltd, OAE по вищевказаному контракту за експортовану продукцію поступила у повному обсязі на розподільчий банківський рахунок ТОВ "Олімпекс Купе Інтернейшнл" в АБ "Південний". 17.02.2017 банком перераховано частину валютної виручки в розмірі 737902,34 дол. США на поточний валютний рахунок ТОВ "Олімпекс Купе Інтернейшнл". Подальше зарахування коштів на поточний рахунок "Олімпекс Купе Інтернейшнл" відбулось 20.02.2017.

14.03.2017 року ПАТ "Промінвестбанк" листом № 20-9/2/2017/183 було повідомлено ,що шляхом взаємозаліку були зняті з контролю операції за укладеними позивачем із нерезидентом Black Commodities Ltd, OAE.

V. НАЦІОНАЛЬНЕ ЗАКОНОДАВСТВО ТА СУДОВА ПРАКТИКА:

Згідно вимог ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

У справі за конституційним поданням щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) Конституційний Суд України в Рішенні від 1 грудня 2004 року № 18-рп/2004 дав визначення поняттю «охоронюваний законом інтерес», який вживається в ряді законів України, у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «право» (інтерес у вузькому розумінні цього слова), який розуміє як правовий феномен, що: а) виходить за межі змісту суб'єктивного права; б) є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб'єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

&?и;...&gн; поняття «охоронюваний законом інтерес» у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «правб» має один і той же зміст.

Згідно вимог ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 67 Конституції України , кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Усі громадяни щорічно подають до податкових інспекцій за місцем проживання декларації про свій майновий стан та доходи за минулий рік у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст.8 Конституції України, ст.6 КАС України та ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року ,суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно до ч. 1 ст.3 ЦК України ,до загальних засад цивільного законодавства відносяться, у тому числі : свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно з ч.1 ст.6 ГК України до загальних принципів господарювання в Україні , у тому числі відносяться : забезпечення економічної багатоманітності та рівний захист державою усіх суб'єктів господарювання; свобода підприємницької діяльності у межах, визначених законом; заборона незаконного втручання органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб у господарські відносини.

Згідно ч.7 ст.20 ГК України ,господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно ст.2 Закону від 16.04.1991, № 959-XII "Про зовнішньоекономічну діяльність", суб'єкти господарської діяльності України та іноземні суб'єкти господарської діяльності при здійсненні зовнішньоекономічної діяльності керуються , у тому числі ,такими принципами:

Принципом суверенітету народу України у здійсненні зовнішньоекономічної діяльності, що полягає у:

- виключному праві народу України самостійно та незалежно здійснювати зовнішньоекономічну діяльність на території України, керуючись законами, що діють на території України;

- обов'язку України неухильно виконувати всі договори і зобов'язання України в галузі міжнародних економічних відносин;

Принципом свободи зовнішньоекономічного підприємництва, що полягає у:

- праві суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності добровільно вступати у зовнішньоекономічні зв'язки;

- праві суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності здійснювати її в будь-яких формах, які прямо не заборонені чинними законами України;

- обов'язку додержувати при здійсненні зовнішньоекономічної діяльності порядку, встановленого законами України;

- виключному праві власності суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності на всі одержані ними результати зовнішньоекономічної діяльності;

Принципом юридичної рівності і недискримінації, що полягає у:

- рівності перед законом всіх суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності, незалежно від форм власності, в тому числі держави, при здійсненні зовнішньоекономічної діяльності;

- забороні будь-яких, крім передбачених цим Законом, дій держави, результатом яких є обмеження прав і дискримінація суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності, а також іноземних суб'єктів господарської діяльності за формами власності, місцем розташування та іншими ознаками;

- неприпустимості обмежувальної діяльності з боку будь-яких її суб'єктів, крім випадків, передбачених цим Законом;

Принципом верховенства закону, що полягає у:

- регулюванні зовнішньоекономічної діяльності тільки законами України;

- забороні застосування підзаконних актів та актів управління місцевих органів, що у будь-який спосіб створюють для суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності умови менш сприятливі, ніж ті, які встановлені законами України;

Принципом захисту інтересів суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності, який полягає у тому, що Україна як держава:

- забезпечує рівний захист інтересів всіх суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності та іноземних суб'єктів господарської діяльності на її території згідно з законами України;

- здійснює рівний захист всіх суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності України за межами України згідно з нормами міжнародного права;

- здійснює захист державних інтересів України як на її території, так і за її межами лише відповідно до законів України, умов підписаних нею міжнародних договорів та норм міжнародного права;

Згідно з ч.4, ч.5 ст.6 Закону № 959 суб'єкти зовнішньоекономічної діяльності мають право укладати будь-які види зовнішньоекономічних договорів (контрактів), крім тих, які прямо та у виключній формі заборонені законами України. Зовнішньоекономічний договір (контракт) може бути визнано недійсним у судовому порядку, якщо він не відповідає вимогам законів України або міжнародних договорів України.

Згідно п/п. 20.1.30 п.20.1 ст.20 ПК України контролюючі органи мають право звертатися до суду, у тому числі подавати позови до підприємств, установ, організацій та фізичних осіб, щодо визнання оспорюванних правочинів недійсними та застосування визначених законодавством заходів, пов'язаних із визнанням правочинів недійсними, а також щодо стягнення в дохід держави коштів, отриманих за нікчемними договорами;

Відповідно до ч астини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема, зміст правочину не може суперечити інтересам держави і суспільства, його моральним засадам та правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За змістом частини 3 статті 228 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

Відповідно до частини 1 статті 207 Господарського кодексу України (далі-ГК України) господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Якщо господарське зобов'язання визнано недійсним як таке, що вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то за наявності наміру в обох сторін - у разі виконання зобов'язання обома сторонами - в доход держави за рішенням суду стягується все одержане ними за зобов'язанням, а у разі виконання зобов'язання однією стороною з другої сторони стягується в доход держави все одержане нею, а також все належне з неї першій стороні на відшкодування одержаного. У разі наявності наміру лише у однієї із сторін усе одержане нею повинно бути повернено другій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного стягується за рішенням суду в доход держави (ч.1 ст. 208 ГК України).

Отже, необхідною умовою для визнання правочину недійсним на підставі частини третьої статті 228 Цивільного кодексу України та частини першої статті 207 Господарського кодексу України є завідома суперечність спірного правочину інтересам держави та суспільства.

Таким чином, для визнання недійсним спірного договору відповідно до статей 207 ГК України та 228 ЦК України, позивач, перш за все, має довести, в чому саме полягає невідповідність цього правочину інтересам держави і суспільства.

За вимогами цивільного законодавства існує презумпція правомірності правочину (ст. 204 ЦК України). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до статті 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

У складі цивільного правопорушення, передбаченого ст. 228 ЦК України міститься обов'язкова ознака - специфічна мета - порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, незаконне заволодіння ним. Наявність мети, включеної до складу правопорушення підлягає обов'язковому доведенню.

У свою чергу мета юридичної особи має бути доведена через мету відповідного керівника - фізичної особи, яка на момент укладання угоди виконувала представницькі функції за статутом (положенням) або за довіреністю. Слід зазначити, що наявність мети зазначеної в диспозиції статті 228 ЦК України у фізичної особи тягне кримінальну відповідальність за відповідними статтями Кримінального кодексу України за скоєний злочин, замах на злочин або готування до злочину.

Водночас, для застосування санкцій, передбачених ч. 1 ст. 208 Господарського кодексу України, необхідним є умисел на укладення угоди з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.

Зокрема, для правильної кваліфікації правочину як такого, що порушує публічний порядок, необхідно визначити існуючий зв'язок між власне укладенням і виконанням такого правочину та застосованим його учасниками механізмом ухилення від оподаткування.

Згідно з частиною 1 статті 14 Закону № 959 всі суб'єкти зовнішньоекономічної діяльності мають право самостійно визначати форму розрахунків по зовнішньоекономічних операціях з-поміж тих, що не суперечать законам України та відповідають міжнародним правилам. Розрахункове та кредитне обслуговування суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності здійснюється на території України банком для зовнішньоекономічної діяльності України та уповноваженими комерційними банківськими та кредитними установами, а також іноземними та міжнародними банками, зареєстрованими у встановленому порядку на території України.

Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України від 16.01.2003 № 435-IV (далі - ЦК України) зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 601 ЦК України зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Згідно ст.602 ЦК України, не допускається зарахування зустрічних вимог:

1) про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю;

2) про стягнення аліментів;

3) щодо довічного утримання (догляду);

4) у разі спливу позовної давності;

41) за зобов'язаннями, стороною яких є неплатоспроможний банк, крім випадків, установлених законом;

5) в інших випадках, встановлених договором або законом.

Згідно ч 1 статті 14 спеціального Закону № 959 всі суб'єкти зовнішньоекономічної діяльності мають право:

- самостійно визначати форму розрахунків по зовнішньоекономічних операціях з-поміж тих, що не суперечать законам України та відповідають міжнародним правилам;

- безпосередньо брати і надавати комерційні кредити за рахунок власних коштів у діючій на території України валюті та в іноземній валюті як у межах, так і за межами України, самостійно приймати рішення у зазначених питаннях;

- вільно обирати банківсько-кредитні установи, які будуть вести їх валютні рахунки та розрахунки з іноземними суб'єктами господарської діяльності, користуватись їх послугами, з додержанням при цьому вимог чинних законів України

Відповідно до Положення про форму зовнішньоекономічних договорів (контрактів), затвердженого наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції від 06.09.2001 № 201, договір (контракт) укладається відповідно до Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність" та інших законів України з урахуванням міжнародних договорів України. Суб'єкти підприємницької діяльності при складанні тексту договору (контракту) мають право використовувати відомі міжнародні звичаї, рекомендації міжнародних органів та організацій, якщо це не заборонено прямо та у виключній формі Законом України "Про зовнішньоекономічну діяльність" та іншими законами України. Договір (контракт) може бути визнано недійсним у судовому порядку, якщо він не відповідає вимогам законів України або міжнародних договорів України.

Частиною 3 статті 203 Господарського кодексу України від 16.01.2003 № 436-IV передбачено, що господарське зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування.

Пунктом 1.11 Інструкції про порядок здійснення контролю за експортними, імпортними операціями, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 24.03.99 № 136 (далі - Інструкція № 136), передбачено, що експортна, імпортна операції можуть бути зняті з контролю за наявності належним чином оформлених документів про припинення зобов'язань за цими операціями зарахуванням, якщо, зокрема, вимоги є однорідними.

Правовідносини, які виникають під час відкриття банками, їх відокремленими підрозділами, які здійснюють банківську діяльність від імені банку, та філіями іноземних банків в Україні поточних і вкладних (депозитних) рахунків у національній та іноземних валютах суб'єктам господарювання, фізичним особам, іноземним представництвам, нерезидентам-інвесторам, ініціативній групі з проведення всеукраїнського референдуму регулюються Інструкцією про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, яка затверджена Постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 (далі - Інструкція № 492).

Згідно з пунктом 1.3 Інструкції № 492 клієнти мають право відкривати рахунки в будь-яких банках України відповідно до власного вибору, крім випадків, якщо банк не має змоги прийняти на банківське обслуговування або якщо така відмова допускається законом або банківськими правилами.

Пунктом 5.2 Інструкції № 492 передбачено, що поточний рахунок в іноземній валюті відкривається суб'єкту господарювання для зберігання грошей і проведення розрахунків у межах законодавства України в безготівковій та готівковій іноземній валюті, для здійснення поточних операцій, визначених законодавством України, для здійснення інвестицій за кордон, розрахунків за купівлю-продаж облігацій зовнішньої державної позики України, для зарахування, використання і погашення кредитів (позик, фінансової допомоги) в іноземній валюті, для надходження іноземних інвестицій в Україну відповідно до законодавства України, а також для проведення операцій, передбачених генеральною ліцензією Національного банку на здійснення валютних операцій.

За поточними рахунками, що відкриваються банками суб'єктам господарювання в національній валюті, здійснюються всі види розрахунково-касових операцій відповідно до умов договору та вимог законодавства України (пункт 5.1 Інструкції № 492).

При цьому згідно з пунктом 5.3 Інструкції № 492 кошти в іноземній валюті, перераховані з-за кордону нерезидентами за зовнішньоекономічними контрактами (договорами, угодами), зараховуються на поточні рахунки резидентів - юридичних осіб через розподільчі рахунки.

Також постановами правління Національного банку України № 863 від 04 грудня 2016 року, № 342 від 07 червня 2016 року, № 140 від 03 березня 2016 року встановлено вимогу щодо обов'язкового продажу на міжбанківському валютному ринку України надходжень в іноземній валюті у вигляді валютної виручки резидентів від продажу товарів за зовнішньоекономічними договорами.

Обов'язковому продажу на міжбанківському валютному ринку України підлягали надходження в іноземній валюті у розмірі 50 процентів. Решта надходжень в іноземній валюті залишалась в розпорядженні резидентів (постанови Національного банку України від 15 листопада 2013 року № 457, від 12 травня 2014 року № 271).

Згідно з Інструкцією про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України, затвердженою постановою Правління Національного банку України від 17 червня 2004 року № 280, балансовий рахунок 2603 "Розподільчі рахунки суб'єктів господарювання" призначений для обліку коштів, що підлягають розподілу або додатковому попередньому контролю, у тому числі сум коштів в іноземній валюті, що підлягають обов'язковому продажу. За кредитом рахунку проводяться суми надходжень. За дебетом рахунку проводяться суми перерахувань згідно з режимом роботи рахунків.

Таким чином, відповідно до вимог нормативно-правових актів Національного банку України виручка в іноземній валюті за експортними операціями у повному обсязі зараховується на розподільчий рахунок 2603 суб'єкта господарювання.

Відповідно до п.1 ст.9 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" валютні цінності та інше майно резидентів, яке перебуває за межами України, підлягає обов'язковому декларуванню у Національному банку України. Порядок і терміни декларування встановлюються Національним банком України.

Згідно з п.2 ст.16 вказаного Декрету за несвоєчасне подання, приховування або перекручення звітності про валютні операції та за невиконання резидентом вимог щодо декларування валютних цінностей та іншого майна, передбачених статтею 9 цього Декрету накладаються штрафи у сумах, що встановлюються Національним банком України.

В свою чергу, у п.2.7 ст.2 Положення про валютний контроль, затвердженого Постановою Правління НБУ від 08.02.2000 № 49, визначено, що невиконання резидентами вимог щодо порядку та строків декларування валютних цінностей та іншого майна тягне за собою таку відповідальність: порушення строків декларування - накладення штрафу в розмірі 10 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за кожний звітний період; порушення порядку декларування - накладення штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Порушенням порядку декларування є подання недостовірної інформації або перекручення даних, що відображаються у відповідній декларації, якщо такі дії свідчать про приховування резидентами валютних цінностей та майна, що знаходяться за межами України,

Неподання або несвоєчасне подання резидентами України декларації (за відсутності валютних цінностей та майна за межами України) не тягне за собою застосування фінансових санкцій.

При цьому з приписів п.3.1 ст.3 Положення про валютний контроль, затвердженого Постановою Правління НБУ від 08 02.2000 № 49, вбачається, що санкції, передбачені пунктом 2 статті 16 Декрету, застосовуються Національним банком до банків, інших фінансових установ та національного оператора поштового зв'язку, органами державної податкової служби - до інших резидентів і нерезидентів України.

Згідно з частиною першою ст. 1 Закону України, від 23.09.1994, № 185/94-ВР "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті", виручка резидентів у іноземній валюті підлягає зарахуванню на їх валютні рахунки в уповноважених банках у строки виплати заборгованостей, зазначені в контрактах, але не пізніше 180 календарних днів з дати митного оформлення (виписки вивізної вантажної митної декларації) продукції, що експортується, а в разі експорту робіт (послуг), прав інтелектуальної власності - з моменту підписання акта або іншого документа, що засвідчує виконання робіт, надання послуг, експорт прав інтелектуальної власності. Перевищення зазначеного строку потребує висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку.

Згідно ст. 4 Закону № 185/94-ВР порушення резидентами, крім суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції на період її проведення, строків, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону або встановлених Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, тягне за собою стягнення пені за кожний день прострочення у розмірі 0,3 відсотка суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару) в іноземній валюті, перерахованої у грошову одиницю України за валютним курсом Національного банку України на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару).

У разі якщо резидент звертається до Експортно-кредитного агентства із заявою про невиконання або неналежне виконання нерезидентом його грошових зобов'язань за експортним зовнішньоекономічним договором (контрактом), що стало причиною порушення резидентом строків, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону, зазначені строки призупиняються та пеня в період такого призупинення не стягується. У разі якщо невиконання грошового зобов'язання нерезидентом не підлягає врегулюванню Експортно-кредитним агентством відповідно до законодавства, перебіг зазначених строків поновлюється і пеня нараховується на загальних підставах (у тому числі пеня за період призупинення).

У разі прийняття до розгляду судом, Міжнародним комерційним арбітражним судом чи Морською арбітражною комісією при Торгово-промисловій палаті України позовної заяви резидента про стягнення з нерезидента заборгованості, яка виникла внаслідок недотримання нерезидентом строків, передбачених експортно-імпортними контрактами, строки, передбачені статтями 1 і 2 цього Закону або встановлені Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, зупиняються і пеня за їх порушення в цей період не сплачується.

У разі прийняття судом рішення про відмову в позові повністю або частково або припинення (закриття) провадження у справі чи залишення позову без розгляду строки, передбачені статтями 1 і 2 цього Закону або встановлені Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, поновлюються і пеня за їх порушення сплачується за кожний день прострочення, включаючи період, на який ці строки було зупинено.

У разі прийняття судом рішення про задоволення позову пеня за порушення строків, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону або встановлених Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, не сплачується з дати прийняття позову до розгляду судом.

Органи доходів і зборів вправі за наслідками документальних перевірок безпосередньо стягувати з резидентів пеню, передбачену цією статтею.

Згідно п/п .54.3.3 п.54.3 ст.54 ПК України , згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов'язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Відповідно до п.п. 4.1.4. п.4.1. ст. 4 ПК України (в редакції, діючої на момент прийняття рішення податковим органом), основним принципом податкового законодавства є презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу

Відповідно до п.56.21 ст.56ПК України у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акту, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Згідно правової позиції ,викладеної у постанові Верховного суду України від 05 червня 2018 року по справі №802/1642/17-а, виручка резидентів у іноземній валюті від експорту продукції підлягає зарахуванню на їх валютні рахунки в уповноважених банках у строки визначені законодавством.Національний банк України має право запроваджувати на строк до шести місяців інші строки розрахунків, ніж ті, що визначені Законом України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті". У разі порушення встановлених строків до платника податків застосовується відповідальність у вигляді пені в визначеному розмірі, а саме 0,3 відсотка суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару) в іноземній валюті за кожний день прострочення. З набранням чинності Податкового кодексу України, положення частини першої статті 250 Господарського кодексу України щодо строків застосування адміністративно-господарських санкцій, на нарахування штрафних санкцій (пені) за порушення валютного законодавства, в тому числі на нарахування пені за порушення резидентами термінів розрахунків в іноземній валюті у сфері зовнішньоекономічної діяльності, не розповсюджуються.

Згідно правової позиції ,викладеної у постанові Верховного суду України від 25 квітня 2018 року по справі №810/3019/15 внаслідок укладення угод про переведення боргу, а також про залік зустрічних однорідних вимог припинилися зобов`язання компанією контрагентом перед позивачем. Дата припинення грошових зобов`язань прирівнюється до зарахування виручки в іноземній валюті, оскільки в обох випадках зобов`язання припиняються.

Від обставин наявності або відсутності заборгованості позивача перед компанією контрагентом на дату укладення угоди про передачу права вимоги залежить правомірність нарахування позивачу пені за порушення строків надходження виручки.

VI. ПРОЦЕСУАЛЬНЕ ЗАКОНОДАВСТВО :

Згідно з ч.1-2 ст.2 КАС України ( в ред.,діючої на момент звернення до суду) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ст.3 КАС України ( в ред.,діючої з 15.12.2017 року) порядок здійснення адміністративного судочинства встановлюється Конституцією України, цим Кодексом та міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору. Провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов'язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.

Згідно ч.3 ст.6 КАС України ,звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно ст.7 КАС України ,суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України. У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України. Якщо суд доходить висновку, що закон чи інший правовий акт суперечить Конституції України, суд не застосовує такий закон чи інший правовий акт, а застосовує норми Конституції України як норми прямої дії. У такому випадку суд після винесення рішення у справі звертається до Верховного Суду для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності закону чи іншого правового акта, що віднесено до юрисдикції Конституційного Суду України . Якщо міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, встановлені інші правила, ніж ті, що встановлені законом, то застосовуються правила міжнародного договору України. У разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права). Аналогія закону та аналогія права не застосовується для визначення підстав, меж повноважень та способу дій органів державної влади та місцевого самоврядування.

Згідно з ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.1-5 ст.242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно ч.1-2 ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно п.1 ч.1 ст.315 КАС України , за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Так, ст. 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Згідно ч. 5 ст.242 КАС України ,при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно ч.6 ст.13 Закону України, від 02.06.2016, № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів", висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

В порядку ч.6 ст.139 КАС України,якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

VII. МІЖНАРОДНІ СТАНДАРТИ ТА ПРАКТИКА ЄСПЛ:

Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року (надалі - Конвенція) , була ратифікована Законом України N 475/97-ВР від 17.07.97, та відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Згідно ч.1 ст.6 Конвенції , кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (див. справу «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [GC], № 28342/95, п. 61, ECHR 1999-VII).

Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції , кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які, на її думку, є необхідними для здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Отже, вищевказана норма гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і в оцінці дотримання "справедливого балансу" в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за яких майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується.

Першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету "в інтересах суспільства". Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено "справедливий баланс" між загальними інтересами суспільства та обов'язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі "Колишній Король Греції та інші проти Греції" (Former King of Greece and Others v. Greece) [ВП], заява № 25701/94, пп. 79 та 82, ЄСПЛ 2000-XII).

Тлумачення та застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов'язаний переконатися в тому, що спосіб, в який тлумачиться і застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики Суду (див. рішення у справі "Скордіно проти Італії"(Scordino v. Italy) (№ 1) [ВП], № 36813/97, пункти 190 та 191, ECHR 2006-V та п.52 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Щокін проти України" (заяви №№ 23759/03 та 37943/06), від 14 жовтня 2010року, яке набуло статусу остаточного 14 січня 2011року ).

Принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі "Москаль проти Польщі" (Moskalv. Poland), п. 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (див. там само). З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (див., mutatis mutandis, рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pincv. The Czech Republic), заява № 36548/97, п. 58, ECHR 2002-VIII). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов'язків (див. зазначене вище рішення у справі "Лелас проти Хорватії" (Lelasv. Croatia), п. 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pincv. The Czech Republic), п. 58, а також рішення у справі "Ґаші проти Хорватії" (Gashiv. Croatia), заява № 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі "Трґо проти Хорватії" (Trgov. Croatia), заява № 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року, також Рішення у справі "Рисовський проти України" (Rysovskyy v. Ukraine) від 20 жовтня 2011 року, заява № 29979/04, п.71).

Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення ЄСПЛ у справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав для призначення податкових штрафів має саме податкове управління" (див. п. 110 Рішення ЄСПЛ по справі "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" (заява №36985/97).

Суд не може не помітити вимогу підпункту 4.4.1 пункту 4.4 статті 4Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" від 21 грудня 2000 року( норма ідентична нормі , що міститься у п.п. 4.1.4. п.4.1. ст. 4 та п.56.21 ст.56ПК ПК України ), який передбачав, що в разі, коли національне законодавство припускало неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов'язків платників податків національні органи були зобов'язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для платника податків( див.п. 57. Рішення ЄСПЛ по справі «Щокін проти України» (Заяви № 23759/03 та № 37943/06) від 14 жовтня 2010 року).

Рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (див. п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р.).

Однак, статтю 6 п. 1 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін( див. п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р.).

VIII. ОЦІНКА ТА ВИСНОВКИ СУДУ:

Апеляційний суд ,враховуючи принципи верховенства права, належного врядування ,презумпції правомірності дій платника податків , практику ЄСПЛ ,як джерело права , погоджується із висновком суду 1-ої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову , так як, порушення термінів, передбачених Законом України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті", позивачем допущено не було, у зв'язку із чим нарахування санкцій з підстав обліку моменту порушення з дня зарахування виручки саме на поточний, а не розподільний рахунок

Крім того, недійсним вважається правочин ,недійсність якого встановлена судом, а необхідною умовою для визнання правочину недійсним у судовому порядку на підставі частини третьої статті 228 Цивільного кодексу України та частини першої статті 207 Господарського кодексу України є завідома суперечність спірного правочину інтересам держави та суспільства, недотримання вимог інших галузей законодавства при укладенні правочинів, якими опосередковані спірні господарські операції, може свідчити про спрямованість відповідних правочинів на ухилення від оподаткування тільки у разі доведення вказаних обставин належними,достатніми ,достовірними та допустимими доказами

В порядку п/п. 20.1.30 п.20.1 ст.20 ПК України та ч.4, ч.5 ст.6 Закону № 959 зовнішньоекономічний договір (контракт) може бути визнано недійсним у судовому порядку за позовом контролюючого органу , якщо він не відповідає вимогам законів України або міжнародних договорів України.

Таким чином ,апеляційний суд вважає ,що правомірність нарахування позивачу пені за порушення строків надходження виручки та застосування фіскальним органом штрафних фінансових санкцій , які випливають з недійсності зовнішньоекономічного договору (контракту) можлива тільки після встановлення цієї недійсності судовим рішенням , яке набуло законної сили та встановлення відсутності заборгованості позивача перед компанією контрагентом - та Black Sea Commodities Ltd, OAE на дату укладення угоди про залік зустрічних однорідних вимог від 23.02.2017 р.

У зв'язку з тим ,що наявність заборгованості позивача перед компанією контрагентом - та Black Sea Commodities Ltd, OAE на дату укладення угоди про залік зустрічних однорідних вимог від 23.02.2017 р. ,тобто до укладення контрактів з Black Sea Commodities Ltd, OAE (Покупець) щодо експорту пшениці, а саме: від 07.10.2016 № W 1710/2016-ОКІ/1, від 28.09.2016 № W 2809/2016-ОКІ/1, від 27.09.2016 № W 2709/2016- ОКІ/1, від 27.09.2016 № W 2709/2016-ОКІ/2, від 17.10.2016 № W 1710/2016-ОКІ/2, від 17.10.2016 № W 1710/2016-ОК1/9, від 17.10.2016 № W 1710/2016-ОКІ/З, від 28.09.2016 № W 2809/2016-ОКІ/2, встановлена належними ,допустимими ,достовірними та достатніми доказами, а Угода про залік зустрічних однорідних вимог від 23.02.2017 № 1 укладена між ТОВ "Олімпекс Купе Інтернейшнл" та Black Sea Commodities Ltd, OAE недійсною судом не визнавалась та була укладена із врахуванням принципів та вимог , встановлених ГК України,ЦК Укрпаїни , Законом України від 16.04.1991, № 959-XII "Про зовнішньоекономічну діяльність", крім того заборгованість нерезидента Black Sea Commodities Ltd, OAE по контракту за експортовану продукцію вчасно поступила у повному обсязі на розподільчий банківський рахунок ТОВ "Олімпекс Купе Інтернейшнл" в АБ "Південний" из подальшим перерахуванням частини валютної виручки на поточний валютний рахунок ТОВ "Олімпекс Купе Інтернейшнл" та зарахуванням коштів на поточний рахунок "Олімпекс Купе Інтернейшнл", також ПАТ "Промінвестбанк" були зняті з контролю операції за укладеними позивачем із нерезидентом Black Commodities Ltd, OAE, тому апеляційний суд доходить до висновку ,що право позивача мирно володіти майном , яке виникло на підставі Уголи підлягає захисту згідно статті 1 Першого протоколу Конвенції, а застосування штрафних санкцій ,правомірність яких не доведена фіскальним органом- є свавільним втручанням у право мирно володіти майном , фіскальний орган, який не дотримався своїх власних процедур, не повинен мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов'язків (див.рішення у справі "Рисовський проти України" (Rysovskyy v. Ukraine) від 20 жовтня 2011 року, заява № 29979/04, п.71).

Апеляційний суд доходить до висновку, що не має підстав для скасування чи зміни постанови суду 1-ої інстанції та вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні апелянтом фактичних обставин і норм матеріального права, так як судом 1-ої інстанції повно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, висновки, викладених у рішенні суду першої інстанції, відповідають обставинам справи, правильно застосовані та додержані норми матеріального та процесуального права , справу розглянуто повноважним складом суду, із належним повідомленням учасників справи про дату, час і місце судового засідання, суд не приймав рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов'язки осіб, які не були залучені до участі у справі , судове рішення прийнятне та підписано суддею , яка зазначена у судовому рішенні .

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 22.08.2018 року апелянту було відстрочено сплату залишку судового збору у розмірі 308 350,00 грн., яка підлягає стягненню при вирішенні справи ,на рахунок №1008, одержувач УК в Одеській області / Приморський р-н./ 22030101 ,банк отримувача: ГУДКСУ в Одеській області МФО: 828011 Код ЄДРПОУ суду 34380461

В порядку ч.6 ст.139 КАС України,якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином,відсутні правові підстави для зміни розподілу судових витрат.

Керуючись ст.8 Конституції України, ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року та ст.1 Протоколу 1 Конвенції , ст. 3, 6, 7,242, 308, 309, 310, п.1 ч.1 ст.315, 316,321,322,325,328,329 КАС України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби України в Одеській області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2018 р. - без змін.

Стягнути з Головного управління Державної фіскальної служби України в Одеській області () судовий збір (державне мито) за подачу апеляційної скарги до Одеського апеляційного адміністративного суду на рахунок №1008, одержувач УК в Одеській області / Приморський р-н./ 22030101 ,банк отримувача: ГУДКСУ в Одеській області МФО: 828011 Код ЄДРПОУ суду 34380461, в сумі 308 350,00 грн(триста вісім тисяч триста п'ятдесят гривень).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття ,та може бути, у разі відповідності вимогам ст.328 КАС України, оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом 30-ти днів

Повне судове рішення складене та підписане 14.09.2018 року

Суддя-доповідач Кравець О.О.
Судді Коваль М.П. Домусчі С.Д.