Справа № 0440/6053/18
Суддя: Горбалінський Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2018-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 вересня 2018 року Справа № 0440/6053/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіГорбалінського В.В.
за участі секретаря судового засіданняУсенко Д.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до Апостолівського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
10.08.2018 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_3 до Апостолівського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, в якій позивач просить:
- визнати протиправними дії Апостолівського територіального підрозділу Державної міграційної служби та зобов'язати ДМС в Дніпропетровській області видати ОСОБА_3 посвідку на постійне проживання в Україні терміном на 3 роки.
Позовна заява обґрунтована тим, що позивач звернувся до Апостолівського територіального підрозділу Державної міграційної служби з заявою на отримання посвідки на постійне проживання в Україні, яку відповідач повинен був розглянути до 30.07.2018 року, проте остання не була розглянута у визначені законом строки та відповідно не було прийнято жодного процесуального рішення, як це передбачено п. 3.7. «Тимчасового порядку розгляду заяв для оформлення посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання», затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ від 15 липня 2013 року № 681, а тому вважає дії відповідача протиправними і такими, що порушують його право на вільне переміщення та перебування на території України
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.08.2018 року відкрито провадження по справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи у судове засідання на 04.09.2018 року о 16:00 год. Копію ухвали про відкриття провадження у справі надіслано учасникам справи, відповідачам запропоновано у п'ятнадцятиденний строк з дня одержання цієї ухвали подати суду відзив на позовну заяву. Копія ухвали отримана сторонами, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.
04.09.2018 року від відповідача - Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому він позов не визнав, пояснивши свою позицію тим, що такого документу як «посвідка на постійне проживання терміном на 3 роки» не існує і позивача повинен був звернутися із заявою про надання дозволу на імміграцію, до якої долучити, визначений статтями 4 та 9 Закону України «Про імміграцію», пакет документів. Наголошує, що позивач до Апостолівського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області взагалі із такою заявою не звертався, відтак позовна заява є безпідставною, а тому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.
Відповідач - Апостолівський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області своїм процесуальним правом на подання відзиву не скористався.
В судовому засіданні 04.09.2018 року позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позовну заяву задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Із відзивом, бажання ознайомитись в судовому засіданні, позивач не виявив, відповідних клопотань не заявляв.
В судовому засіданні 04.09.2018 року позивачем було заявлено клопотання про витребування доказів, яке судом було відхилено з підстав необґрунтованості та не доведення обставин знаходження в Апостолівському районному відділі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області матеріалів справи ОСОБА_3 (документів, які з його слів було подано до вказаного підрозділу ДМС). При відмові в задоволенні вказаного клопотання суд також врахував відзив на позовну заяву відповідача, в якому було наголошено про відсутність вказаних документів у відповідача та наведено перелік документів, які були виявлені ОСОБА_4
Відповідачі, належним чином повідомлені про дату та час слухання справи, в судове засідання явку уповноважених представників не забезпечили.
Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
25.06.2016 року Верховною Радою України було прийнято Закон України «Про імміграцію» № 2491-III (далі - Закон № 2491-III), який визначає умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства.
Згідно ст. 1 Закону № 2491-III імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання; іммігрант - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання; дозвіл на імміграцію - рішення, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.
За приписами ст. 9 Закону № 2491-III заяви про надання дозволу на імміграцію подаються: 1) особами, які постійно проживають за межами України, - до дипломатичних представництв та консульських установ України за кордоном за місцем їх постійного проживання; 2) особами, які перебувають в Україні на законних підставах, - до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції. Заяву про надання дозволу на імміграцію заявник подає особисто до відповідного органу державної влади. За наявності поважних причин (хвороба заявника, стихійне лихо тощо) заява може надсилатися поштою або за дорученням заявника, посвідченим нотаріально, подаватися іншою особою.
Для надання дозволу на імміграцію до заяви додаються такі документи: 1) три фотокартки; 2) копія документа, що посвідчує особу; 3) документ про місце проживання особи; 4) відомості про склад сім'ї, копія свідоцтва про шлюб (якщо особа, яка подає заяву, перебуває в шлюбі); 5) документ про те, що особа не є хворою на хронічний алкоголізм, токсикоманію, наркоманію або інфекційні захворювання, перелік яких визначено центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я. Вимога пункту 5 не поширюється на осіб, зазначених у пунктах 1, 3 частини третьої статті 4 цього Закону.
Згідно п. 11 ч. 7 ст. 9 Закону № 2491-III крім зазначених документів подаються: для осіб, зазначених у пункті 3 частини третьої статті 4 цього Закону, - документи, що підтверджують право особи на набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до статті 8 Закону України «Про громадянство України».
Особи, які постійно проживають за межами України, за винятком осіб, зазначених у пунктах 1, 3 частини третьої статті 4 цього Закону, разом із заявою про надання дозволу на імміграцію подають також довідку про відсутність судимості.
Якщо за дії, пов'язані з наданням дозволу на імміграцію, законодавством України передбачена сплата державного мита або консульського збору, разом із заявою подається документ про його сплату.
У разі неподання особою всіх визначених цим Законом документів заява про надання дозволу на імміграцію не приймається.
Термін розгляду заяви про надання дозволу на імміграцію не може перевищувати одного року з дня її подання.
ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1), ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянином Російської Федерації, що підтверджується паспортом Російської Федерації тип «Р» № паспорта НОМЕР_2, який виданий 22.11.2016 року. В зазначеному паспорті міститься відмітка № 01-06, згідно якої Апостолівським РВ ГУ ДМС позивачу термін перебування продовжено до 30.07.2018 року.
Як стверджує позивач, він звернувся до Апостолівського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області за отриманням посвідки на постійне проживання в Україні.
Серед підстав, з яких позивач просив видати йому посвідку на постійне проживання в Україні, він вказує на належність йому на праві власності нерухомого майна - квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яка була придбана на підставі договору купівлі-продажу від 23.11.2017 року.
Позивач зазначає, що з метою отримання вказаної посвідки, ним було подано до Апостолівського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області: 1) заяву про оплату послуг; 2) квитанцію від 12.06.2017 року на суму 179 грн. 74 коп.; 3) заяву про надання дозволу на імміграцію; 4) 8 фотокарток на матовому папері розміром 3,5 х 4,5 см.; 5) доказ перетину кордону з Україною з відповідною відміткою; 6) документ на право власності на житло в Україні - договір купівлі-продажу квартири, засвідчений ОСОБА_6 на відповідному нотаріальному бланку серії НМТ № 222416 та зареєстрований у відповідному нотаріальному реєстрі за № 1333 та витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 104839263 від 23.11.2017 року; 7) копію паспорту з перекладом на українську мову сторінки паспортного документа іноземця з особистими даними, засвідчений у встановленому законодавством порядку; 8) довідку про відсутність судимості; 9) ідентифікаційний код, який він отримав в Україні; 10) довідку про склад сім'ї.
Позивачем було надано пояснення, що працівником Апостолівського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області було прийнято вказані документи, про що в паспорті проставлено відповідний штемпель з дозволом знаходження на території України до 30.07.2018 року, що підтверджено штампом в паспорті серії НОМЕР_3 про продовження строку перебування № 01-06 до 30.07.2018 року.
Суд зауважує, що позивачем не було надано до позовної заяви жодних належних та допустимих доказів, що підтверджували б факт подання заяви про надання дозволу на імміграцію з додатками до Апостолівського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області.
При цьому, відсутність доказів на підтвердження звернення, позивач пояснив тим. що відповідач не видав йому таких доказів, а сам позивач не знав, що йому повинні були надати документ на підтвердження такого звернення.
Аналізуючи вищенаведені положення законодавства України, суд зазначає, що позивач повинен був особисто (у разі неможливості особисто, поштою чи уповноважити на підставі нотаріальної довіреності особу) звернутися до Апостолівського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області з заявою встановленого ДМС за погодженням з МЗС зразка про надання дозволу на імміграцію, до якої долучити такі документи: паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства (після пред'явлення повертається), та копія його сторінок; засвідчений у встановленому законодавством порядку переклад українською мовою сторінки паспортного документа іноземця або документа, що посвідчує особу без громадянства, з особистими даними; три фотокартки розміром 3,5 х 4,5 сантиметра; документ про місце проживання (в Україні та за кордоном); документально підтверджені відомості про склад сім'ї (копії свідоцтва про народження, свідоцтва про шлюб, документів про усиновлення, встановлення опіки чи піклування тощо); документ про сплату державного мита за дії, пов'язані з наданням дозволу на імміграцію.
Разом з тим, в ході судового розгляду встановлено, що позивач не звертався до Апостолівського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області з заявою про надання дозволу на імміграцію.
Матеріали справи не містять жодних доказів, що підтверджували б твердження позивача про подання ним повного комплекту документів разом, з заявою встановленого ДМС за погодженням з МЗС зразка, до територіального підрозділу ДМС за місцем проживання.
Відповідач у своєму відзиві зазначив, що «В ході ретельної перевірки всіх журналів та обліків Апостолівського РВ ГУ ДМС України в Дніпропетровській області та враховуючи положення статті 9 Закону України «Про імміграцію» встановлено, що громадянин Російської Федерації ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 з питання надання дозволу на імміграцію в Україну на підставі п. 3 ч. 3 ст. 4 Закону України «Про імміграцію» - за територіальним походженням (народженням) до Апостолівського територіального підрозділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області взагалі не звертався».
Крім того, відповідач вказує, що «Під час налагодження роботи Апостолівського РВ ГУ ДМС України в Дніпропетровській області ОСОБА_4, виявив переклади документів завірені нотаріально, квитанцію на суму 179,74 грн. та фотокартки розміром 3,5 на 4,5 см. у файлі на ім'я громадянина Російської Федерації ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2, перевіривши всі журнали та обліки підрозділу встановив, що матеріали відповідно до статті 9 Закону України «Про імміграцію» не приймались».
Надаючи правову оцінку наведеним аргументам, суд наголошує, що згаданий комплект документів повинен долучатися до заяви, встановленого ДМС за погодженням з МЗС зразка, про надання дозволу на імміграцію, яка подається до територіального підрозділу ДМС і за своєю природою та згідно вимог законодавства України не можуть заміняти вказану заяву або бути подані окремо від неї. Більш того, законодавство містить пряму заборону приймати заяву про надання дозволу на імміграцію у випадку надання не всіх передбачених законом, документів. Виявлені в Апостолівському районному відділі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області документи не складають повний пакет документів, що повинні бути подані разом із заявою, а отже не можуть свідчити про подання такої заяви позивачем до Апостолівського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області.
Таким чином, суд вважає, що позивач не звертався до Апостолівського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області з заявою про надання дозволу на імміграцію у встановленому чинним законодавством порядку.
Беручи до уваги досліджені докази та встановлені на їх підставі обставини справи, суд приходить висновку, що Апостолівський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області діяв на підставі та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження надано.
Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Так, ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З огляду на зазначене вище, суд дійшов висновку про доведення відповідачами правомірності своїх дій, у зв'язку з чим позовні вимоги про визнання протиправними дії Апостолівського територіального підрозділу Державної міграційної служби та зобов'язання ДМС в Дніпропетровській області видати ОСОБА_3 посвідку на постійне проживання в Україні терміном на 3 роки, не підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Згідно ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відтак, враховуючи, що суд дійшов висновку про необхідність відмовити у задоволенні позову повністю, судові витрати сплачені позивачем не стягуються.
Керуючись статтями 2, 77, 139, 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Згідно ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.
Статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, проте, відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.
Повний текст рішення суду складений 10 вересня 2018 року.
Суддя В.В. Горбалінський