Справа № 826/7483/17
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2018-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

18 вересня 2018 року № 826/7483/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Арсірія Р.О., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Апеляційного суду міста Києва

Державної судової адміністрації України

треті особи Державна казначейська служба України

про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії

ОСОБА_1 (надалі по тексту - ОСОБА_1 та/або позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Апеляційного суду міста Києва (надалі по тексту -відповідач-1), Державної судової адміністрації України (надалі по тексту - відповідач-2) третя особа - Державна казначейська служба України, в якому просить :

зобов'язати Апеляційний суд міста Києва та Державну судову адміністрацію України нарахувати ОСОБА_1 вихідну допомогу згідно статті 136 Закону України № 2453-VI від 07.07.2010 «Про судоустрій і статус суддів» у розмірі 10 місячних заробітних плат та виплатити ОСОБА_1 недоплачену суму вихідної допомоги у розмірі 7 місячних заробітних плат, що складає 209 440 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідачами необґрунтовано та всупереч положень законодавства відмовлено у нарахуванні та виплаті позивачу вихідної допомоги у розмірі 7 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Відповідач-1 просив суд розглядати справу за відсутності представника та вирішити справу у відповідності до вимог чинного законодавства України.

Відповідач-2 заперечуючи проти задоволення позову зазначив, що питання щодо права позивача на отримання вихідної допомоги регулюється Законом України «Про судоустрій та статус суддів» від 07.07.2010 №2453-VІ, який станом на дату звернення позивача із заявою про відставку, не містив положень про виплату вихідної допомоги судді, який вийшов у відставку. Вважає позовні вимоги необґрунтованими та просив відмовити у їх задоволенні.

Третя особа своєї позиції по суті позову не надала, хоча була належним чином повідомлена про час і місце судового розгляду.

На підставі ч.6 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на момент проведення судового засідання), суд ухвалив здійснити розгляд справи у порядку письмового провадження.

Разом з тим, 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 №2147-VIII, яким внесено зміни до Кодексу адміністративного судочинства України, виклавши його в новій редакції.

Відповідно до підпункту 10 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України в новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, встановив.

Судом встановлено, що з травня 1990 року ОСОБА_1 працював на посаді судді, в тому числі, з серпня 2008 року - судді Апеляційного суду міста Києва.

Рішенням Вищої ради юстиції № 3118/0/15-16 від 08.12.2016 звільнено ОСОБА_1 з посади судді Апеляційного суду міста Києва у зв'язку з поданням заяви про відставку.

Наказом голови Апеляційного суду міста Києва № 562-ос від 21.12.2016, зокрема :

- вважати ОСОБА_1 звільненим 08.12.2016 з посади суддів апеляційного суду міста Києва у зв'язку з ухваленням Вищою радою юстиції рішення про звільнення у зв'язку з поданням заяви про відставку;

- відділу планово-фінансової діяльності, бухгалтерського обліку та звітності виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу в розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою.

20.04.2017 позивач звернувся до Апеляційного суду міста Києва з заявою про нарахування та виплату вихідної допомоги відповідно до законодавства України.

Листами Апеляційного суду міста Києва № 60/0403/17 від 12.05.2017 та Державної судової адміністрації України № М488-17-505/17 від 05.05.2017 позивачу відмовлено у перерахунку та виплаті вихідної допомоги у належному розмірі на підставі того, що заява про відставку подана до Вищої ради юстиції та рішення Вищої ради юстиції про відставку прийнято після набрання чинності Законом України від 27 березня 2014 року №1166-VII «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні», яким частина перша статті 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», якою було передбачено, що судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога в розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, виключена, а на момент звільнення діяв Закон України від 02.06.2016 року № 1402-УІІ « Про судоустрій і статус суддів», яким передбачена виплата вихідної допомоги в розмірі 3 місячних суддівських винагород.

Виплата ОСОБА_1 вихідної допомоги в розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою, що становить 89 760,00 грн, не заперечується сторонами (довідка № 67/0403/17 від 06.06.2017 а.с.23).

З метою захисту своїх порушених, на думку позивача, прав на отримання вихідної допомоги у зв'язку з відставкою ОСОБА_1 звернувся з даним позовом до суду.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд враховує таке.

Частиною 1 статті 120 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-VI від 07 липня 2010 року було передбачено, що суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Згідно з частиною 3 статті 122 цього Закону, повноваження судді припиняються з дня прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення з посади судді.

Частиною 1 статті 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-VI від 07 липня 2010 року в редакції Закону від 14 березня 2014 року №887-VII передбачено, що судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27 березня 2014 року № 1166-VІІ, який набрав чинності з 01 квітня 2014 року, виключено статтю 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Рішення щодо неконституційності Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» в частині виключення статті 136 із Закону України «Про судоустрій та статус суддів», Конституційним Судом України не приймалося, а отже з 01 квітня 2014 року судді, які виходили у відставку, не мали права на отримання вихідної допомоги згідно з статтею 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-VI від 07 липня 2010 року.

30 вересня 2016 року набрав чинності Закон України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», положеннями частини 1 статті 143 якого передбачено, що судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога в розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою.

Як зазначалося вище та не заперечується сторонами позивачу було виплачено вихідну допомогу в розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою.

Також, суд звертає увагу, що рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) № 1-рп/99 від 09 лютого 1999 року визначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що в даному випадку до спірних правовідносин слід застосовувати положення нормативно-правових актів, які діяли на час прийняття Вищою радою юстиції рішення про звільнення позивача, а саме 08.12.2016.

Також відповідно до пункту 3.2 рішення Конституційного Суду України № 10-рп/2013 від 19 листопада 2013 року Конституційний Суд України вважає, що за своєю правовою природою вихідна допомога є разовою формою матеріальної винагороди при виході судді у відставку. Вона виплачується з метою забезпечення йому належних соціально-побутових умов, а також для стимулювання осіб, які перебувають на посаді судді, до довгострокового виконання ними професійних обов'язків. Вихідна допомога не належить до таких конституційних гарантій незалежності суддів, як суддівська винагорода чи довічне грошове утримання, оскільки не є основним джерелом матеріального забезпечення суддів та не має постійного характеру.

Таким чином, суд дійшов висновку, що право на відставку позивачем реалізовано під час дії Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-VI від 07 липня 2010 року, положеннями якого не було передбачено виплату вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат.

Відтак, вищенаведені фактичні обставини справи, які були встановлені судом під час розгляду справи, підтверджені належними письмовими доказами, які були досліджені, свідчать про необґрунтованість позовних вимог, що є підставою для відмови в задоволенні адміністративного позову.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог у зв`язку з чим адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Підстави для відшкодування судових витрат у справі відповідно до положень ст. 139 КАС України відсутні.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255,295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (02140, АДРЕСА_1) до Апеляційного суду міста Києва (03680, м.Київ, вул.Солом'янська , 2-а), Державної судової адміністрації України (01601, м.Київ, вул.Липська, 18/5), третя особа - Державна казначейська служба України (01601, м.Київ, вул.Бастіонна, 6) про зобов'язання вчинити дії - відмовити повністю.

Рішення суду, відповідно до частини 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Р.О. Арсірій