Справа № 263/9603/18
Суддя: Томілін О. М.
Дата ухвалення: 2018-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 263/9603/18
Провадження № 2-а/263/352/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2018 року м. Маріуполь

Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі: головуючого судді Томіліна О.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора батальйону 1 роти 4 Управління патрульної поліції в Донецькій області Румана Романа Олександровича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, вказуючи, що 26.05.2018 року інспектором бат. 1 роти 4 Управління патрульної поліції в Донецькій області Руман Р.О. відносно нього було складено постанову серії ЕАА № 416652 про накладення адміністративного стягнення у розмірі 255 грн. по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі. Вказану постанову вважає незаконною за наступних причин. Так згідно вказаної постанови 26.05.2018 року, о 10-21 год., в м. Маріуполь по вул. К.Лібкнехта (Митрополитська), 61, керуючи автомобілем Фольцваген, д.н. НОМЕР_2, водій здійснив зупинку ТЗ ближче 30 м від зупинки для маршрутних ТЗ обозначеним дорожнім знаком 5.41.1 (пункт зупинки автобуса). При цьому у самій постанові будь-яких посилань на порушення вимог (пункту) ПДР немає. Також не визначено, що саме із складових ч. 1 ст. 122 КУпАП йому інкримінується. В той час, як в постанові одночасно зазначено порушення у вигляді: «ближче 30 м від зупинки для маршрутних ТЗ» та «обозначеним дорожнім знаком 5.41.1». Таким чином взагалі відсутній склад правопорушення, оскільки не зазначено, яке саме порушення він вчинив. Також зауважує, що в постанові визначено місце начебто вчиненого правопорушення - по вул. К.Лібкнехта (Митрополитська), 61, проте будинок 61 по вул. К.Лібкнехта (Митрополитська) розташований по правій стороні дороги з боку руху з пр. Металургів, де він взагалі не рухався та не зупинявся. Дорожній знак 5.41.1, який розташований на іншому боці дорозі за іншою адресою, то він встановлений із явним порушенням ДСТУ 4100-2014 та порядку розміщення дорожніх знаків, оскільки розташований майже впритул (менш ніж за 10 метрів) до пішохідного переходу, а відповідно до п.п. «г» п. 15.9 ПДР забороняється зупинка транспорту на пішохідних переходах і ближче 10 м від них з обох боків. Таким чином в цьому місці взагалі не може бути зупинки будь-яких транспортних засобів. Вказана зупинка транспорту взагалі відсутня у Рішенні Маріупольської міської ради № 114 від 22.06.3017 року, яким затверджено перелік зупиночних пунктів міського транспорту м. Маріуполя. Взагалі на цій ділянці дороги по вул. Митрополитській згідно до схеми руку міського транспорту м. Маріуполя рухається лише один вид маршрутних таксі - № 126. Проте по цій ділянці він рухається по правій стороні дороги в напрямку з пр. Металургів по вул. Митрополитській до пр. Будівельників. Зупиняється за вимогу напроти ПТУ № 3, назва зупинки «Центральний ринок». У зворотньому напрямку цей маршрут будь-яких зупинок на цій ділянці по вул. Митрополитській не має, а зупиняється лише на пр. Металургів, назва зупинки «ТЦ «Браво». Зауважує, що при складанні постанови вказане поліцейськім не було прийнято до уваги. Також постанова не містить формулювання адміністративного правопорушення та його відповідність до інкримінованої статті, не зазначено технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий було використано); правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження. При складанні постанови не використовували будь-які відповідні інструменти (сертифікованої рулетки для виміру відстані до зупинки ТЗ або дорожнього знаку, а також двох понятих) з метою встановлення на якій саме відстані знаходився його автомобіль, у зв'язку з чим постанова винесена лише на основі припущень працівника поліції, що є неприпустимим. Враховучи викладене просив скасувати постанову інспектора бат. 1 роти 4 Управління патрульної поліції в Донецькій області Румана Р.О. серії ЕАА №416652 від 26.05.2018 року.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 15 червня 2018 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, визначено строк для відповідача для подання відзиву на позов для надання відповіді на відзив, роз'яснено строки та порядок надання суду доказів.

У зв'язку із розглядом справи без повідомлення (виклику) сторін у спрощеному порядку, відповідно до ч.4 ст.229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Відповідач в судове засідання не з'явився, надав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив прохання про розгляд справи за його відсутності, та зауважив, що під час патрулювання було помічено, що транспортний засіб Volkswagen Passat, д.н.з. НОМЕР_2, стояв на зупинці для маршрутних транспортних засобів, а саме автобуса ( р. 33 п. 5.41 ПДР України), чим порушено п. 15.9.е. ПДР України. Вказані обставини зафіксовані на відео реєстратор, закріплений на однострої поліцейських, на якому вбачається, що автомобіль позивача зупинився біля зупинки громадського транспорту, а саме, безпосередньо перед вказаним знаком. Поліцейський, виявивши правопорушення, підійшов до водія автомобіля, представився належним чином, довів водію суть скоєного ним адміністративного правопорушення, запропонував йому пред'явити документи, передбачені вимогами п. 2.1. Правил дорожнього руху України. Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, роз'яснивши права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності Руман P.O. виніс на місці вчинення правопорушення відносно ОСОБА_1 постанову за ч. 1 ст. 122 КУпАП. Наявність знаку 5.41.1 «Пункт зупинки автобуса» та автомобіля позивача, розташованого безпосередньо під вказаним знаком, зафіксовано на нагрудний відеореєстратор патрульного. На сторінках 38-39 рішення Маріупольської міської ради №114 від 22.06.2017 року за п. 32 визначено, що під час руху маршруту №126 визначено перелік пунктів зупинок за напрямком ЖМР 23-Кальміуський ринок, серед яких зокрема п.8 Оптовий ринок «Каліфорнія», п. 9 Центральний ринок н. 10 вул. Митрополитська (на вимогу). Твердження позивача щодо ліквідації вказаної зупинки не відповідають дійсності, та не відображають дійсних обставин справи, а надані позивачем роздруківки з руху маршрутних транспортних засобів були отримані з мережі Інтернет та є довідкою інформацією, у зв'язку з чим не можуть бути використані в якості доказової бази. Також зауважено, що на підтвердження відповідності встановлення знаку 5.41.1 «Пункт зупинки автобуса» біля Центрального ринку вимогам ДСТУ управлінням патрульної поліції в Донецькій області ДПП надіслано запит до ПВ ДПМВС «Донбасінформресурси». На підставі викладеного просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

При цьому на адресу суду від, як зазначено у відзиві, представника відповідача ОСОБА_5 були раніше подані аналогічні заперечення щодо заявлених позовних вимог, проте у доданій до відзиву довіреності, зазначено, що останній представляє інтереси Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, в той час як відповідачем за даним позовом є інспектор бат. 1 роти 4 Управління патрульної поліції в Донецькій області Руман Р.О., у зв'язку з чим відзив ОСОБА_5 не може розцінюватись як допустимий доказ по справі.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, проте такими, що підлягають частковому задоволенню.

Судом встановлено, що 26.05.2018 року інспектором бат. 1 роти 4 Управління патрульної поліції в Донецькій області Руман Р.О. відносно ОСОБА_1 було складено постанову серії ЕАА № 416652 про накладення адміністративного стягнення у розмірі 255 грн., за те, що 26.05.2018 року, о 10-21 год., в м. Маріуполь по вул. К.Лібкнехта (Митрополитська), 61, водій ОСОБА_1, керуючи автомобілем Volkswagen Passat, д.н. НОМЕР_2, здійснив зупинку ТЗ ближче 30 м від зупинки для маршрутних ТЗ, позначених дорожнім знаком 5.41.1 (пункт зупинки автобуса), чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП.

Вирішуючи позов по суті, суд виходить з наступного.

Спірні правовідносини регулюються Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), Законом України «Про Національну поліцію», Правилами дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі - ПДР).

Частиною 1 ст. 122 КУпАП передбачена відповідальність за порушення перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами тощо.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з ч.1, 2 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У відповідності до ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно зі ст.283 КУпАП постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім'я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім'я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Як вбачається з оскаржуваної постанови, ОСОБА_1 інкримінується здійснення зупинки ТЗ ближче 30 м від зупинки для маршрутних ТЗ обозначеним дорожнім знаком 5.41.1 (пункт зупинки автобуса). У відзиві на позов представник відповідача зауважує, що автомобіль позивача був зупинений біля зупинки громадського транспорту, а саме безпосередньо перед вказаним знаком.

В той час як, п.15.9 е Правил дорожнього руху України забороняється зупинка ближче 30 м від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, а коли їх немає - ближче 30 м від дорожнього знака такої зупинки з обох боків.

Таким чином, твердження позивача щодо відсутності в оскарженій постанові будь-яких посилань на порушення ОСОБА_1 вимог (пункту) ПДР та відсутності складових ч. 1 ст. 122 КУПАП України, які йому інкримінується, та відповідно відсутність зазначення чіткого складу адміністративного правопорушення, а саме що інкримінується чи то ближче 30 метрів від зупинки транспорту, чи ближче 30 метрів від знаку, а також відсутність зазначення технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис інкримінованого правопорушення, правових наслідків невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження, знайшли своє підтвердження в ході розгляду даної справи.

Також доводи позивача щодо не використання будь-яких відповідних інструментів, зокрема сертифікованої рулетки для виміру відстані від його автомобіля до зупинки ТЗ або дорожнього знаку, відповідно до ст.ст. 77,78 КАС України не спростовані відповідачем жодним чином.

Тож оскаржувана постанова по справі про адміністративне правопорушення від 26.05.2018 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП не відповідає вимогам ст.283 КУпАП.

Згідно зі ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Обставини справи щодо невідповідності встановлення знаку 5.41.1 «Пункт зупинки автобуса» вимогам ДСТУ та відсутність такої зупинки у зазначеному в оскаржений постанові місці вчиненого правопорушення не були з'ясовані інспектором при складенні постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Так, згідно наданих позивачем документів, заходи з метою підтвердження відповідності встановлення знаку 5.41.1 «Пункт зупинки автобуса» біля Центрального ринку вимогам ДСТУ, були зроблені лише в ході судового розгляду даного позову, шляхом подання відповідного запиту, відповідь на який суду надана не була.

Також, як у відзиві відповідача, так і у рішенні Маріупольської міської ради №114 від 22.06.2017 року визначено, що під час руху маршруту №126 визначено перелік пунктів зупинок за напрямком ЖМР 23-Кальміуський серед яких зокрема п.8 Оптовий ринок «Каліфорнія», п. 9 Центральний ринок п. 10 вул. Митрополитська (на вимогу). Проте в оскарженій постанові не зазначено, біля якої саме зупинки громадського транспорту позивач зупинив свій автомобіль.

В оскаржуваній постанові місце вчиненого правопорушення вказано - вул. К.Лібкнехта (Митрополитська), 61. Проте, будинок 61 по вул. К.Лібкнехта (Митрополитська) розташований по правій стороні дороги з боку руху з пр. Металургів, а з наданого відповідачем відеоматеріалу інкримінованого позивачу правопорушення вбачається, що останній зупинки за вказаною адресою не здійсняв.

Таким чином відомості щодо місця вчиненого правопорушення, зазначені в постанові, не відповідають дійсності.

Як вже зазначалось, п.15.9 е Правил дорожнього руху України забороняє зупинки ближче 30 м від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, а коли їх немає - ближче 30 м від дорожнього знака такої зупинки з обох боків.

Відповідно до п.п. 3.4, 6.3.1, 6.4.1 Галузевих будівельних норм України, затверджених Наказом Міністерством інфраструктури України від 07.03.2018 року за № 111 «Зупинки маршрутного транспорту. Загальні вимоги проектування», посадковий майданчик - майданчик з твердим покриттям призначений для очікування, посадки та висадки пасажирів маршрутного транспорту. Посадковий майданчик на зупинках повинно бути підвищено на 0,2 м над поверхнею зупинкового майданчику. Поверхня посадкового майданчику повинна мати тверде покриття на довжину не меншу довжини зупинкового майданчика та ширину не менше ніж 2 м. Відстань від конструкцій автопавільйону для пасажирів до крайки проїзної частини повинна бути не менше ніж 2 м. Зупинкові майданчики на автомобільних дорогах (I - ІII) категорій по довжині майданчика необхідно відокремлювати дорожньою розміткою згідно з вимогами національних стандартів. На дорогах (IV - V) категорій передбачають заїзні кишені і відокремлюють їх від основних смуг руху лінією розмітки1.8.

Згідно зі ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

При цьому наявні матеріали справи, зокрема, наданий відповідачем відеоматеріал інкримінованого позивачу правопорушення, не містять належних та достовірних доказів наявності посадкового майданчику для зупинки маршрутних транспортних засобів, а тому, відповідно, й відсутні докази на підтвердження факту порушення позивачем п.15.9 е Правил дорожнього руху України в частині здійснення зупинки ближче 30 м від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів.

Слід зауважити, що наданий відповідачем відеоматеріал не містить процедури складення відносно позивача оскаржуваної постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності, тобто не містить відомостей щодо повного розгляду справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення та відповідно доказів правомірності дій працівника поліції при цьому.

Відповідно до закріпленого в ст. 62 Конституції України принципу особа вважається невинуватою, доки її вину не буде доведено в законному порядку; ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість; обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У справі Барбера, Мессеге і Жабардо проти Іспанії Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 6 грудня 1988 року зазначив, що докази, покладені в основу висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

Обов'язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (Рішення ЄСПЛ у справі «Дактарас проти Литви» від 24.11.2000 року).

Також Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Салабіаку проти Франції» від 7 жовтня 1988 року зазначив, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь-які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.

Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов'язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У справі «Надточій проти України» Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 15.05.2008 року відзначив, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення (п. 21 рішення).

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

В рекомендації № R (91)1 Комітету Ради Європи Державам-членам стосовно адміністративних санкцій від 13 лютого 1991 року рекомендовано урядам держав-членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов'язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7).

Відповідно до ст. 293 Кодексу України про адміністративні правопорушення орган при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: залишає постанову без змін, скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд, скасовує постанову і закриває справу, змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення.

Постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб'єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов'язки для особи, щодо якої він винесений.

Таке рішення суб'єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб'єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб'єкта владних повноважень.

В контексті наведеного слід відмітити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об'єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб'єктом владних повноважень (в даному випадку - інспектором патрульної поліції) при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об'єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

У зв'язку з викладеними обставинами, суд вважає, що підстави, за яких винесена постанова за ч. 1 ст. 122 КУпАП, не ґрунтуються на всебічному, повному та обґрунтованому дослідженні матеріалів адміністративної справи поліцейським, тому постанову в цій частині не може бути визнана законною, вона підлягає скасуванню, а справа про притягнення ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 286 КАС України, направленню на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи), яким за територіальною підвідомчістю є Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції.

Під час нового розгляду справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вказаними обставинами, компетентному органу у відповідності до положень статті 7 КУпАП здійснити провадження у цій справі на основі суворого дотримання законності, за правилами, передбаченими главою 22 КУпАП, з дотриманням ст. ст. 245 - 252 КУпАП.

Керуючись ст.2, 72-77, 205, 241-246, 255, 286, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, ст. 22, ст. 122 ч.2, ст. 247, ст. 251, ст. 280, 284, 293 ч.3 КУпАП, суд, -

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора батальйону 1 роти 4 Управління патрульної поліції в Донецькій області Румана Романа Олександровича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення задовольнити частково.

Скасувати постанову інспектора батальйону 1 роти 4 Управління патрульної поліції в Донецькій області Руман Романа Олександровича серії ЕАА № 416652 від 26.05.2018 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП і накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 255 грн.

Справу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП, відносно ОСОБА_1 направити на новий розгляд до Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Донецького апеляційного адміністративного суду безпосередньо або через Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя О.М.Томілін