Справа № 806/1795/18
Суддя: Капустинський М.М.
Дата ухвалення: 2018-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Справа № 806/1795/18
ПОСТАНОВА

іменем України

"11" вересня 2018 р. м. Житомир

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Капустинського М.М.

суддів: Моніча Б.С.

Охрімчук І.Г.,

за участю секретаря Шведюк М.М.,

представника позивача, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "Рогачівське" на ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від "25" квітня 2018 р. у справі за позовом Дочірнього підприємства "Рогачівське" до Державного реєстратора відділу державної реєстрації Ружинської районної державної адміністрації Житомирської області Польової Лариси Дмитрівни про визнання протиправним та скасування рішення , -

суддя в 1-й інстанції - Липа В.А.,

час постановлення ухвали - не зазначено,

місце постановлення ухвали - м. Житомир,

дата складання повного тексту ухвали - не зазначено,-

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2018 р. Дочірнє підприємство "Рогачівське" звернулося до суду з позовом в якому просили визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора відділу державної реєстрації Ружинської районної державної адміністрації Житомирської області Польової Лариси Дмитрівни про реєстрацію права оренди на земельну ділянку (площа 4,2456 га, кадастровий номер НОМЕР_1), яка належить ОСОБА_3, строком на 10 років, на користь ТзОВ "Агрофірма Кривошиївська".

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2018 р. провадження в адміністративній справі №806/1795/18 за позовом Дочірнього підприємства "Рогачівське" до Державного реєстратора відділу державної реєстрації Ружинської районної державної адміністрації Житомирської області Польової Лариси Дмитрівни про визнання протиправним та скасування рішення - закрито.

Не погоджуючись з постановленою ухвалою, Дочірнє підприємство "Рогачівське" звернулось до суду зі скаргою, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати, справу передати на розгляд до суду першої інстанції. Вважає, що з урахуванням положень Закону про державну реєстрацію права, акт приймання-передачі земельної ділянки не є правовою підставою для внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про дострокове припинення права оренди, таким чином, даний спір є виключно публічно-правовим, оскільки мова йде про визнання протиправним та скасування рішення суб'єктів, що наділений владними повноваженнями.

Вислухавши пояснення представника апелянта, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що підставою для проведення оскаржуваної реєстраційної дії став договір оренди б/н від 02 березня 2018 р., укладений між ОСОБА_3 та ТОВ "Агрофірма Кривошиїнська" строком дії на 10 років щодо земельної ділянки площею 4,2456 га, кадастровий номер НОМЕР_1.

Поміж іншого, позивач стверджує, що строк дії договору оренди землі від 20 жовтня 2011 р. укладеного між ОСОБА_3 (орендодавець) та ДП "Рогачівське" (орендар), відповідно до якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове користування (в оренду) земельну ділянку площею 4,2456 га, кадастровий номер НОМЕР_1, строком на 8 років - становить до 2019 року.

Суд дійшов висновку, що аналіз зазначених фактичних обставин справи дає підстави вважати, що оскаржуваним реєстраційним діям передує невирішений спір між його учасниками про право цивільне, зокрема, про чинність одного із двох договорів оренди земельної ділянки.

У справі, що розглядається, оскаржуються реєстраційні дії, стосовно яких існує спір про право цивільне, у межах якого можуть бути розв'язані й питання, пов'язані з реєстрацією права оренди земельної ділянки, а тому цей спір не пов'язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, що виключає його розгляд у порядку адміністративного судочинства.

Суд послався на правову позицію, як аналогічну, щодо застосування зазначених норм процесуального права висловлену Верховним Судом України, зокрема, у постанові від 24 січня 2017 року у справі № 815/6165/14.

Розглядаючи питання про законність та обґрунтованість судового рішення, апеляційної інстанції враховує наступне.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

У відповідності до п.1 ч. 1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: 1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

Слід зазначити, що згідно із ч.1 ст.19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Статтею 3 КАС України передбачено, що порядок здійснення адміністративного судочинства встановлюється Конституцією України, цим Кодексом та міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору. Провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов'язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.

Відповідно до ч.3 ст.19 КАС України, адміністративні суди не розглядають позовні вимоги, які є похідними від вимог у приватно-правовому спорі і заявлені разом з ними, якщо цей спір підлягає розгляду в порядку іншого, ніж адміністративне, судочинства і знаходиться на розгляді відповідного суду.

Згідно з п.1.ч.1 ст.238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Частиною 1 ст. 239 КАС України встановлено, якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз'яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Положеннями статті 18 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" встановлено порядок державної реєстрації прав.

Відповідно до вимог пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду, гарантується право на справедливий судовий розгляд одним із аспектів якого є доступ до суду.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 19 квітня 1993 р. у справі «Краска проти Швейцарії» встановлено: «Ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов'язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами».

Відповідно до частини 2 статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

У Рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 р. N 19-рп/2011 зазначено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина 2 статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб'єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 р. N 18-рп/2004 поняття «порушеного права», яке вживається у низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то в тому ж рішенні Конституційного Суду України зазначено: «поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб'єктивного права; б) є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб'єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним".

Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції належним чином не досліджено питання наявності (відсутності) майнового спору сторін, пов"язаного з земельними ділянками, реєстраційні дії, щодо яких, вчинено та оскаржуються.

Таким чином, суд розглядаючи справу в порядку письмового провадження, за відсутності в матеріалах справи даних про наявність спору про право цивільне, дійшов передчасного висновку про закриття провадження у справі, оскільки зазначені позовні вимоги не підлдягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Таким чином, суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, тому оскаржувана ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, а матеріали справи направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відповідно до ст.320 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 320, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "Рогачівське" задовольнити, ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від "25" квітня 2018 р. скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя М.М. Капустинський

судді: Б.С. Моніч

І.Г. Охрімчук

Повне судове рішення складено "12" вересня 2018 р.