Справа № 809/877/18
Суддя: Микитюк Р.В.
Дата ухвалення: 2018-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"13" вересня 2018 р. справа № 809/877/18
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:
судді Микитюка Р.В.,
за участю секретаря судового засідання - Костюк О.С.,
представників позивача - ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,
представника відповідача - ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Карпатинафтотрейд"
до відповідача: Управління Держпраці в Івано-Франківській області
про скасування постанов № ІФ 583/825/АВ/П/ІП-1ФС від 26.04.2018 року та № ІФ 583/825/АВ/П/МГ-2ФС від 26.04.2018 року, -
ВСТАНОВИВ:
21.05.2018 товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Карпатинафтотрейд" (надалі також, - позивач, ТзОВ "Торговий дім Карпатинафтотрейд") звернулося до суду з адміністративним позовом до Управління Держпраці в Івано-Франківській області (надалі також, - відповідач) про визнання протиправними та скасування постанов про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами за №№ ІФ 583/825/АВ/П/ІП-1ФС, ІФ 583/825/АВ/П/МГ-2ФС від 26.04.2018.
Позовні вимоги, мотивовані тим, що у відповідності до акту інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю №ІФ583/825/АВ від 04.04.2018 інспектором праці Управління Держпраці в Івано-Франківській області здійснено перевірку з дотримання норм законодавства ТзОВ "Торговий дім Карпатинафтотрейд". Вказаним актом перевірки встановлено порушення позивачем частини 6 ст. 95 КЗпП України, статті 33 ЗУ 108 "Про оплату праці", ч. 4 статті, 115 КЗпП, статті 21 ЗУ №504, частини першої статті 116 КЗпП, частини 1 статті 117 КЗпП. За результатами перевірки 11.10.2017 посадовою особою відповідача запропоновано позивачу опрацювати нормативно-правові документи з питань дотримання трудового законодавства. 26.04.2018 відповідачем прийнято постанову № ІФ 583/825/АВ/П/ІП-1ФС, якою за порушення вимог частини 4 статті 115 КЗпП України, статті 21 Закону України "Про відпустки", частини 1 статті 116 КЗпП України, частини 1 статті 117 КЗпП України відповідальність за які передбачено абзацом 8 частини 2 статті 265 КЗпП України на ТзОВ "Торговий дім Карпатинафтотрейд" накладено штраф у розмірі 3 723,00 грн., а також відповідачем прийнято постанову № ІФ 583/825/АВ/П/МГ-2ФС, якою за порушення вимог частини 6 статті 95 КЗпП України, статті 33 Закону України "Про оплату праці" відповідальність за які передбачено абзацом 4 частини 2 статті 265 КЗпП України на ТзОВ "Торговий дім Карпатинафтотрейд" накладено штраф у розмірі 74 460,00 грн. Позивач вважає, що дані постанову прийняті з порушення вимог чинного законодавства та просить постанови №№ ІФ 583/825/АВ/П/ІП-1ФС, ІФ 583/825/АВ/П/МГ-2ФС від 26.04.2018 про накладення штрафу на ТзОВ "Торговий дім Карпатинафтотрейд" у загальному розмірі 78 183,00 грн. скасувати.
Суд ухвалою від 25.05.2018 відкрив провадження в даній адміністративній справі, яка підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, з мотивів викладених у позовній заяві та відповіді на відзив. Просили позов задовольнити повністю.
Представник відповідача у судовому засіданні позовних вимог не визнала на підставі відзиву на адміністративний позов та додаткових пояснень. Просила суд в задоволенні відмовити на тій підставі, що інспектором відповідача під час перевірки встановлено, порушення позивачем частини 6 ст. 95 КЗпП України, статті 33 ЗУ 108 "Про оплату праці", ч. 4 статті, 115 КЗпП України, статті 21 Закону України №504, частини першої статті 116 КЗпП України, частини 1 статті 117 КЗпП України. Вказані порушення слугували підставами для внесення оскаржуваних постанов (а.с. 47-54).
Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги, відзив на адміністративний позов та додаткові пояснення, встановив наступне.
Управління Держпраці в Івано-Франківській області, на підставі підпунктів 6, 3 пункту 5 Порядку здійснення державного контролю щодо додержання вимог законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України за №295 від 26.04.2017, видало наказ "Про проведення інспекційного відвідування ТзОВ "Торговий дім Карпатинафтотрейд"" від 27.03.2018 за №369-Д (а. с. 59).
Відповідно до вказаного наказу відповідач видав направлення за №04-13/15-10/1911 від 27.03.2018 для проведення інспекційного відвідування позивача, з питань дотримання вимог законодавства про працю (а. с. 60).
Інспектором праці Управління Держпраці в Івано-Франківській області ОСОБА_5, відповідно до статті 259 Кодексу законів про працю України, частини 3 статті 34 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", пунктів 19, 31 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 26.04.2017 №295, у присутності директора ОСОБА_6 проведено інспекційне відвідування ТзОВ "Торговий дім Карпатинафтотрейд".
На підставі цього складено акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю №ІФ583/825/АВ від 04.04.2018 (а.с. 16-19, 61-64).
Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Карпатинафтотрейд" головному державному інспектору Управління Держпраці в Івано-Франківській області Соловйову В.В. подано зауваження до акту інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю №ІФ583/825/АВ від 04.04.2018 за №15 від 12.04.2018 (а.с. 67-68).
04.04.2018 відповідач за наслідками виявлених порушень, вніс ТзОВ "Торговий дім Карпатинафтотрейд" припис за №ІФ583/825/АВ/П, яким приписано позивачу усунути та дотримуватись вимог частини 6 статті 95 Кодексу законів про працю України, статті 33 Закону України № 108, частини 4 статті 115 Кодексу законів про працю України, статті 21 Закону України № 504, частини 1 статті 116 Кодексу законів про працю України, частини 1 статті 117 Кодексу законів про працю України (а. с. 20-21, 65-66).
Позивачем на припис про усунення виявлених порушень №ІФ583/825/АВ/П від 04.04.2018 подано начальнику Управління Держпраці в Івано-Франківській області скаргу за вих. №16 від 16.04.2018 (а.с. 22-23).
Представником відповідача на скаргу від 16.04.2018 надано відповідь 31.05.2018 №04-13/15-10/3654, яка направлена звичайною (простою) кореспонденцією, тому доказів направлення, чи доказів відстеження отримання позивачем вказаної відповіді відповідачем суду не надано.
13.04.2018 Управлінням Держпраці в Івано-Франківській області прийнято рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу №ІФ583/825/АВ/П/МГ та 17.04.2018 на адресу позивача направлено повідомлення про виклик на розгляд справи про накладення штрафу за №04-13/15-10/2567 (а.с. 69, 70).
26.04.2018 заступником начальника Управління Держпраці в Івано-Франківській області ОСОБА_7 на підставі вказаного акту перевірки, винесено постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами за ІФ 583/825/АВ/П/ІП-1ФС, за порушення ТзОВ "Торговий дім Карпатинафтотрейд" частини 4 статті 115 КЗпП України, статті 21 Закону України "Про відпустки", частини 1 статті 116 КЗпП України, частини 1 статті 117 КЗпП України відповідальність за які передбачено абзацом 8 частини 2 статті 265 КЗпП України та накладено штраф в розмірі 3723,00 гривень (а. с. 14).
Вважаючи вищенаведені постанови №№ІФ583/825/АВ/П/ІП-1ФС, ІФ583/825/АВ/П/МГ-2ФС від 26.04.2018 про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами - протиправними, товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Карпатинафтотрейд" звернулось з даним адміністративним позовом до суду, в якому просить суд вказані постанови скасувати.
Вирішуючи даний спір, суд виходив з таких мотивів та норм права.
Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов'язки та відповідальність суб'єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначає Закон України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" .
Відповідно до статті 1 вказаного Закону державний нагляд (контроль) це діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб'єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.
Частиною 4 статті 2 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" передбачено, що заходи контролю здійснюються зокрема органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.
Постановою Кабінету Міністрів України за №96 від 11.02.2015 затверджено Положення про Державну службу України з питань праці (далі Положення).
Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у звязку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообовязкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб (пункт 1 Положення).
Держпраці у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства (пункт 2 Положення).
Відповідно до пункту 7 Положення Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.
Наказом Міністерства соціальної політики України за №390 від 02.07.2012 затверджено Порядок проведення перевірок посадовими особами Державної інспекції України з питань праці та її територіальних органів та форму акта перевірки додержання субєктами господарювання законодавства про працю та загальнообовязкове державне соціальне страхування.
Міністерством соціальної політики України видано наказ "Про затвердження форм документів, що складаються при здійсненні заходів державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, зайнятість та працевлаштування інвалідів" за №1338 від 18.08.2017, яким затверджено форму акта інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю.
Постановою Кабінету Міністрів України за №295 від 26.04.2017 затверджено Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (далі Порядок).
Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - обєкт відвідування) (пункт 1).
Державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці: Держпраці та її територіальних органів (пункт 2).
Відповідно до підпункту 3 пункту 5 Порядку інспекційні відвідування проводяться за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-7 цього пункту.
Згідно з пунктом 19 Порядку за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю припис про їх усунення.
Акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником обєкта відвідування або його уповноваженим представником. Один примірник акта залишається в обєкта відвідування (пункт 20).
Відповідно до пункту 21 Положення якщо обєкт відвідування не погоджується з викладеною в акті інформацією, акт підписується із зауваженнями, які є його невідємною частиною. Зауваження можуть бути подані обєктом відвідування не пізніше трьох робочих днів з дати підписання акта. Письмова вмотивована відповідь на зауваження надається інспектором праці не пізніше ніж через три робочих дні з дати їх надходження.
Згідно з пунктом 26 Положення у разі відмови керівника чи уповноваженого представника обєкта відвідування від підписання або за неможливості особистого вручення акта і припису акт та припис складаються у трьох примірниках.
Два примірники акта і припису не пізніше ніж протягом наступного робочого дня надсилаються обєкту відвідування рекомендованим листом з описом документів у ньому та з повідомленням про вручення. На примірнику акта та припису, що залишаються в інспектора праці, зазначаються реквізити поштового повідомлення, яке долучається до матеріалів інспекційного відвідування та невиїзного інспектування.
Обєкт відвідування зобовязаний повернути інспектору праці підписаний примірник акта та припису не пізніше ніж через три робочих дні з дати його отримання.
У разі ненадходження в установлений строк підписаного примірника акта та припису складається акт про відмову від підпису у двох примірниках, один з яких надсилається обєкту відвідування рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
Кодекс законів про працю України визначає правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці.
Кодекс законів про працю України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини (частина 1 статті 1).
Відповідно до статті 4 Кодексу законів про працю України законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.
Вирішуючи заявлені позовні вимоги визнання протиправними та скасування постанов про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами за №№ ІФ 583/825/АВ/П/ІП-1ФС, ІФ 583/825/АВ/П/МГ-2ФС від 26.04.2018, суд встановив, що висновками акта інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю №ІФ583/825/АВ від 04.04.2018 встановлено порушення позивачем вимог частини четвертої статті 115 КЗпП України, статті 21 Закону України Про відпустки, а саме: позивачем заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується пізніше ніж за три дні до початку відпустки. Так, згідно наказу від 30.11.2017 економісту ОСОБА_8 надана частина чергової відпустки за 2017 терміном календарних днів з 16.12.2017.
У відповідності до частини 8 статті 115 Кодексу законів про працю України заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки.
Частиною 1 статті 21 Закону України "Про відпустки" встановлено, що заробітна плата працівникам за час відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до її початку.
Суд встановив, що документи, які були надані для перевірки та наявні у відповідача свідчать, що відпускні економісту ОСОБА_8 були виплачені своєчасно, а саме 11.12.2017, що підтверджується банківською випискою від вказаної дати (а.с. 28-29). Крім того, під час розгляду справи за участю позивача та відповідача згідно повідомлення №04-13/15-10/2567 від 17.04.2018 про виклик на розгляд справи про накладення штрафу представник відповідача погодилась з доводами представників позивача про відсутність вказаного вище порушення. Даний факт у судовому засіданні підтверджено представником відповідача.
Таким чином, суд встановив дотримання позивачем, під час його перевірки, вимог частини четвертої статті 115 КЗпП України, статті 21 Закону України "Про відпустки".
Відповідно до частини 1 статті 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Зокрема, п. 9 зазначеного порядку передбачає, що після надходження суми коштів, зазначених у заяві-розрахунку, на рахунок страхувальника, останній зобов`язаний здійснити виплату відповідного матеріального забезпечення у строки, визначені у статті 52 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням". Таким чином, виплата допомоги з тимчасової втрати працездатності може бути здійснена лише при умові її надходження страхувальнику, що і було зроблено позивачем на наступний робочий день у строки визначені ст. 52 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням". Даний факт підтверджується банківськими виписками від 10.02.2017 та від 13.02.2017 (а.с. 34-35).
Висновками акта перевірки встановлено порушення відповідачем частини 1 статті 117 Кодексу законів про працю України, а саме: у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум в день звільнення, при відсутності спору про їх розмір, керівництвом позивача не виплачується середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Так, 23.01.2017 директор ТОВ "Торговий дім Карпатинафтотрейд" своїм наказом №4-к звільнив ОСОБА_9 за угодою сторін, однак остаточний розрахунок з ним відбувся 13.02.2017 згідно відомості на виплату грошей від 13.02.2017 №ВЗП-000006. Аналогічне порушення відбулось у відношенні ОСОБА_10, яка звільнена 29.12.2017, а фактичний розрахунок з нею здійснено 01.01.2018.
Згідно з частиною 1 статті 117 Кодексу законів про працю України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Як встановлено судом вище, на припис про усунення виявлених порушень №ІФ583/825/АВ/П від 04.04.2018 позивачем подано скаргу до Управління Держпраці в Івано-Франківській області. Не очікуючи результатів розгляду скарги №16 від 16.04.2018, позивачем було виплачено компенсацію за затримку виплати заробітної плати ОСОБА_10, що підтверджується банківською випискою від 24.04.2018 (а.с. 36).
Враховуючи встановлені обставини та аналіз вказаних норм права, суд не встановив в даних правовідносинах порушення позивачем вимог частини 4 статті 115 Кодексу законів про працю України та статті 21 Закону України "Про відпустки", частини 1 статті 116, частини 1 статті 117 Кодексу законів про працю України.
Як наслідок, підлягає скасуванню постанова про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами за №ІФ583/825/АВ/П/ІП-1ФС від 26.04.2018, а позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення.
Щодо позовних вимог про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами за №ІФ583/825/АВ/П/МГ-2ФС від 26.04.2018, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини 6 статті 95 Кодексу законів про працю України заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.
При цьому статтею 33 Закону України "Про оплату праці" визначено, що в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством.
Представник відповідача у судовому засіданні зазначили, що ТОВ "Торговий дім Карпатинафтотрейд" проводило індексацію заробітної плати, однак з порушенням Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003.
Суд зазначає, що відповідно до частини другої статті 12 Закону України "Про оплату праці" норми і гарантії в оплаті праці, передбачені частиною першою цієї статті та Кодексом законів про працю України, є мінімальними державними гарантіями.
Розмір мінімальної заробітної плати визначається з урахуванням потреб працівників та їх сімей, вартісної величини достатнього для забезпечення нормального функціонування організму працездатної людини, збереження її здоров'я набору продуктів харчування, мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості, а також загального рівня середньої заробітної плати, продуктивності праці та рівня зайнятості (стаття 9 Закону України "Про оплату праці").
Статтею 2 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" визначено, що на основі соціальних стандартів визначаються розміри основних соціальних гарантій: мінімальних розмірів заробітної плати та пенсії за віком, інших видів соціальних виплат і допомоги.
Відповідно до статті 18 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії щодо, зокрема, індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.
Мінімальні розміри ставок (окладів) заробітної плати, як мінімальні гарантії в оплаті праці, визначаються генеральною угодою (стаття 11 Закону України "Про оплату праці").
Таким чином, індексація заробітної плати є і мінімальною державною гарантією в оплаті праці, і державною соціальною гарантією, оскільки стосується працівників і їх сімей.
Такий висновок суду, відповідає правовій позиції в подібних правовідносинах, викладеній Верховним Судом в постанові від 12.04.2018 в справі №816/2325/16, провадження №К/9901/3914/17.
Згідно статті 95 Кодексу законів про працю України мінімальна заробітна плата - це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт). Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов'язковою на всій території України для підприємств, установ, організацій усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб. Заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.
Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, які поширюються на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників, визначає Порядок проведення індексації доходів населення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078.
Відповідно до пункту 5 Порядку проведення індексації доходів населення (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообовязкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.
Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.
Сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообовязкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу.
Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.
У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.
Таким чином, фіксована сума індексації виплачується до наступного підвищення тарифної ставки (окладу), при якому сума збільшення заробітної плати перевищить фіксовану суму індексації.
Щодо зазначення у відповіді на відзив та у судовому засіданні представниками позивача, що порушення Порядку індексації, не підпадає під визначення мінімальних державних гарантій в оплаті праці, наведене у статті 12 Закону України "Про оплату праці" та належить до категорії інших порушень, за які не передбачена відповідальність згідно абзацу четвертого частини другої статті 265 КЗпП України, а також посилання на лист Державної служби України з питань праці від 07.05.2018 №3570/4.1/4.1-ДП-18 "Щодо відповідальності за не нарахування індексації зарплати та нарахування у меншому розмірі", то суд звертає увагу, що у самому листі Державної служби України з питань праці від 07.05.2018 №3570/4.1/4.1-ДП-18 "Щодо відповідальності за не нарахування індексації зарплати та нарахування у меншому розмірі" повідомлено, що листи міністерств, інших центральних органів виконавчої влади не є нормативно-правовими актами, мають лише інформаційний характер та не встановлюють правових норм (а.с. 85-86).
Крім того, п.14 Порядку індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078, встановлено, що роз`яснення щодо застосування Порядку надає міністерство соціальної політики України.
Відповідно до абзацу 4 частини 2 статті 265 Кодексу законів про працю України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі, зокрема, недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.
Щодо доводів представників позивача про самостійне усунення виявлених порушень трудового законодавства, що унеможливлює притягнення товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Карпатинафтотрейд" до відповідальності, то суд звертає увагу на таке.
Позивача притягнуто до відповідальності в порядку статті 265 Кодексу законів про працю України, що є спеціальною нормою, і підставою для такого притягнення є вчинення порушення законодавства про працю. Зазначена норма не містить будь-яких виключень та підстав для звільнення від відповідальності.
Також, Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення не передбачена можливість звільнення суб'єкта господарювання від відповідальності у формі штрафу внаслідок виконання вимог припису, а також у зв'язку з малозначністю чи формальністю вчинених порушень.
Окрім цього, відповідно до пункту 29 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, заходи до притягнення обєкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності за використання праці неоформлених працівників, несвоєчасну та не у повному обсязі виплату заробітної плати, недодержання мінімальних гарантій в оплаті праці вживаються одночасно із внесенням припису незалежно від факту усунення виявлених порушень у ході інспекційного відвідування або невиїзного інспектування.
В даному випадку мало місце недодержання мінімальних гарантій в оплаті праці зі сторони позивача, а тому заходи щодо притягнення товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Карпатинафтотрейд" до відповідальності застосовані незалежно від факту усунення виявлених порушень у ході інспекційного відвідування.
Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України (пункт 1); обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) (пункт 3); безсторонньо (пункт 4); добросовісно (пункт 5); з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації (пункт 7); пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) (пункт 8); своєчасно, тобто протягом розумного строку (пункт 10).
За таких обставини, суд вважає адміністративний позов обґрунтованим, а позовні вимоги такими, що підлягають до часткового задоволення.
Частиною 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати субєкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Документально підтвердженими судовими витратами в даній справі є витрати позивача на сплату судового збору в розмірі 3524 гривень, згідно платіжного доручення за №1838 від 16.05.2018.
У звязку з цим, стягненню на користь позивача підлягає частина сплаченого судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Частина 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як наслідок, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Управління Держпраці в Івано-Франківській області підлягає стягненню частина сплаченого судового збору в розмірі 1762,00 грн.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позов задовольнити частково.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Микитюк Р.В.

Рішення складене в повному обсязі 18 вересня 2018 р.