Справа № 826/2578/18
Суддя: Амельохін В.В.
Дата ухвалення: 2018-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

11 вересня 2018 року № 826/2578/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Амельохіна В.В., суддів: Качура І.А., Келеберди В.І. при секретарі Грабовському В.А. розглянувши в порядку загального позовного провадження адміністративну справу

за позовомГромадської організації «Всеукраїнська Асоціація Фахівців Оцінки»
до треті особиНаціонального банку України Фонд державного майна України, Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитне брокерське агентство», Товариство з обмеженою відповідальністю «Консалтингова компанія Бі.Еф.Сі»
провизнання незаконною та нечинною постанову №3 від 23.01.2018р. в частині п.п.2 п. 107 Розділу Х,
за участі:

представника позивача - Колесник О.І.,

представника відповідача - Чорна Ю.А.,

представника третьої особи - Левадний Р.С.

На підставі частини шостої статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 11 вересня 2018 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Громадська організація «Всеукраїнська Асоціація Фахівців Оцінки» (далі по тексту - позивач) звернулась з позовом до Національного банку України (далі по тексту - відповідач), за участі третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Фонду державного майна України та за участі третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитне брокерське агентство» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалтингова компанія Бі.Еф.Сі» про:

- визнання незаконною та нечинною постанову Правління Національного банку України від 23.01.2018р. № 3 «Про внесення змін до деяких нормативно-правових актів Національного банку України» доповнення абзаців до п.п.2 п.107 Розділу X «Критерії та принципи прийнятності забезпечення за кредитними операціями з метою зменшення кредитного ризику»:

досвід практичної діяльності суб'єкта оціночної діяльності на ринку України з оцінки майна не менше ніж п'ять років, з яких не менше ніж три роки за напрямами оцінки майна визначених видів забезпечення;

банк отримав інформацію від Фонду державного майна України про те, що в Державному реєстрі немає інформації про суб'єкта оціночної діяльності та оцінювачів, які виконують оцінку, про: порушення нормативно-правових актів з оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності в Україні; рішення судів за фактами непрофесійної оцінки майна; факти порушення обмежень щодо проведення оцінки майна, установлених законодавством України; рецензію на звіт про оцінку майна, що класифікується за ознакою: звіт про оцінку майна не відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, є неякісним та (або) непрофесійним і не може бути використаний;

банк отримав інформацію від Національного банку про те, що в Національному банку немає інформації про рецензію на звіт про оцінку майна, що класифікується за ознакою: звіт про оцінку майна не відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, є неякісним та (або) непрофесійним і не може бути використаний»;

- зобов'язання Національний банк України опублікувати текст резулятивної частини судового рішення у даній справі про визнання незаконною та нечинною Постанови Правління Національного банку України від 23.01.2018р. № 3 «Про внесення змін до деяких нормативно-правових актів Національного банку України» в частині: викладення абзаців 9-12 п.п.2 п.107 Розділу X «Критерії та принципи прийнятності забезпечення за кредитними операціями з метою зменшення кредитного ризику» Положення Національного банку України «Про визначення банками України розміру кредитного ризику за активними банківськими операціями» № 351 в наступній редакції:

«... досвід практичної діяльності суб'єкта оціночної діяльності на ринку України з оцінки майна не менше ніж п'ять років, з яких не менше ніж три роки за напрямами оцінки майна визначених видів забезпечення»;

«... банк отримав інформацію від Фонду державного майна України про те, що в Державному реєстрі немає інформації про суб'єкта оціночної діяльності та оцінювачів, які виконують оцінку, про: порушення нормативно-правових актів з оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності в Україні; рішення судів за фактами непрофесійної оцінки майна; факти порушення обмежень щодо проведення оцінки майна, установлених законодавством України; рецензію на звіт про оцінку майна, що класифікується за ознакою: звіт про оцінку майна не відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, є неякісним та (або) непрофесійним і не може бути використаний»;

«... банк отримав інформацію від Національного банку про те, що в Національному банку немає інформації про рецензію на звіт про оцінку майна, що класифікується за ознакою: звіт про оцінку майна не відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, є неякісним та (або) непрофесійним і не може бути використаний».

07 червня 2018 року позивачем через канцелярію суду подано уточнення до позовної заяви, відповідно до якої, позивач просить суд:

- визнати п.п. 2 п. 107 розділу Х Положення про визначення банками України розміру кредитного ризику за активними банківськими операціями №351 в існуючій редакції нечинним;

- зобов'язання відповідача виконати вимоги Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» та розробити спільно з Фондом державного майна України та позивачем нову редакцію п.п. 2 п. 107 вказаного Положення.

Ухвалою суду від 19.02.2018р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в прядку загального позовного провадження.

Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю прийняття оскаржуваного рішення, оскільки воно прийнято в дію та затверджено з порушенням компетенції відповідача, як суб'єкта публічно-правових правовідносин.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача та представник третьої особи - 1 проти задоволення позову заперечив, посилаючись на те, що оскаржуване рішення не порушує прав позивача.

Треті особи - 2, 3 до суду не прибули, будь-яких пояснень з приводу заявлених позовних вимог до суду не надали.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

Постановою Правління Національного банку України від 03.05.2018р. №49 «Про затвердження Змін до Положення про визначення банками України розміру кредитного ризику за активними банківськими операціями» внесено зміни в п.п. 2 п. 107 розділу Х Положення про визначення банками України розміру кредитного ризику за активними банківськими операціями, якими передбачено:

2) принцип справедливої оцінки. Передбачає здійснення банком оцінки застави за вартістю, яка не перевищує ринкової (справедливої) вартості та забезпечує можливість її продажу сторонньому покупцеві. Тобто, є ринок, на якому застава може бути реалізована в разі звернення на неї стягнення або застава може бути спрямована безпосередньо на погашення зобов'язань боржника.

Переоцінка вартості застави має здійснюватися банком на регулярній основі, зокрема, нерухомого майна, об'єктів у формі цілісного майнового комплексу, земельних ділянок, транспортних засобів та устаткування - не рідше одного разу на дванадцять місяців; товарів в обороті або в переробці та біологічних активів - не рідше одного разу на місяць; іншого майна - не рідше одного разу на шість місяців.

Якщо від дати останньої оцінки/перегляду вартості предмета застави відбулися суттєві зміни в умовах його функціонування, фізичному стані та/або стані ринку подібного майна (пошкодження, знищення, знецінення, завершення реконструкції, уведення в експлуатацію тощо), то банк має забезпечити проведення переоцінки такого майна незалежно від установленої вище періодичності.

Банк з метою розрахунку розміру кредитного ризику використовує ринкову (справедливу) вартість забезпечення у вигляді:

цінного папера - визначену з урахуванням вимог розділів XV та XVI цього Положення;

нерухомого майна, об'єктів у формі цілісного майнового комплексу, земельних ділянок, транспортних засобів, устаткування, майнових прав (крім майнових прав на грошові кошти), товарів в обороті або в переробці, біологічних активів - визначену суб'єктом оціночної діяльності або оцінювачем майна - працівником банку, який має кваліфікаційне свідоцтво оцінювача, які не є пов'язаними з банком особами (афілійованими, спорідненими, асоційованими), відповідно до законодавства України (без урахування податку на додану вартість).

Банк має право використовувати ринкову (справедливу) вартість визначених видів забезпечення з метою розрахунку розміру кредитного ризику, якщо суб'єкт оціночної діяльності, який її визначив, відповідає одночасно таким критеріям:

банк отримав інформацію про суб'єкта оціночної діяльності та оцінювачів, що виконують оцінку в його складі, розміщену на веб-сайті Фонду державного майна України (адреса сайта - http://www.spfu.gov.ua/), про:

уключення суб'єкта оціночної діяльності до Державного реєстру оцінювачів та суб'єктів оціночної діяльності;

наявність у суб'єкта оціночної діяльності чинного сертифіката за напрямами оцінки майна, щодо яких дозволена практична діяльність з оцінки визначених видів забезпечення;

досвід практичної діяльності суб'єкта оціночної діяльності на ринку України з оцінки майна не менше ніж п'ять років, з яких не менше ніж три роки за напрямами оцінки майна визначених видів забезпечення;

досвід практичної діяльності оцінювачів, які виконують оцінку в складі суб'єкта оціночної діяльності, не менше ніж два роки, з яких не менше ніж один рік за напрямами оцінки майна визначених видів забезпечення;

відсутність упродовж трьох останніх років, що передують даті, на яку здійснюється оцінка кредитного ризику, інформації про суб'єкта оціночної діяльності та оцінювачів, які виконують оцінку в його складі, щодо порушень нормативно-правових актів з оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності в Україні; фактів порушень обмежень щодо проведення оцінки майна, установлених законодавством України; рецензій на звіт про оцінку майна, що класифікується за такою ознакою: звіт про оцінку майна не відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, є неякісним та (або) непрофесійним і не може бути використаний;

банк за запитом отримав інформацію від Національного банку про те, що в Національному банку немає інформації про рецензію на звіт про оцінку майна, що класифікується за такою ознакою: звіт про оцінку майна не відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, є неякісним та (або) непрофесійним і не може бути використаний.

Така інформація актуалізується банком не рідше одного разу на шість місяців;

нерухомого майна, земельних ділянок, транспортних засобів, устаткування, що визначена в договорі купівлі-продажу, - у разі їх придбання не раніше ніж за три місяці до дати укладення договору застави. Таку вартість банк може використовувати до дати її перегляду відповідно до встановленої в цьому пункті періодичності;".

Не погоджуючись з оскаржуваним підпунктом Положення, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Вирішуючи справу по суті, суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Як вбачається з матеріалів справи, Громадська організація «Всеукраїнська Асоціація Фахівців Оцінки» є неприбутковою громадською організацією, створеною згідно Закону України «Про громадські організації».

Як зазначає представник позивача, основною сферою оціночної діяльності ГО «Всеукраїнська Асоціація Фахівців Оцінки» є, зокрема, активна участь в законодавчих ініціативах з підготовкою нових та удосконалення існуючих нормативно-правових актів.

Приймаючи рішення по суті позовних вимог, суд зазначає наступне.

Статтею 56 Закону України «Про Національний банк України» від 20.05.1999р. №679-ХІV визначено, що Національний банк видає нормативно-правові акти та розпорядчі акти.

Національний банк видає нормативно-правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обов'язковими для органів державної влади і органів місцевого самоврядування, банків, підприємств, організацій та установ незалежно від форм власності, а також для фізичних осіб.

Національний банк видає розпорядчі акти з питань організаційно-розпорядчого характеру або індивідуальної дії, які не є нормативно-правовими актами. Розпорядчі акти оприлюднюються та набирають чинності в порядку, встановленому Національним банком.

Нормативно-правові акти Національного банку видаються у формі постанов Правління Національного банку, а також інструкцій, положень, правил, що затверджуються постановами Правління Національного банку. Вони не можуть суперечити законам України та іншим законодавчим актам України і не мають зворотної сили, крім випадків, коли вони згідно із законом пом'якшують або скасовують відповідальність.

Нормативно-правові акти Національного банку (крім нормативно-правових актів, які містять інформацію з обмеженим доступом), які відповідно до закону є регуляторними актами, розробляються, розглядаються, приймаються та оприлюднюються з урахуванням вимог Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".

Нормативно-правові акти Національного банку (крім нормативно-правових актів, які містять інформацію з обмеженим доступом) набирають чинності з дня їх офіційного опублікування, якщо більш пізній строк набрання чинності не передбачений у такому акті. Офіційним опублікуванням нормативно-правового акта Національного банку вважається перше опублікування його повного тексту в одному з періодичних друкованих видань - "Офіційному віснику України", газетах "Урядовий кур'єр", "Голос України" або перше розміщення на сторінці Офіційного інтернет-представництва Національного банку України.

Нормативно-правові акти Національного банку, що містять інформацію з обмеженим доступом, не підлягають опублікуванню та доводяться до відома юридичних та фізичних осіб, на яких поширюється їх дія, у порядку, встановленому Національним банком.

Нормативно-правові акти Національного банку, що містять інформацію з обмеженим доступом, набирають чинності у порядку, встановленому цими актами.

Акти Національного банку можуть бути оскаржені відповідно до законодавства України.

Так, Положення про визначення банками України розміру кредитного ризику за активними банківськими операціями, затверджене постановою Правління Національного банку України від 30.06.2016р. №351, визначає порядок оцінки банками України розміру кредитного ризику за активними банківськими операціями і встановлює мінімальні вимоги до банків щодо визначення розміру очікуваних витрат (збитків) за активними банківськими операціями внаслідок реалізації кредитного ризику (п.1, 2).

Відповідно до статті 5 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» від 12.07.2001р. №2658-ІІІ суб'єктами оціночної діяльності є:

суб'єкти господарювання - зареєстровані в установленому законодавством порядку фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, а також юридичні особи незалежно від їх організаційно-правової форми та форми власності, які здійснюють господарську діяльність, у складі яких працює хоча б один оцінювач, та які отримали сертифікат суб'єкта оціночної діяльності відповідно до цього Закону;

органи державної влади та органи місцевого самоврядування, які отримали повноваження на здійснення оціночної діяльності в процесі виконання функцій з управління та розпорядження державним майном та (або) майном, що є у комунальній власності, та у складі яких працюють оцінювачі.

Права, обов'язки та відповідальність суб'єктів оціночної діяльності встановлюються цим та іншими законами.

Згідно статті 6 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» оцінювачами можуть бути громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які склали кваліфікаційний іспит та одержали кваліфікаційне свідоцтво оцінювача відповідно до вимог цього Закону.

Оцінювачем не може бути особа, яка має не погашену або не зняту судимість за вчинення злочину або на яку протягом останнього року накладалося адміністративне стягнення за вчинення корупційного правопорушення.

Як вбачається з пункту 2.1 Статуту Громадської організації «Всеукраїнська Асоціація Фахівців Оцінки», основною метою діяльності Асоціації є об'єднання оцінювачів та інших фахівців України, пов'язаних з оціночною діяльністю, задля проведення освітньої та наукової діяльності в галузі оцінки; сприяння вдосконаленню всіх форм оціночної діяльності шляхом сумлінного, високопрофесійного надання різних видів оціночних послуг та підвищення рівня громадського контролю з боку Асоціації за оціночною діяльністю в Україні; захист законних, соціальних, економічних та інших спільних інтересів своїх членів у питаннях оцінки майна, майнових прав та використання її результатів.

Отже, суд приходить до висновку, що Громадська організація «Всеукраїнська Асоціація Фахівців Оцінки» не є суб'єктом оціночної діяльності та оцінювачем в розумінні положень Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність», а тому оскаржуване нею рішення в частині п.п.2 п.107 Розділу X не може бути до неї застосовано, у тому числі в майбутньому.

Згідно з частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Згідно зі ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання тлумачення ч. 2 ст. 55 Конституції України (п. 1 резолютивної частини Рішення N 6-зп від 25 листопада 1997 року; п. 1 резолютивної частини Рішення N 9-зп від 25 грудня 1997 року; та п. 1 резолютивної частини Рішення N 19-рп/2011 від 14 грудня 2011 року).

У Рішенні N 19-рп/2011 від 14 грудня 2011 року Конституційний Суд України зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст спрямованість діяльності держави (ч. 2 ст. 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб'єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Отже, системне тлумачення ст. 55 Конституції України дозволяє дійти висновку, що ч. 2 цієї статті гарантує "кожному" захист "своїх прав", які були порушені органами державної влади, місцевого самоврядування, посадовими і службовими особами. Саме в такому значенні сформульовано ч. 3, 5 та 6 ст. 55 Конституції України.

Звертаючись до суду з адміністративним позовом Громадська організація «Всеукраїнська Асоціація Фахівців Оцінки» не обґрунтувала уточнені позовні вимоги, які саме її права порушуються п.п. 2 п. 107 розділу Х Положення про визначення банками України розміру кредитного ризику за активними банківськими операціями №351.

У постанові Верховного Суду України від 23 травня 2017 року по справі N 800/541/16 суд підкреслив, що обов'язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб'єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Відповідно до частини другої статті 264 Кодексу адміністративного судочинства України право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб'єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.

З аналізу вищезазначених норм слідує, що під час розгляду справи позивач повинен довести, а суд встановити факти або обставини, які б свідчили про порушення індивідуально виражених прав чи інтересів позивача з боку відповідача, внаслідок вчинення його бездіяльності та прийняття оскаржуваного рішення.

Позивач не є суб'єктом правовідносин, які склались в результаті прийняття оскаржуваної постанови відповідачем, відповідно і дана постанова не може порушувати прав, свобод чи інтересів позивача.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку щодо відсутності підстав для задоволення адміністративного позову.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оскільки судове рішення ухвалене на користь суб'єкта владних повноважень, судові витрати, відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, відсутні.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 12, 77, 243 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову Громадської організації «Всеукраїнська Асоціація Фахівців Оцінки» відмовити повністю.

Рішення суду, відповідно до ч. 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону № 2147-VIII, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Головуючий суддя В.В. Амельохін

Судді: І.А. Качур

В.І. Келеберда