Справа № 820/18718/14
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2018-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

Київ

18 вересня 2018 року

справа №820/18718/14

адміністративне провадження №К/9901/9537/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Ханової Р.Ф.(суддя-доповідач)

суддів: Гончарової І.А., Олендера І.Я.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Лисичанська нафтова інвестиційна компанія» на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 14 квітня 2015 року (судді Спаскін О.А., Сіренко О.І., Любчич Л.В.) у справі №820/18718/14 за позовом Приватного акціонерного товариства «Лисичанська нафтова інвестиційна компанія» до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у місті Луганську Міжрегіонального головного управління Міністерства доходів та зборів України, Головного управління Державної казначейської служби України у Луганській області про стягнення бюджетної заборгованості та пені за несвоєчасне відшкодування суми податку на додану вартість за листопад-грудень 2012 року,

У С Т А Н О В И В:

І. ПРОЦЕДУРА

У листопаді 2014 року Приватне акціонерне товариство «Лисичанська нафтова інвестиційна компанія» (далі - Товариство, позивач у справі) звернулося із позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у місті Луганську Міжрегіонального головного управління Міністерства доходів та зборів України (податковий орган, перший відповідач), а також до Головного управління Державної казначейської служби України у Луганській області (орган казначейства, другий відповідач), в якому просило визнати протиправною бездіяльність податкового органу щодо ненадання органу казначейства висновку про відшкодування Товариству податку на додану вартість за деклараціями за листопад-грудень 2012 року у розмірі 18 662 437,25 грн та нерахування пені за несвоєчасне повернення бюджетної заборгованості у розмірі 2 691 292,08 грн; стягнути на його користь з Державного бюджету України бюджетну заборгованість у розмірі 18 662 437,25 грн та пеню у розмірі 2 691 292,08 за несвоєчасне повернення суми бюджетного відшкодування.

Позов мотивований тим, що заявлену Товариством до бюджетного відшкодування суму податку на додану вартість у розмірі 18 662 437,25 грн підтверджено актом №72/23-102/32292929 від 20 березня 2013 року, однак у встановлені законом строки висновок про цю суму податковим органом не складено та не скеровано органу казначейства.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду (суддя Спірідонов М.О.) від 22 січня 2015 року залишено без розгляду позовні вимоги Товариства в частині визнання протиправною бездіяльності податкового органу щодо ненадання висновку органу казначейства про суму бюджетного відшкодування - з мотивів пропуску шестимісячного строку звернення до адміністративного суду згідно з частиною другою статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України.

10 лютого 2015 року постановою Харківського окружного адміністративного суду (суддя Спірідонов М.О.) позов задоволено, стягнуто з Державного бюджету України на користь Товариства бюджетну заборгованість у розмірі 18 662 437,25 (вісімнадцять мільйонів шістсот шістдесят дві тисячі чотириста тридцять сім) грн та пеню у розмірі 2 691 292,08 (два мільйони шістсот дев'яносто одна тисяча двісті дев'яносто дві гривні) грн за несвоєчасне повернення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість.

Суд першої інстанції виходив з того, що оскільки податковим органом не надано висновок про відшкодування суми податку на додану вартість, яка підтверджена під час перевірки та не відшкодована на початок розгляду справи, така сума є заборгованістю бюджету та на день прийняття судового рішення є підстави для нарахування пені на таку суму бюджетної заборгованості, відповідно до вимог пункту 200.23 статті 200 Податкового кодексу України.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 14 квітня 2015 року скасовано постанову суду першої інстанції та відмовлено в позові повністю. Мотивуючи своє рішення, цей суд виходив з того, що підставою для перерахунку органом казначейства суми бюджетного відшкодування є висновок податкового органу, який не надавався, відтак вимоги про стягнення відповідної суми є безпідставними. В частині вимог про стягнення пені суд апеляційної інстанції вирішив, що обов'язковою складовою алгоритму розрахунку пені визначено часткове погашення бюджетної заборгованості, за відсутності такої умови розрахунок пені та її стягнення неможливе.

5 травня 2015 року у Вищому адміністративному суді України зареєстровано касаційну скаргу Товариства на постанову суду апеляційної інстанцій у справі №820/18718/14, провадження за якою відкрито ухвалою цього суду від 13 травня 2015 року (суддя Лосєв А.М.).

25 січня 2018 року справу №820/18718/14 передано до Верховного Суду в порядку, передбаченому пунктом 4 частини першої Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, що діє з 15 грудня 2017 року).

У поданій касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції вимог частини другої статті 161 процесуального закону, відповідно до якої при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, доводить незаконність оскарженого судового рішення. Зазначає, що відповідно до чинної на час спірних правовідносин правової позиції Верховного Суду України, висловленої у постанові від 24 лютого 2009 року у справі № 21-2141во08 («справа Авангард») саме стягнення підтвердженої суми бюджетної заборгованості визнано правильним способом захисту порушеного права платника податків.

У запереченнях на касаційну скаргу податковий орган, посилаючись на положення статті 200 Податкового кодексу України в редакції на час спірних правовідносин, доводить, що підтвердження заявленої суми бюджетного відшкодування повинно відбуватись саме внаслідок надання податковим органом висновку. У випадку відсутності висновку, відповідна сума не може вважатись підтвердженою, відтак не підлягає стягненню. В частині вимог про стягнення пенні дублює мотиви суду апеляційної інстанції, наведені в оскарженому судовому рішенні.

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до статті 345 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

За змістом частин першої, другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

ІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Суди першої та апеляційної інстанцій установили, що 14 грудня 2012 року та 18 січня 2013 року Товариством податковому органу направлено заяви про повернення на розрахунковий рахунок підприємства сум бюджетного відшкодування у розмірі 15 082 279,00 грн. за листопад та 3 869 038,00 грн за грудень 2012 року.

З 11 лютого 2013 року по 26 лютого 2013 року першим відповідачем проведено позапланову виїзну перевірку позивача з питань достовірності визначення від'ємного значення за липень, вересень 2011 року, лютий, жовтень, листопад, грудень 2012 року та бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за серпень, вересень 2011 року та березень, листопад, грудень 2012 року, за результатами якої складено довідку №72/23-102/32292929 від 20 березня 2013 року.

Перевіркою (довідкою) підтверджено відображені позивачем у декларації розміри від'ємного значення податку на додану вартість за листопад 2012 року (15 082 279,00 грн) та за грудень 2012 року (3 869 038,00 грн).

Протягом квітня 2013 року - вересня 2014 року сума неповернутої суми бюджетного відшкодування за листопад 2012 року зменшилася за рахунок подання позивачем уточнюючого розрахунку до податкової декларації червня 2012 року на суму 19 078,00 грн., а також сплати податкового боргу за податковими повідомленнями-рішеннями на суму 260 262,75 грн. та 9 539,00 грн, отриманих протягом 2013 року, на загальну суму 288 879,75 грн.

Таким чином, загальна неповернута сума бюджетного відшкодування склала 18 951 317,00 грн. - 288 879,75 грн = 18 662 437,25 грн.

Правильність визначення та факт підтвердження суми бюджетного відшкодування актом перевірки податковий орган не заперечує.

ІІІ. НОРМАТИВНЕ РЕГУЛЮВАННЯ І ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ

Предметом спору у даній справі є вимоги про стягнення підтвердженої суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за період листопада-грудня 2012 року.

Зазначені вимоги обґрунтовуються посиланням на не підготовку податковим органом у порядку чинного законодавства висновку за заявами позивача від 14 грудня 2012 року та 18 січня 2013 року та ненадання такого висновку відповідному органу казначейства.

Правовідносини у справі мали місце у листопаді-грудні 2012 року.

Правове регулювання здійснення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість та строки проведення розрахунків станом на час спірних правовідносин визначено статтею 200 Податкового кодексу України, а також Порядком взаємодії органів державної податкової служби та органів державної казначейської служби в процесі відшкодування податку на додану вартість, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 січня 2011 року №39 (далі - Порядок №39) та Порядком формування та надсилання узагальненої інформації про обсяги сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість, визначені у висновках, затвердженим наказом Державної податкової адміністрації України, Державного казначейства України від 3 лютого 2011 року №68/23 (далі - Порядок №68/23).

Пунктом 200.7 статті 200 Податкового кодексу України передбачено, що платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному органу державної податкової служби податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.

Пунктами 200.10 - 200.13 статті 200 Податкового кодексу України встановлено, що протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном отримання податкової декларації, контролюючий орган проводить камеральну перевірку заявлених у ній даних.

За наявності достатніх підстав, які свідчать, що розрахунок суми бюджетного відшкодування було зроблено з порушенням норм податкового законодавства, контролюючий орган має право провести документальну позапланову виїзну перевірку платника для визначення достовірності нарахування такого бюджетного відшкодування протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном проведення камеральної перевірки.

Орган державної податкової служби зобов'язаний у п'ятиденний строк після закінчення перевірки подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

На підставі отриманого висновку відповідного контролюючого органу орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, видає платнику податку зазначену в ньому суму бюджетного відшкодування шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку протягом п'яти операційних днів після отримання висновку органу державної податкової служби.

Відповідно до пункту 200.14 статті 200 Податкового кодексу України якщо за результатами камеральної або документальної позапланової виїзної перевірки орган державної податкової служби виявляє невідповідність суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, то такий орган: а) у разі заниження заявленої платником податку суми бюджетного відшкодування щодо суми, визначеної контролюючим органом за результатами перевірок, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються сума такого заниження та підстави для її вирахування. У цьому випадку вважається, що платник податку добровільно відмовляється від отримання такої суми заниження як бюджетного відшкодування та враховує її згідно з пунктом 200.6 цієї статті у зменшення податкових зобов'язань з цього податку в наступних податкових періодах; б) у разі перевищення заявленої платником податку суми бюджетного відшкодування над сумою, визначеною контролюючим органом за результатами перевірок, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються сума такого перевищення та підстави для її вирахування; в) у разі з'ясування за результатами проведення перевірок факту, за яким платник податку не має права на отримання бюджетного відшкодування, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються підстави відмови в наданні бюджетного відшкодування.

Абзацом другим пункту 200.15 статті 200 Податкового кодексу України передбачено, що після закінчення процедури адміністративного або судового оскарження контролюючий орган протягом п'яти робочих днів, що настали за днем отримання відповідного рішення, зобов'язаний подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів висновок із зазначенням суми податку, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

Норми Порядків №39 та №68/23 регламентують діяльність та порядок взаємодії органів державної податкової служби між собою, а також з органами Державного казначейства України у процесі відшкодування податку на додану вартість.

За змістом пунктів 8 та 9 Порядку №39 висновок про суми відшкодування податку на додану вартість та узагальнена інформація про обсяги сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість є підставами для здійснення відшкодування таких сум органами державної казначейської служби.

Згідно з положеннями пункту 4 Порядку №68/23 за результатами підтвердження достовірності нарахування бюджетного відшкодування податку на додану вартість податкові органи місцевого рівня формують висновки із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню, реєстри яких направляють до центрального органу державної податкової служби для формування узагальненої інформації.

На підставі пункту 5 Порядку №68/23 на центральний орган державної податкової служби покладено обов'язок не пізніше робочого дня, наступного за днем отримання реєстрів висновків, здійснити формування узагальненої інформації про обсяги сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість, визначених у висновках. Таку узагальнену інформацію не пізніше наступного робочого дня після її формування центральний орган державної податкової служби надсилає до Державного казначейства України і одночасно органам державної податкової служби в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі для подачі висновків органам державного казначейства.

Постановою Кабінету Міністрів України № 845 від 3 серпня 2011 року затверджено Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (чинний на час спірних правовідносин), який визначає механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі - рішення про стягнення коштів), прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення.

За змістом пункту 2 Порядку №845 безспірне списання - операції з коштами державного та місцевих бюджетів, що здійснюються з метою виконання Казначейством та його територіальними органами (далі - органи Казначейства) рішень про стягнення коштів без згоди (подання) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, боржників, органів місцевого самоврядування та/або державних органів на підставі виконавчих документів.

Таким чином, податковим законодавством передбачений порядок бюджетного відшкодування заявлених сум податку на додану вартість, який передбачає перевірку податковим органом заявленої до відшкодування суми (результати якої оформлюються актом або довідкою) та обов'язок такого органу у встановлений законом строк скласти за результатами перевірки висновок і подати його до органу державного казначейства. При цьому документ про оформлення результатів перевірки (акт, довідка) і висновок щодо суми бюджетного відшкодування є результатами реалізації окремих управлінських функцій. Доводи податкового органу про те, що заявлена платником податку сума бюджетного відшкодування підтверджується лише в результаті оформлення таким органом висновку - безпідставні, оскільки з метою підтвердження цієї суми проводиться камеральна або позапланова виїзна перевірка.

Невиконання обов'язку щодо складання у п'ятиденний строк після закінчення перевірки висновку із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету, спричиняє порушення права платника податків на отримання з бюджету такої суми, а такий спосіб судового захисту як стягнення підтверджених в ході визначених законом процедур сум бюджетного відшкодування спрямований на захист і відновлення порушеного права платника податків.

Висновок податкового органу є підставою для списання коштів з рахунків органів державного казначейства. Разом з тим, у випадку ненадання висновку, порушене право підлягає захисту в судовому порядку, а відповідні суми стягуються з рахунків органів казначейства на підставі рішення суду.

Доводи відповідачів щодо відсутності у підтвердженої в ході податкової перевірки суми бюджетного відшкодування статусу бюджетної заборгованості Суд, з урахуванням положень пункту 200.23 Податкового кодексу України, відхиляє як безпідставні, оскільки скаржники можливість нарахування пені на суму заборгованості ставлять в залежність від надання податковим органом висновку про підтвердження її суми (розмір пені не оскаржують) та часткове погашення заборгованості.

За змістом цього пункту суми податку, не відшкодовані платникам протягом визначеного цією статтею строку, вважаються заборгованістю бюджету з відшкодування податку на додану вартість. На суму такої заборгованості нараховується пеня на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення. Неподання органом державної податкової служби після закінчення перевірки до органу Державного казначейства України висновку із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету, та непогашення у зв'язку з цим заборгованості бюджету з податку на додану вартість, не позбавляє платника податку права пред'явити вимоги про стягнення зазначеної пені. Аналогічний правовий висновок був чинним на момент вирішення справи у судах попередніх інстанцій та містився у постанові Верховного Суду України від 3 червня 2014 року у справі № 21-131а14 («справа Південкабель»).

Крім того, судом апеляційної інстанції в порушення вимог частини другої статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції на час прийняття оскарженого судового рішення) не враховано висновки Верховного Суду України, викладені у його постанові від 24 лютого 2009 року у справі № 21-2141во08 («справа Авангард») щодо стягнення коштів з бюджету як правильного способу захисту порушеного права платника податку на додану вартість у випадку невідшкодування бюджетної заборгованості.

Таким чином, суд апеляційної інстанції допустив неправильне застосування норм матеріального права та порушив норми процесуального права, скасувавши законну постанову суду першої інстанції, що є підставою для скасування постанови цього суду із залишенням в силі постанови суду першої інстанції.

Керуючись 341, 345, 349, 352, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Лисичанська нафтова інвестиційна компанія» задовольнити.

Постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 14 квітня 2015 року у справі №820/18718/14 скасувати, а постанову Харківського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2015 року залишити в силі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Р.Ф.Ханова

Судді: І.А.Гончарова

І.Я.Олендер