Справа № 0340/1429/18
Суддя: Костюкевич Сергій Федорович
Дата ухвалення: 2018-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про закриття провадження у справі

14 вересня 2018 рокуЛуцькСправа № 0340/1429/18

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Костюкевича С.Ф.,

при секретарі судового засідання Шевчику Ю.В.

за участю позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3,

представника відповідача Комара О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Відділу освіти, молоді та спорту Локачинської районної державної адміністрації про визнання протиправним та скасування наказу, зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися з позовом до Відділу освіти, молоді та спорту Локачинської районної державної адміністрації про визнання протиправним та скасування наказу №33-к від 28.02.2018 року «Про зменшення виплат за престижність праці педагогічним працівникам та надбавок бібліотекарям» та зобов'язання провести перерахунок надбавок за престижність праці педагогічних працівників починаючи з березня 2018 року по даний час із розрахунку 20 відсотків посадових окладів (ставки заробітної плати) і надалі перерахування та виплату проводити в такому розмірі.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 26.07.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження.

В судовому засіданні судом поставлено на вирішення питання про закриття провадження у справі у зв'язку з тим, що справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Позивачі та їх представник в судовому засіданні заперечували щодо закриття провадження у справі.

Представник відповідача в судовому засіданні просив провадження у справі закрити.

Заслухавши пояснення позивачів, представників сторін, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що провадження у даній справі підлягає закриттю з врахуванням наступного.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач ОСОБА_1 є вчителем ЗОНІ І-ІІ ст. села Козлів Локачинського району Волинської області із тижневим педагогічним навантаженням починаючи з 01.09.2003 року 12,5 год.

ОСОБА_2 з 1995 року є вчителем історії в ОНЗ «НВК «Локачинська ЗОШ І-ІІІ ступенів - гімназія» з тижневим навантаженням в 2017-2018 навчальному році 20 год.

28.12.2017 року Відділ освіти, молоді та спорту Локачинської районної державної адміністрації наказом №448-К «Про зміну істотних умов праці педагогічних працівників району», попередив керівників та педагогічних працівників закладів загальної середньої освіти району про можливе зменшення надбавки за престижність педагогічної праці із 20% до 1% із 01 березня 2018 року, мотивуючи його обмеженим фінансуванням освітньої галузі району 2018 року, який був доведений до позивачів шляхом оголошення на зборах.

28.02.2018 року Відділ освіти, молоді та спорту Локачинської районної адміністрації видав наказ №33-К «Про зменшення виплат за престижність праці педагогічним працівникам та надбавок бібліотекарям», яким з 01.03.2018 року без їх згоди зменшено надбавки за престижність праці з 20% до 5% в зв'язку з нестачею коштів в фонді оплати праці.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, посадових та службових осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Отже, КАС України регламентує порядок розгляду не всіх публічно-правових спорів, а лише тих, які виникають у результаті здійснення суб'єктом владних повноважень управлінських функцій і розгляд яких безпосередньо не віднесено до підсудності інших судів.

Згідно ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: 1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; 2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

З аналізу вказаних норм вбачається, що юрисдикція адміністративних судів поширюється не на будь-які трудові спори, а лише ті, які пов'язані з прийняттям громадян на публічну службу, її проходженням, звільненням з неї.

Пунктом 17 ч. 1 ст. 4 КАС України визначено, що публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

З наведеного випливає, що будь-яка державна служба є публічною службою. Базовим (загальним) законом, що регулює суспільні відносини, які охоплюють діяльність держави щодо створення правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу, є Закон України «Про державну службу».

Відповідно до Закону України «Про державну службу» державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов'язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Державна служба характеризується тим, що: а) здійснюється на державних посадах у державних органах або їх апаратах; б) має своєю метою реалізацію завдань і функцій держави; в) регламентується Законом України «Про державну службу» та іншими спеціальними законами; г) характеризується особливістю вступу на державну службу, її проходженням, припиненням службових відносин; ґ) пов'язана з присвоєнням рангів, чинів, спеціальних і військових звань; д) характеризується безпартійністю або політичною нейтральністю державних службовців; е) оплачується за рахунок державного бюджету.

Спори з приводу прийняття громадянина на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби охоплюють весь спектр спорів, що виникають у відносинах публічної служби. Водночас до цієї категорії не належать трудові спори: а) керівників та інших працівників державних і комунальних підприємств, установ та організацій; б) працівників, які працюють за трудовим договором у державних органах і органах місцевого самоврядування; в) працівників бюджетних установ та ін.

Судом встановлено, що позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є вчителями ЗОНІ І-ІІ ст. села Козлів Локачинського району Волинської області та ОНЗ «НВК «Локачинська ЗОШ І-ІІІ ступенів - гімназія» відповідно, не є державними службовцями, позивачі не складали Присягу державного службовця, ранг державного службовця їм не присвоювався. Посада вчителя закладу загальної середньої освіти не є посадою державного органу та його апарату, на яку покладено встановлене нормативними актами коло службових повноважень, а робота на ній не належить до службової (публічної) діяльності.

Таким чином, посади позивачів не відноситься до публічної служби, оскільки не пов'язані з діяльністю на державних політичних посадах, професійною діяльністю суддів, прокурорів, військовою службою, альтернативною (невійськовою) службою, дипломатичною службою, іншою державною службою, службою в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Суд зауважує, що робота позивачів в комунальних установах, не зважаючи на спеціальну процедуру призначення та звільнення, не є проходженням публічної служби в розумінні КАС України.

Водночас слід зазначити, що наказ від 28.02.2018 року Відділу освіти, молоді та спорту Локачинської районної адміністрації №33-К «Про зменшення виплат за престижність праці педагогічним працівникам та надбавок бібліотекарям», яким з 01.03.2018 року зменшено надбавки за престижність праці з 20% до 5% в зв'язку з нестачею коштів в фонді оплати праці, прийнятий на виконання наказу Відділу освіти, молоді та спорту Локачинської районної державної адміністрації від 28.12.2017 року №448-К «Про зміну істотних умов праці педагогічних працівників району» і отже пов'язані з трудовими правами позивачів.

Оскільки робота позивачів вчителями не є публічною службою, у даній справі відсутній спір з приводу прийняття громадян на публічну службу та її проходження. Зазначений спір є виключно трудовим спором і повинен вирішуватись за правилами цивільного судочинства.

Наявність у спірних правовідносинах сторони суб'єкта владних повноважень - Відділу освіти, молоді та спорту Локачинської районної державної адміністрації, не змінює правову природу спірних правовідносин та не робить спір публічно-правовим, оскільки позивачі не проходили публічну службу, а в спірних правовідносинах Відділ освіти, молоді та спорту Локачинської районної державної адміністрації відносно позивачів не виконує функцій суб'єкта владних повноважень, а фактично є роботодавцем у трудових відносинах.

Підсудність спору окружному адміністративному суду обґрунтована позивачами тим, що відповідачем у справі є суб'єкт владних повноважень, дії та рішення якого вони оскаржують.

Таким чином, відповідач в правовідносинах щодо оплати праці виступає не як суб'єкт владних повноважень, а як роботодавець у трудових відносинах.

Лише участь у справі сторони, яка є суб'єктом владних повноважень, не може свідчити про наявність між сторонами публічно-правового спору, оскільки в даному випадку спір виник не з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження та звільнення з публічної служби.

Отже, посилання позивачів на підсудність даного спору Волинському окружному адміністративному суду є помилковим, з огляду на те, що в даному випадку відповідач як суб'єкт владних повноважень виконує відносно позивачів не владні управлінські функції, а функції роботодавця у трудових відносинах.

Суд зазначає, що трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини регулює Кодекс законів про працю України (частина перша статті 1 Кодекс законів про працю України (далі КЗпП України)).

Статтею 2 КЗпП України гарантовано, зокрема, право працівників на звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади.

За правилами пункту 1 частини першої Згідно ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Враховуючи те, що спірні правовідносини виникли між сторонами під час та з приводу перебування позивачів на посаді вчителя, суд дійшов висновку, що спір не є публічно-правовим, а стосується трудових відносин і має вирішуватися за правилами ЦПК.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12.10.1978 у справі "Zand v. Austria" вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з &?ц;…&? ; питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів &?р;…&?к;". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (право на повноважний суд), ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

Підсумовуючи наведене й беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні ч.1 ст. 6 Конвенції.

При зазначених вище обставинах, враховуючи, що спір пов'язаний з захистом трудових прав позивача, - Волинський окружний адміністративний суд не є «встановленим законом судом» щодо розгляду такого спору, суд вважає за необхідне провадження по справі закрити.

З вищенаведеного слідує, що спір між сторонами виник із трудових відносин, за своєю правовою природою не пов'язаний із здійсненням відповідачем владних управлінських функцій, тобто, не є публічно-правовим і не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а тому повинен вирішуватись за правилами цивільного судочинства відповідно до вимог ЦПК України.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Одеського апеляційного адміністративного суду від 21.03.2018 року в справі №815/6096/17 та в постанові Харківського апеляційного адміністративного суду від 19.04.2018 року в справі №820/90/18.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Оскільки даний спір не підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства, суд вбачає наявними підстави для закриття провадження у справі.

Разом з тим суд роз'яснює, що відповідно до ч. 1 ст.19 Цивільного процесуального кодексу України позивачі можуть звернутись з даним позовом до відповідного місцевого загального суду за правилами цивільного судочинства.

Також, суд зазначає, відповідно до ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

При цьому, відповідно до пункту 5 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв'язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Отже, сума сплаченого судового збору може бути повернута заявнику за умови подання відповідного клопотання. Вказана обставина є обов'язковою умовою, лише з дотриманням якої можливе повернення сплаченої суми судового збору.

Керуючись статтями 238, 239, 248, 256, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Відділу освіти, молоді та спорту Локачинської районної державної адміністрації про визнання протиправним та скасування наказу, зобов'язання вчинити дії закрити.

Повторне звернення з тією самою позовною заявою не допускається.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п'ятнадцяти днів з дня її підписання суддею шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд в порядку та строки, визначені статтями 295, 297 КАС України та з врахуванням вимог підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» цього Кодексу.

Головуючий-суддя С.Ф. Костюкевич

Повна ухвала суду складена 19.09.2018 року.