Справа № 0840/2933/18
Суддя: Татаринов Дмитро Вікторович
Дата ухвалення: 2018-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

14 вересня 2018 року Справа № 0840/2933/18 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого - судді Татаринова Д.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1 (72312, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1)

до Головного управління ДФС у Запорізькій області (69001, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 166, )

про скасування податкових повідомлень - рішень,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі - відповідач), в якому позивач просить суд скасувати податкові повідомлення - рішення:

від 22 травня 2018 року за № 0-0832 в сумі 19937,90 грн. за формовою «ф» податковий період 2017 року;

від 22 травня 2018 року за № 0-0832 в сумі 4851,54 грн. за формовою «ф» податковий період 2017 року.

Ухвалою судді від 23 липня 2018 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін та призначено перше судове засідання на 03 серпня 2018 року.

За вимогами статті 258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Таким чином останній день розгляду справи є 20 вересня 2018 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що в судовому порядку оскаржував податкові повідомлення - рішення за звітний період 2016 року, які судовим рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 27 лютого 2018 року по справі 808/3488/17 позовні вимоги задоволені. Та постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12 червня 2018 року постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 27 лютого 2018 року залишено без змін. Вказав, що судами встановлено, що на земельних ділянках позивача розташовані виробничі приміщення, зокрема цеха та склади, отже приміщення відносяться до промислових будівель, які не є об'єкт оподаткування у розумінні підпункту «є» 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України. Вважає, що винесені податкові повідомлення - рішення є протиправними та необґрунтованими. Просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач у поданому 03 серпня 2018 року відзиві проти задоволення позовних вимог заперечив. В обґрунтування заперечень послався на те, що ОСОБА_1 є власником об'єкту оподаткування, а саме об'єктів нежитлової нерухомості. На підставі наведених даних ГУ ДФС у Запорізький області сформувало оскаржувані податкові повідомлення-рішення з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відповідач вважає податкові повідомлення-рішення № 0-0832 та № 0-0832 від 22 травня 2018 року винесеними відповідно до вимог чинного законодавства. Просить суд відмовити в задоволені позовних вимог.

Розглянувши матеріали та з'ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

Судом із матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 є власником об'єктів нерухомості, а саме:

нежитлової будівлі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3, підстава виникнення договір купівлі-продажу №752 від 01.03.2011, загальною площею 939,80 кв. м, нежитловою площею 821,8 кв. м (частка володіння ?);

нежитлової будівлі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2, підстава свідоцтво про право власності б/н від 28.10.2010, видане виконавчим комітетом Мелітопольської міської ради Запорізької області, який складається з будівель: А-2 загальною площею 1177,0 кв. м, основною площею 936,6 кв. м, В-1 загальною площею 110,4 кв. м, основною площею 102,2 кв. м (частка володіння 3/4).

Головним управлінням ДФС у Запорізькій області винесено оскаржувані податкові повідомлення - рішення від 22 травня 2018 року №0-0832, відповідно до якого позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об'єктами нежитлової нерухомості, податковий період 2017 рік у розмірі 19937,90 грн. та від 22 травня 2018 року №0-0832, відповідно до якого позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об'єктами нежитлової нерухомості, податковий період 2017 рік у розмірі 4851,54 грн.

Оскаржуване податкове повідомлення - рішення направлене позивачу та отримано останнім, про що сторонами в судовому засіданні не заперечувалось.

Враховуючи викладене, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає податкове повідомлення-рішення обґрунтованим та таким, що не підлягає скасуванню, виходячи з наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України № 2755-VI від 02 грудня 2010 року (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Так, Законом України від 28 грудня 2014 року №71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законів України щодо податкової реформи», норми якого набрали чинності 1 січня 2015 року, викладено у новій редакції статтю 266 Податкового кодексу України, якою запроваджено новий вид податку для фізичних осіб, яким передбачено сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Згідно статті 265 Податкового кодексу України податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку та плати за землю.

Стаття 266 Податкового кодексу України, регулює податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України встановлено, платники податку платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

При цьому підпункт 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, визначає об'єкт оподаткування, об'єктом оподаткування є об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

А підпункт 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України, визначає базу оподаткування, базою оподаткування є загальна площа об'єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

Відповідно до підпункту 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України, база оподаткування об'єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Суд дослідивши матеріали справи, в яких наявне свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 28 жовтня 2010 року №254/7, в якому зазначено, що ОСОБА_1 є власником, форма власності приватна та частка ?, будівель А-2 загальною площею 1177,00 м2, основною площею 936,6 м2, В-1 загальною площею 110,4 м2 основною площею 102,2 м2.

Згідно підпункту 266.3.3 пункту 266.3 статті 266 ПК України база оподаткування об'єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності юридичних осіб, обчислюється такими особами самостійно виходячи із загальної площі кожного окремого об'єкта оподаткування на підставі документів, що підтверджують право власності на такий об'єкт.

Підпунктом "є" 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України визначено перелік об'єктів нерухомості, які не є об'єктом оподаткування, до яких віднесено будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.

В силу вимог підпункту 14.1.1291 пункту 14.1 статті 14 ПК України у нежитловій нерухомості виділяють, зокрема будівлі офісні (будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей), будівлі промислові та склади.

Згідно роз'яснень Державної фіскальної служби України, викладених у листі від 09 червня 2015 року № 11999/6/99-99-19-01-01-15 "Про надання роз'яснення проблемних питань, що виникають у процесі практичного застосування податкового законодавства", з метою з'ясування належності об'єктів нежитлової нерухомості до будівель промисловості необхідно враховувати рішення сільських, селищних, міських рад щодо податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки та ДК 018-2000.

Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом від 17 серпня 2000 року №507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, який призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб'єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України. Об'єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

Відповідно до названого Державного класифікатора будівлі промисловості (криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо) віднесено до підрозділу "Будівлі нежитлові" (група 125 "Будівлі промислові та склади" клас 1251 "Будівлі промисловості").

До будівель промисловості відносяться об'єкти нерухомості, які відповідно до ДК 018-2000 належать до класу 1251 "Будівлі промисловості", що включає підкласи: 1251.1 "Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості"; 1251.2 "Будівлі підприємств чорної металургії"; 1251.3 "Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості"; 1251.4 "Будівлі підприємств легкої промисловості"; 1251.5 "Будівлі підприємств харчової промисловості"; 1251.6 "Будівлі підприємств медичної та мікробіологічної промисловості"; 1251.7 "Будівлі підприємств лісової деревообробної та целюлозно-паперової промисловості"; 1251.8 "Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро-фаянсової промисловості"; 1251.9 "Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне".

Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об'єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.

Згідно з ДК 018-2000 до групи (код 125) "Будівлі промислові та склади" належить клас (код 1251) "Будівлі промислові", який включає будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо. До класу (код 1252) "Резервуари, силоси та склади" належать, зокрема, спеціальні склади, складські майданчики.

З аналізу наведеного, необхідно зазначити, що в матеріалах справи відсутні докази а саме документи, які б визначали будівлі до того чи іншого класу, проведені на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об'єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.

Також щодо доданих позивачем документів, слід зазначити наступне. Позивачем надано листи Комунального підприємства «Мелітопольського міжміського бюро технічної інвентаризації» від 06 квітня 2017 року № 935 та № 936 в яких останній зазначив, що нежитлова будівля Г-1/2 знаходиться на земельній ділянці, цільове призначення якої розміщення та обслуговування виробничих приміщень. Та другим листом зазначено, що комплекс будівель знаходиться на земельній ділянці, цільове призначення якої розміщення та обслуговування виробничих приміщень.

Позивачем надано витяги з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки: кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_2 та кадастровий номер НОМЕР_3 вказані вище земельні ділянки призначені для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості з яких не можливо встановити та такий витяг не визначає приналежності будівлі до того чи іншого класу, що розміщені на такій.

Одна,з доданих позивачем документів не можливо встановити, що на земельних ділянка знаходять об'єкти нерухомості, які не є об'єктом оподаткування у розумінні підпункту "є" 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, до яких віднесено будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.

З огляду на встановлені обставини, суд дійшов висновку, що у відповідача були правові підстави для визначення позивачеві грошового зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, тому прийняті податкові повідомлення-рішення від 22 травня 2018 року за № 0-0832 в сумі 19937,90 грн. за формовою «ф» податковий період 2017 року та від 22 травня 2018 року за № 0-0832 в сумі 4851,54 грн. за формовою «ф» податковий період 2017 року винесені правомірно та ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, а також не суперечать встановленим у справі обставинам, є протиправними та підлягають не скасуванню.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права та свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно вимог статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З урахуванням з'ясованих обставин, досліджених матеріалів справи суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 2, 77, 139, 241, 243-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 (72312, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) до Головного управління ДФС у Запорізькій області (69001, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 166, ) про скасування податкових повідомлень - рішень - задовольнити.

Відповідно до статті 255 КАС України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Рішення у повному обсязі виготовлено та підписано 14 вересня 2018 року.

Суддя Д.В. Татаринов