Справа № 766/4320/18
Суддя: Прохоренко В. В.
Дата ухвалення: 2018-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 766/4320/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2018 року Херсонський міський суд Херсонської області в складі:

головуючого-судді Прохоренко В.В.,

секретар Красновський В.І.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Херсонській області, Головного інспектора будівельного нагляду відділу контролю та нагляду за проведенням перевірок Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Херсонській області Вакуленка Владислава Володимировича про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

В березні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулась з адміністративним позовом до Управління Державного архітектурно-будівельної інспекції у Херсонській області (далі-відповідач-1), головного інспектором будівельного нагляду інспекційного відділу Управління ДАБІ у Херсонській області Вакуленко В.В (далі-відповідач-2) в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову № 1021-01-51/15 від 07.03.2018 р. про визнання її винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.18842 КУпАП та накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності.

Позовні вимоги обґрунтовує відсутністю підстав для притягнення до відповідальності за правопорушення в сфері містобудівної діяльності.

У наданому до суду відзиві на позов відповідач-1 вказує на правомірність застосування до ОСОБА_1 штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, оскільки позивачем було виконано будівельні роботи з будівництва капітальної споруди розміром 4,5Х12 м (стіна з газоблоків, влаштовано фундамент та дах) без отримання права на їх виконання, а також з порушенням протипожежних відстаней до суміжної будівлі: кафе-бару «ІНФОРМАЦІЯ_1», що є порушенням п.1 ст.34 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності», додатку 3.1 та п.3.25 ДБН 360-92. За результатами перевірки складено припис про усунення порушення містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил від 27.06.2017 р. з вимогою усунути виявлені порушення. ОСОБА_1 на адресу Управління надіслано лист від 28.08.2017 р. щодо усунення порушень, наведених у приписі. Під час перевірки було встановлено, що капітальна споруда є об'єктом самочинного будівництва, право на виконання будівельних робіт ОСОБА_1 не отримала та споруду не демонтувала, чим не усунула вимоги припису, виданого посадовою особою Управління 27.06.2017 р.Просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог повністю.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 18.04.2018 року було відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеному провадження.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Клопотань про виклик сторін у судове засідання не надходило.

Від представника відповідача Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Херсонській області надійшов відзив на позов, в якому просив відмовити в задоволенні позову за необґрунтованістю.

Окрім того, від представника відповідача Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Херсонській області надійшло клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи ОСОБА_4

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 05.09.2018 року в задоволенні клопотання відмовлено.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до Постанови КМУ від 23.05.2011 р. №553 «Про затвердження Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю» на підставі наказу (розпорядження) УДАБІ у Херсонський області №ЗЗП від 05.02.2018 р., звернення ОСОБА_4 від 18.01.2018 р., посвідчення (направлення) для проведення позапланового заходу від 05.02.2018 р. №0033, головним інспектором будівельного нагляду інспекційного відділу Управління ДАБІ в Херсонській області Вакуленко В.В. проведено з 08.02.2018 р. по 21.02.2018 р. позапланову перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил на об'єкті «Будівництво споруди за адресою АДРЕСА_1.

За результатами перевірки головним інспектором будівельного нагляду інспекційного відділу Управління ДАБІ в Херсонській області Вакуленко В.В. складено акт №33, протокол про правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 21.02.2018 р, стосовно ОСОБА_1 про притягнення її до відповідальності за ч. 1 ст.188-42 КУпАП, та припис, яким надано строк усунути порушення, про що повідомити Управління до 07.03.2018 р., відповідно до яких встановлено, що ОСОБА_1 було виконано будівельні роботи з будівництва капітальної споруди розміром 4,5х12 м (стіна з газоблоків, влаштовано фундамент та дах) без отримання права на їх виконання, а також з порушенням протипожежних відстаней до суміжної будівлі: кафе-бару «ІНФОРМАЦІЯ_1», що є порушенням п.1 ст.34 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності», додатку 3.1 та п.3.25 ДБН 360-92. За результатами перевірки складено припис про усунення порушення містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил від 27.06.2017 р. з вимогою усунути виявлені порушення. ОСОБА_1 на адресу Управління надіслано лист від 28.08.2017 р. щодо усунення порушень, наведених у приписі. Під час перевірки було встановлено, що капітальна споруда є об'єктом самочинного будівництва, право на виконання будівельних робіт ОСОБА_1 не отримала та споруду не демонтувала, чим не усунула вимоги припису, виданого посадовою особою Управління 27.06.2017 р

За результатами розгляду матеріалів справи про правопорушення у сфері містобудівної діяльності, 07.03.2018 р. головним інспектором будівельного нагляду інспекційного відділу Управління ДАБІ в Херсонській області Вакуленко В.В. винесено постанову № 1021-01-51/15, якою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення. передбаченого ч.1 ст.188-42 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5 100 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням позивач звернулася до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступних приписів законодавства.

Положеннями п.8 ч.1 ст.7 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" визначено, що управління у сфері містобудівної діяльності та архітектурно-будівельного контролю здійснюється шляхом здійснення державного архітектурно-будівельного контролю щодо об'єктів, розташованих в межах та за межами населених пунктів, на території кількох адміністративно-територіальних одиниць, зазначених у пункті 7 частини першої цієї статті.

Згідно ч.1 ст.41 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" державний архітектурно-будівельний контроль - сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт. Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У ч.4 ст.41 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" закріплено, що посадові особи органів державного архітектурно-будівельного контролю під час перевірки мають право, серед іншого: безперешкодного доступу до місць будівництва об'єктів та до об'єктів, що підлягають обов'язковому обстеженню; складати протоколи про вчинення правопорушень, акти перевірок та накладати штрафи відповідно до закону; видавати обов'язкові для виконання приписи; проводити перевірку відповідності виконання підготовчих та будівельних робіт вимогам будівельних норм, державних стандартів і правил, затвердженим проектним вимогам, рішенням, технічним умовам, своєчасності та якості проведення передбачених нормативно-технічною і проектною документацією зйомки, замірів, випробувань, а також ведення журналів робіт, наявності у передбачених законодавством випадках паспортів, актів та протоколів випробувань, сертифікатів та іншої документації.

Процедуру здійснення заходів, спрямованих на дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт визначає Порядок здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 р. № 553 (далі - Порядок № 553).

Пунктом 2 Порядку № 553 передбачено, що державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється за дотриманням: 1) вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, проектної документації, будівельних норм, державних стандартів і правил, положень містобудівної документації всіх рівнів, вихідних даних для проектування об'єктів містобудування, технічних умов, інших нормативних документів під час виконання підготовчих і будівельних робіт, архітектурних, інженерно-технічних і конструктивних рішень, застосування будівельної продукції; 2) порядку здійснення авторського і технічного нагляду, ведення загального та (або) спеціальних журналів обліку виконання робіт, виконавчої документації, складення актів на виконані будівельно-монтажні та пусконалагоджувальні роботи; 3) інших вимог, установлених законодавством, будівельними нормами, правилами та проектною документацією, щодо створення об'єкта будівництва.

Відповідно до п.5 Порядку № 553 державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється у порядку проведення планових та позапланових перевірок за територіальним принципом.

У відповідності до п.7 Порядку №553 позаплановою перевіркою вважається перевірка, що не передбачена планом роботи органу державного архітектурно-будівельного контролю. Підставами для проведення позапланової перевірки є: подання суб'єктом містобудування письмової заяви про проведення перевірки об'єкта будівництва або будівельної продукції за його бажанням; необхідність проведення перевірки достовірності даних, наведених у повідомленні про початок виконання підготовчих робіт, повідомленні про початок виконання будівельних робіт, декларації про готовність об'єкта до експлуатації, протягом трьох місяців з дня подання зазначених документів; виявлення факту самочинного будівництва об'єкта; перевірка виконання суб'єктом містобудівної діяльності вимог приписів органів державного архітектурно-будівельного контролю; вимога головного інспектора будівельного нагляду Держархбудінспекції щодо проведення перевірки за наявності підстав, встановлених законом; звернення фізичних чи юридичних осіб про порушення суб'єктом містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності; вимога правоохоронних органів про проведення перевірки. Строк проведення позапланової перевірки не може перевищувати десяти робочих днів, а у разі потреби може бути одноразово продовжений за письмовим рішенням керівника відповідного органу державного архітектурно-будівельного контролю чи його заступника не більше ніж на два робочих дні. Під час проведення позапланової перевірки посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю зобов'язана пред'явити службове посвідчення та надати копію направлення для проведення позапланової перевірки.

Абзацом 1 пункту 9 Порядку № 553 визначено, що державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється у присутності суб'єктів містобудування або їх представників, які будують або збудували об'єкт будівництва

Відповідно до п.11 Порядку № 553 посадові особи інспекцій під час здійснення державного архітектурно-будівельного контролю мають право, зокрема, складати протоколи про вчинення правопорушень та акти перевірок, і накладати штрафи у межах повноважень, передбачених законом, видавати обов'язкові для виконання приписи щодо усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил; зупинення підготовчих та будівельних робіт, які не відповідають вимогам законодавства, зокрема будівельним нормам, містобудівним умовам та обмеженням, затвердженому проекту або будівельному паспорту забудови земельної ділянки, виконуються без повідомлення, реєстрації декларації про початок їх виконання або дозволу на виконання будівельних робіт

В силу приписів п.13 Порядку № 553 суб'єкт містобудування, щодо якого здійснюється державний архітектурно-будівельний контроль, має право: вимагати від посадових осіб органу державного архітектурно-будівельного контролю дотримання вимог законодавства; перевіряти наявність у посадових осіб органу державного архітектурно-будівельного контролю службових посвідчень; бути присутнім під час здійснення державного архітектурно-будівельного контролю; за результатами перевірки отримувати та ознайомлюватись з актом перевірки, складеним органом державного архітектурно-будівельного контролю; подавати в письмовій формі свої пояснення, зауваження або заперечення до акта перевірки, складеного органом державного архітектурно-будівельного контролю за результатами перевірки.

Водночас п.14 Порядку № 553 визначає, що суб'єкт містобудування, щодо якого здійснюється державний архітектурно-будівельний контроль, зобов'язаний допускати посадових осіб органу державного архітектурно-будівельного контролю до проведення перевірки за умови дотримання порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю. У разі відмови суб'єкта містобудування, щодо якого здійснюється державний архітектурно-будівельний контроль, у допуску посадових осіб органу державного архітектурно-будівельного контролю до проведення перевірки складається відповідний акт.

У разі виявлення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, крім акта перевірки, складається протокол разом з приписом усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил або приписом про зупинення підготовчих та будівельних робіт, які виконуються без повідомлення, реєстрації декларації про початок їх виконання або дозволу на виконання будівельних робіт (п.17 Порядку № 553)

З матеріалів справи слідує, що позапланова перевірка проводилась на підставі наказу (розпорядження) УДАБІ у Херсонський області №ЗЗп від 05.02.2018 р. з 08.02.2018 р. по 21.02.2018 р., що не заперечується відповідачем-1. В порушення приписів п.7 Порядку № 553 перевірку проведено з перевищенням встановленого порядком 10-денного строку без письмового рішення керівника його продовження.

21.02.2018 року Управлінням зареєстровано супровідний лист ОСОБА_1, про що є відповідна відмітка відносно припису від 27.06.2017 р., яким до відома Управління надіслано Звіт про проведення технічного обстеження об'єкту «Літне кафе, розташоване за адресою АДРЕСА_1, арх.. №179-ТО від 18.02.2017 р., затверджений ФОП ОСОБА_5, експертом з технічного обстеження будівель та споруд.

Згідно п. 1 висновку експерта між будівлями по АДРЕСА_1(власник ОСОБА_1.) та по АДРЕСА_2 (власник ОСОБА_4.) влаштовано розподільчу огорожу із шлакоблоків.

У відповідності до п.4 висновку покрівля над будівлею кафе по АДРЕСА_2 виступає за межі зовнішньої стіни на відстань понад 1 м та не має організованого водопроводу, в наслідок чого дощові та талів води з даної покрівлі потрапляли на територію земельної ділянки за розподільчою огорожею, а отже відбувалося підтоплення фундаменту будівлі літнього кафе по АДРЕСА_1.

Згідно п.7 висновку у разі демонтажу існуючої покрівлі над земельною ділянкою між огорожею та будівлею літнього кафе по АДРЕСА_1 відбуватиметься підтоплення фундаменту будівлі даного кафе, що може призвести до перенасиченого фундаменту вологою, його руйнування та, як наслідок, до руйнування будівлі.

Пунктом 8 висновку експерт вказує, що розподільча огорожа та тимчасове покриття над земельною ділянкою між будівлею літнього кафе по АДРЕСА_1 власника ОСОБА_1 не має ознаки капітального будівництва.

Також експерт зазначає, що вищезазначена огорожа влаштована з порушенням вимог ДБН 360-92 в частині відстані до межі сусідньої ділянки.

Повноваження Держархбудінспекції щодо здійснення державного архітектурно-будівельного контролю визначені статтею 41 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", Положення про державну архітектурно-будівельну інспекцію України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 09.07.2014 р. за №294 та Порядком здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 р. № 553.

Згідно абз.1 ч.1 ст.41 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" державний архітектурно-будівельний контроль - сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт. Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно п. 3.19 ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» поверховість забудови, граничні розміри житлових будинків, площа забудови, вимоги до господарських будівель, їх складу, огорожі ділянок, благоустрію території встановлюються місцевими правилами забудови.

У відповідності до абз.10 ч.2 ст. 21 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» огорожі належать до малих архітектурних форм, а малі архітектурні форми є елементами об'єктів благоустрою (відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 21 того ж Закону.

Згідно з ст. 40 Закону «Про благоустрій населених пунктів», самоврядний контроль у сфері благоустрою населених пунктів здійснюється сільськими, селищними, міськими радами та їх виконавчими органами"

Виходячи з наведеного, контроль за влаштуванням огорож не належить до повноважень органів держархбудконтролю.

Таким чином, суд приходить до висновку, що суб'єктом владних повноважень порушено принцип захисту обґрунтованих сподівань, який тісно пов'язаний із принципом юридичної визначеності і є невід'ємним елементом принципу правової держави та верховенства права.

В національному праві має бути засіб юридичного захисту від свавільних втручань органів державної влади в права, гарантовані Конвенцією. Визначення дискреційних повноважень, якими наділені органи державної влади в сфері основоположних прав, у спосіб, що фактично робить ці повноваження необмеженими, суперечило б принципу верховенства права. До такого висновку дійшов ЄСПЛ у справі «Свято - Михайлівська Парафія проти України» (рішення від 14.06.2007 р. заява № 77703/01).

Як зазначено у справі Black Clawson Ltd. v. Papierwerke AG, (1975) AC 591 at 638, сприйняття верховенства права як конституційного принципу вимагає того, аби будь-який громадянин, перед тим, як вдатися до певних дій, мав змогу знати заздалегідь, які правові наслідки настануть.

Сутність принципу правової визначеності Європейський суд визначив як забезпечення передбачуваності ситуації та правовідносин у сферах, що регулюються. Як зазначив Європейський суд у справі Yvone van Duyn v. Home Office, принцип правової визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатись на зобов'язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов'язання містяться в законодавчому акті, якій загалом не має автоматичної прямої дії.

Така дія названого принципу пов'язана із іншим принципом - відповідальності держави, який полягає в тому, що держава не може посилатись на власне порушення зобов'язань для запобігання відповідальності. На державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок («Лелас проти Хорватії», заява № 55555/08, п.74, від 20 травня 2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії», заява № 36900/03, п.37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах («Онер'їлдіз проти Туреччини», п.128, та «Беєлер проти Італії», п.119).

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов'язків («Лелас проти Хорватії», п.74).

Втручання може бути виправданим, якщо воно «встановлено законом» та здійснено «згідно закону», оскільки оскаржувані заходи повинні не тільки мати законодавче підґрунтя, але й передбачатися якісним законом, який має бути достатньо доступним та передбачуваним щодо наслідків його застосовування, тобто бути сформульованим у спосіб, який дає змогу кожній особі - у разі потреби, за допомогою відповідної консультації - регулювати свою поведінку (див. Larissis and Others v. Greece, judgment of 24 February 1998, Reports of Judgments and Decisions 1998-1, p. 378, § 40; and Metropolitan Church of Bessarabia, cited above, § 109).

Зокрема, в рішенні Кривецька та Кривецький проти України (п. 43) Суд зазначає, що вислів згідно із законом не лише вимагає дотримання національного права, а й стосується якості цього права, вимагаючи щоб воно не суперечило принципу верховенства права.

В рішенні Волохи проти України (п. 49) Суд зазначає, що верховенство права передбачає, що втручання органів виконавчої влади в права осіб має підлягати ефективному контролю, який зазвичай має здійснюватись судовим органом.

Крім того, у рішенні Мелтекс ЛТД проти Вірменії Суд зазначив, що в будь якому випадку закон має визначити обсяг будь - яких дискреційних повноважень компетентних органів і порядок їх реалізації з достатньою якістю, беручи до уваги законну мету таких заходів та надавати особі адекватний захист від свавільного втручання (§ 81 рішення).

Іншими словами, дискреційні повноваження у державного органу виникають лише тоді, коли такі повноваження надані законами України. Тобто, саме закони, а не власний розсуд суб'єкта владних повноважень, мають дозволяти останньому прийняти рішення, кожне з цих рішень має бути чітко передбачене законом.

З огляду на викладене, з урахуванням п.9 ч.1, абз.10 ч.2 ст.21, ст..40 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» суд критично ставиться до твердження відповідача-1, щодо правомірності проведення позапланової перевірки огорожі та правомірності винесення оскаржуваної позивачем постанови, оскільки до такого висновку відповідач прийшов шляхом розширеного тлумачення своїх повноважень.

Як наголошує ЄСПЛ у вказаній вище справі, держава - відповідач (Україна) зобов'язана передбачити в національному праві детальний перелік усіх складових норм права. Тільки в такому випадку положення закону будуть передбачувані і надавати достатньо гарантій проти свавільного застосування закону.

Відповідач-2, всупереч приписам законодавства, щодо дійсності дозволів на проведення перевірки, дійшов необґрунтованого висновку щодо дії направлень на її проведення на об'єкті «Будівництво споруди за адресою АДРЕСА_1 та застосуванню норм законодавства у сфері містобудівної діяльності, які не могли бути застосовані у відповідності вищенаведених повноважень держархбудінспекції.

Позапланову перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності на об'єкті будівництва проводив головний інспектор будівельного нагляду відділу контролю та нагляду за проведенням перевірок Управління ДАБІ у Херсонській області Вакуленко В.В.., який і складав акт перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, припис та протокол про адміністративне правопорушення від 21.02.2018р.

Ця ж особа безпосередньо приймала участь при вирішенні питання щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 188-42 КУпАП шляхом винесення постанови по справі про адміністративне правопорушення № 1021-01-51/15 від 07.03.2018 р.

Такі дії свідчать про порушення відповідачем принципу безсторонності при прийняті рішення, який закріплений приписами статті 2 КАС України.

Так, орган влади, який не є судом держави, для виконання статті 6 §1 Європейської конвенції з прав людини, може розглядатися як суд у змістовному значенні цього терміна (рішення Європейського суду з прав людини від 22 жовтня 1984 року (серія А, № 84) у справі Срамек проти Австрії, справа Волков проти України від 09.01.2013р. заява № 21722/11).

При цьому, у рішенні «Волков проти України» від 09.01.2013р. (заява № 21722/11) Європейський суд з прав людини зазначив роль таких осіб, які здійснюють перевірку, направляють документи до органу, уповноваженому приймати рішення, а згодом беруть участь у голосуванні при прийнятті рішення у висуванні звинувачень щодо заявника на підставі результатів проведеної ними відповідної перевірки, що викликає об'єктивний сумнів щодо їхньої безсторонності при винесенні рішення по суті у справі заявника.

Водночас, обов'язок інспектора передати матеріали перевірки для належного розгляду прямо передбачений пунктом 15 Порядку накладення штрафів за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06 квітня 1995 року N 244.

Пунктом 20 постанови КМУ №244 передбачено, що посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю, до повноважень якої належить розгляд справ, під час підготовки справи до розгляду, серед іншого, з'ясовує чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про правопорушення у сфері містобудівної діяльності.

З урахуванням вищевикладеного, головний інспектор будівельного нагляду відділу контролю та нагляду за проведенням перевірок Управління ДАБІ у Херсонській області Вакуленко В.В., який безпосередньо складав матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 при розгляді справи про правопорушення у сфері містобудівної діяльності надавав правову оцінку та перевіряв правильність складення матеріалів справи про правопорушення у сфері містобудівної діяльності, які ним же і оформлено, що проти ричіть усталеній практиці ЕСПЛ в наведених вище справах та Порядку накладення штрафів за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06 квітня 1995 року N 244.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Статтею 6 КАС України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 ст. 75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

У відповідності до ч.1ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому суд бере до уваги положення ч. 2ст. 77 КАС України, згідно з якими в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Між тим відповідачами належними та допустимими доказами не доведено правомірність прийняття оскаржуваного позивачем рішення.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб'єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Таким чином, керуючись приписами наведених норм законодавства, оцінивши надані сторонами до матеріалів справи докази, враховуючи, що відповідачами, які заперечували проти позову, не доведено правомірність встановлення адміністративного правопорушення, не надано доказів правомірності прийнятого ним рішення, суд, враховуючи положення ст. 286 КАС України, дійшов висновку, що позов є таким, що підлягає задоволенню, оскільки постанову не можна визнати обґрунтованою та такою, що прийнята у відповідності до вимог чинного законодавства, внаслідок чого вона підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення закриттю.

Керуючись ст.ст.2,14,19-20,22,72-77,118,227- 229, 241-246,286 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову № 1021-01-15/15 від 07.03.2018 р., якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.188-42 КУпАП та накладено штраф у сумі 5 100 грн.

Справу про адміністративне правопорушення закрити.

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, ухвалення рішення, винесеного без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Одеського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення відповідно до ч. 4 ст. 286 КАС України.

Відповідно до Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Херсонський міський суд Херсонської області.

Суддя: В.В. Прохоренко