Справа № 826/13283/17
Суддя: Пилипенко О.Є.
Дата ухвалення: 2018-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2018 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Пилипенко О.Є.

суддів - Глущенко Я.Б. та Кузьмишиної О.М.,

при секретарі - Грабовській Т.О.,

розглянувши в порядку апеляційного провадження апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 травня 2018 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, третя особа: Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» про зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2017 року позивач - фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, третя особа: Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» про зобов'язання вчинити дії, в якому просив:

- зобов'язати Державну податкову інспекцію у Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві внести зміни до інтегрованої картки платника податків - фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (04210, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1) шляхом відображення сплати та врахування сплати податкових зобов'язань відповідно до призначення платежу, вказаного у квитанції ПАТ «Дельта Банк» від 09.02.2015 № ПН1252525 у розмірі 16000,00 грн.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 травня 2018 року адміністративний позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення було неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст.. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 було виконано свій обов'язок та сплачено суму узгодженого зобов'язання, що підтверджується відповідною квитанцією, неперерахування банком податку до бюджету не є наслідком винних дій платника податку, у зв'язку з чим до нього не може бути пред'явлена вимога про повторне перерахування податкових платежів до бюджету при виконання у даному випадку з боку позивача всіх залежних від нього дій.

Колегія суддів вважає вказаний висновок суду першої інстанції обґрунтованим, з огляду на наступне.

Як встановлено судом та вбачається з наявних матеріалів справи, ФОП ОСОБА_1 перебувала на обліку у ДПІ у Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві та з 27.02.2014 року є платником єдиного податку 3 групи.

Так, позивачем засобами електронного зв'язку було подано відповідачу податкову декларацію платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця від 03.02.2015 р. № за 2014 рік, що підтверджується квитанцією № 2, копія якої наявна в матеріалах справи.

Зі змісту вказаної податкової декларації, зокрема, з рядка 29 видно, що позивачем визначено суму єдиного податку, яка підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет за підсумками поточного звітного (податкового) періоду у розмірі 16000,00 грн.

На виконання вимог вказаного податкового зобов'язання, позивачем 09.02.2015 р. від Київського відділення № 27 АТ «Дельта Банк» отримано квитанцію № ПН1252525 про здійснення касової операції у розмірі 16000,00 грн. шляхом перерахування коштів до бюджету на р/р 0006, отримувач ГУ ДКСУ у м. Києві, код банку отримувача 820019, призначення платежу: *;101;НОМЕР_1;180504000; єдиний податок за 4 квартал 2014 року; платник ОСОБА_1.

Разом з тим, зі змісту заперечень відповідача видно, що у зв'язку з несплатою узгодженої суми грошового зобов'язання у розмірі 16000,00 грн. у позивача утворилась заборгованість зі сплати єдиного податку за 2014 рік, у зв'язку з чим, 24.02.2015 року відповідачем направлено на адресу позивача податкову вимогу № 2804-23 про сплату заборгованості по єдиному податку.

26.02.2015 року позивач звернулася до третьої особи із заявою, в якій вимагала здійснити переказ коштів до бюджету.

При цьому, заявою від 27.02.2015 року позивач повідомила податковий орган про те, що нею в повному обсязі було виконано обов'язок щодо сплати єдиного податку до Державного бюджету за 4-й квартал 2014 року. На підтвердження вказаних обставин, позивачем до вказаної заяви було надано квитанцію від 09.02.2015 № ПН1252525 та копію заяви від 26.02.2015 р. про звернення до АТ «Дельта Банк»..

Разом з тим, позивач, вважаючи що порушено її права звернулася з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Підпунктом 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) передбачено, що податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

За приписами пп. 14.1.162 п. 14.1 ст. 14 ПК України пеня це сума коштів у вигляді відсотків, нарахованих на суми грошових зобов'язань, не сплачених у встановлені законодавством строки.

Таким чином, законодавець пов'язує обов'язок платника податків по перерахуванню в бюджет суми податкового зобов'язання з моментом сплати такого зобов'язання.

Згідно з п. 59.1 ст. 59 ПК України, у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до п. 38.1 ст. 38 ПК України, виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк.

Статтею 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» встановлено, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

У той же час, приписами п.п. 1.24 та 1.29 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів Україні» визначено, що переказом коштів є рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі. Ініціатор та отримувач можуть бути однією і тією ж особою. Платіжна система - це платіжна організація, учасники платіжної системи та сукупність відносин, що виникають між ними при проведенні переказу коштів. Проведення переказу коштів є обов'язковою функцією, що має виконувати платіжна система.

При цьому, п. 8.1. ст. 8 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів Україні» передбачено, що банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження.

Аналогічні вимоги містить і ч. 3 ст. 1068 Цивільного кодексу України, відповідно до якої банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Відповідно до п. 22.4 ст. 22 вказаного Закону під час використання розрахункового документа ініціювання переказу є завершеним: для платника - з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника; для банку платника - з дати списання коштів з рахунка платника та зарахування на рахунок отримувача в разі їх обслуговування в одному банку або з дати списання коштів з рахунка платника та з кореспондентського рахунка банку платника в разі обслуговування отримувача в іншому банку.

Разом з тим, відповідальність банків при здійсненні переказу, передбачена приписами ст. 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», в якій, зокрема, в п. 32.2 зазначено, що отримувач має право на відшкодування банком, що обслуговує платника, шкоди, заподіяної йому внаслідок порушення цим банком строків виконання документа на переказ.

Таким чином, проаналізувавши вказані норми у сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що виконання платником зобов'язання по перерахуванню в бюджет суми податкового зобов'язання пов'язане з моментом подання в банк платіжного доручення на перерахування сум податку, а банк, в свою чергу, зобов'язаний виконати доручення клієнта щодо перерахування коштів.

Зі змісту квитанції від 09.02.2015 р. № ПН1252525 видно, що банком отримано кошти у розмірі 16000,00 грн. для подальшого їх перерахування на р/р 0006, отримувач ГУ ДКСУ у м. Києві, код банку отримувача 820019, призначення платежу: *;101;НОМЕР_1;180504000; єдиний податок за 4 квартал 2014 року; платник ОСОБА_1, про що свідчить підпис представника банку та проставленням печатки банку на вказаній квитанції.

Разом з тим, вказані зобов'язання, в порушення вимог п. 8.1. ст. 8 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів Україні» та ч. 3 ст. 1068 Цивільного кодексу України, банком перед клієнтом виконані не були.

Згідно з п. 129.6 ст. 129 ПК України передбачено, що за порушення строку зарахування податків до бюджетів або державних цільових фондів, установлених Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів Україні» з вини банку або органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, такий банк/орган сплачує пеню за кожний день прострочення, включаючи день сплати, та штрафні санкції у розмірах, встановлених цим Кодексом, а також несе іншу відповідальність, встановлену цим Кодексом, за порушення порядку своєчасного та повного внесення податків, зборів, платежів до бюджету або державного цільового фонду. При цьому платник податків звільняється від відповідальності за несвоєчасне або перерахування не в повному обсязі таких податків, зборів та інших платежів до бюджетів та державних цільових фондів, включаючи нараховану пеню або штрафні санкції.

Тобто, вказані норми, при загальній імперативності норм ПК України щодо обов'язків та відповідальності платника податків, водночас передбачають виключення із загальних правил та щодо відповідальності, у випадках пов'язаних, зокрема, із сплатою податків через банки.

Слід додати, що підпунктом 4.1.4 п. 4.1 ст. 4 Податкового кодексу України встановлено, що податкове законодавство України ґрунтується на принципі презумпції правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

Встановлення судом того факту, що позивачка прибула до банку та надала у касі готівкові кошти для перерахування до бюджету податку, дозволяє дійти висновку про виконання позивачем обов'язку, покладеного на нього законодавцем та закріпленого ст. 67 Конституції України, відповідно до якої кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

У даному конкретному випадку неперерахування банком податку до бюджету не є наслідком винних дій платника податку, у зв'язку з чим до нього не може бути пред'явлена вимога про повторне перерахування податкових платежів до бюджету при виконання у даному випадку з боку позивача всіх залежних від нього дій.

У взаємозв'язку з наведеним, слід зазначити наступне.

Порядок ведення органами Міністерства доходів і зборів України оперативного обліку податків, зборів, митних платежів, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, інших платежів, які сплачуються під час митного оформлення товарів, був затверджений наказ Міністерства доходів і зборів України 05.12.2013 № 765 (далі - Порядок № 765) та діяв до набрання чинності наказом Міністерства фінансів України 07 квітня 2016 року № 422 (далі - Порядок № 422), яким затверджено Порядок ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Відповідно до положень Положення № 765: інтегрована картка платника - форма оперативного обліку податків, зборів, митних платежів, передоплати та єдиного внеску, що включає комплекс облікових показників з інтегрованих підсистем, за повноту, достовірність і своєчасність відображення яких несуть відповідальність структурні підрозділи територіальних органів Міндоходів за функціональними напрямами роботи.

Облік податків, зборів та єдиного внеску ведеться підрозділами Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників (далі - Міжрегіональне ГУ), спеціалізованих державних податкових інспекцій з обслуговування великих платників (далі - СДПІ), державних податкових інспекцій в районах, містах (крім міст Києва та Севастополя), районах у містах, об'єднаних державних податкових інспекцій (далі - ДПІ) відповідно до функціональних повноважень.

З метою обліку нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних платежів, єдиного внеску територіальними органами Міндоходів відкриваються інтегровані картки платників за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися платниками, а для обліку сум передоплати - за кожним платником.

Відповідно до Положення № 422: інтегрована картка платника (далі - ІКП) - форма оперативного обліку податків, зборів, митних платежів до бюджетів та єдиного внеску, що ведеться за кожним видом платежу та включає перелік показників підсистем інформаційної системи органів ДФС, які характеризують стан розрахунків платника з бюджетами та цільовими фондами; облікова операція - дія в ІКП, яка призводить до змін облікових показників; облікові показники - показники, що інтегруються в процесі ведення оперативного обліку; оперативний облік - процес відображення, систематизації та узагальнення первинних показників через їх перетворення в облікові показники в ІКП; первинні документи - документи, що складені платниками податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску та/або органами ДФС, іншими органами влади згідно з чинним законодавством (податкові декларації, митні декларації, аркуші коригування, уточнюючі розрахунки, податкові повідомлення-рішення, рішення контролюючого органу, вимоги про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску, судові рішення, рішення про розстрочення (відстрочення) грошових зобов'язань (податкового боргу), інформація органів Державної казначейської служби України про надходження податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів та єдиного внеску тощо).

З метою обліку нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску органами ДФС відкриваються ІКП за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися такими платниками.

ІКП містить інформацію про облікові операції та облікові показники, які характеризують стан розрахунків платника податків з бюджетами та цільовими фондами за відповідним видом платежу.

Водночас, зазначеним Порядком передбачено, що змінними реквізитами ІКП є: дата здійснення облікової операції; код облікової операції; сума за обліковою операцією.

У разі якщо за результатами судового оскарження нарахована сума у повному обсязі скасовується, то в ІКП відображення облікових показників щодо поновлення такої суми не проводиться.

Первинними документами, на підставі яких в ІКП здійснюється погашення (зменшення) суми податкового боргу та заборгованості зі сплати єдиного внеску, є, крім іншого, рішення суду про вирішення питання по суті (скасування раніше прийнятих рішень щодо нарахування суми грошового зобов'язання та пені / суми єдиного внеску за результатами судового оскарження).

Тобто, інтегрована картка є формою обліку та знаходиться в оперативному стані і відображає облік нарахованих і сплачених сум платежів до бюджету. Зазначення в ньому суми податку, яка вважається сплаченою, але в картці зазначена як наявна заборгованість порушує права позивача, оскільки зумовлює відображення не існуючого податкового боргу та має наслідком застосування заходів примусового характеру, тобто недостовірна інформація створює негативні наслідки для платника податків.

За таких обставин, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що у платників податків наявний такий спосіб захисту порушеного права, як зобов'язання податкового органу, в якому платник податків перебуває на податковому обліку, внести зміни до інтегрованої картки платника податків.

Наведена правова позиція викладена в рішеннях Вищого адміністративного суду України від 29.09.2014 р. (справа № К/800/17917/14), від 09.02.2015 р. (справа № К/9991/90592/11), від 30.05.2016 р. (справа № К/800/42932/15) та від 14.02.2017 р. (справа № К/800/31650/16).

Доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції та доводах позивача.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було правильно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права. У зв'язку з цим суд вважає необхідним апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві - залишити без задоволення, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 травня 2018 року - без змін.

Керуючись ст..ст. 241, 242, 311, 316, 321, 322, 325, 329, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 травня 2018 року - без змін

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: О.Є.Пилипенко

Суддя: Я.Б.Глущенко

О.М.Кузьмишина

Постанова складена в повному обсязі 18 вересня 2018 року.