Справа № 9901/646/18
Суддя: Гриців М.І.
Дата ухвалення: 2018-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

10 вересня 2018 року

Київ

справа №9901/646/18

адміністративне провадження №П/9901/646/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого Гриціва М.І.,

суддів: Берназюка Я.О., Бучик А.Ю., Мороз Л.Л., Стародуба О.П.,

за участю:

секретаря судового засідання Журіної О.О.,

представників:

позивача - адвоката ОСОБА_1,

Вищої кваліфікаційної комісії суддів України - Білопольської Н.А.,

розглянув у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання протиправним та скасування рішення,

встановив:

22 червня 2018 року до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду як суду першої інстанції надійшла позовна заява ОСОБА_3 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі - ВККС, Комісія) з вимогами визнати протиправним і скасувати рішення ВККС від 26 квітня 2018 року про недопуск судді господарського суду Сумської області ОСОБА_3. до другого етапу кваліфікаційного оцінювання судді на відповідність займаній посаді «Дослідження досьє та проведення співбесіди» та непідтвердження її здатності здійснювати правосуддя (далі також - Спірне рішення).

Свої вимоги ОСОБА_3 обґрунтовує тим, що на результат письмового практичного виконання завдання, яке є формою реалізації такого етапу кваліфікаційного оцінювання суддів як складання іспиту, вплинуло незабезпечення ВККС порядку і правил складання іспиту. Річ у тому, як вона вважає, що під час виконання письмового практичного завдання технічний пристрій - ноутбук, за яким це завдання виконувалося, був несправний, оскільки приблизно упродовж 50-ти хвилин раз за разом не забезпечував з'єднання з Інтернетом. Через це вона не могла скористатися дозволеними нормативно-правовими актами, розміщеними на сайті Верховної Ради України, чи скористатися платформою «ЛІГА: ЗАКОН». Загалом технічний збій у роботі ноутбука обмежив її у часі та можливостях якісно і вчасно виконати практичне завдання і набрати потрібну кількість балів. На її звернення зафіксувати описаний збій в роботі технічного пристрою уповноважені представники ВККС не відреагували, в протоколі реєстрації порушень його не зафіксували і членам Комісії для врахування цього чинника під час перевірки результатів виконання нею письмового практичного завдання не передали.

Із посиланням на положення підпункту 3 пункту 3.1.5 Регламенту ВККС, затвердженого рішенням Комісії від 13 жовтня 2016 року № 81/зп-16 (далі - Регламент), ОСОБА_3 стверджує, що Комісія не повідомила їй дату свого засідання, на якому вирішувалося питання про її допуск до другого етапу кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді - «Дослідження досьє та проведення співбесіди». Наголошує, що цього повідомлення не отримувала, позаяк воно надсилалося на адресу її місця роботи до господарського суду Сумської області тоді, коли вона з 16 по 25 квітня 2018 року не була на роботі через захворювання. Свідченням цього є листок непрацездатності від 16 квітня 2018 року.

Підсумовує, що Спірне рішення підлягає скасуванню, бо ухвалене з порушенням встановленого чинним законодавством порядку, є протиправним, необґрунтованим, порушує її права учасника кваліфікаційного іспиту і може бути оскаржене до адміністративного суду.

У позовній заяві ОСОБА_3 зазначає також, що отримала від Вищої ради правосуддя повідомлення про засідання цього органу 26 червня 2018 року, на якому згідно з порядком денним буде розглядатися питання про звільнення її з посади судді на підставі підпункту 4 статті 161 розділу XV Прикінцеві положення Конституції України відповідно до подання ВККС від 27 квітня 2018 року № 551/ко-18.

У відзиві на позовну заяву ВККС посилається на конституційні положення, рекомендації Консультативної ради європейських суддів щодо оцінювання діяльності суддів, коротко відтворює хронологію оцінювання суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займані посаді, серед яких й суддя ОСОБА_3, навела правила підпунктів 5.1.1.1 та 5.1.1.2 пункту 5, пункту 9 глави 6 розділу ІІ, пункту 9 розділу V Положення про порядок та методологію кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення, затвердженого рішенням Комісії від 03 листопада 2016 року № 143/зп-16 (далі - Положення), і зазначила, що за результатами складення анонімного письмового тестування та виконання практичного завдання суддя ОСОБА_3. отримала таку кількість балів, на підставі яких Комісія у межах наданих їй законодавством повноважень ухвалила рішення про те, що ця суддя не склала іспиту і не може бути допущеною до другого етапу кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді - «Дослідження досьє та проведення співбесіди». За результатами оцінювання Комісія виснувала, що суддя господарського суду Сумської області ОСОБА_3. не відповідає займаній посаді за критерієм професійної компетентності, що відповідно до пункту 37 розділу ІІІ Положення є підставою для внесення подання до Вищої ради правосуддя (далі - ВРП) з рекомендацією про звільнення ОСОБА_3 з посади судді.

Зазначає, що кваліфікаційне оцінювання для підтвердження повноважень займаній посаді проведено згідно з вимогами закону. За частиною другою статті 85 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII), пунктом 14 розділу ІІІ, підпунктом 6.1 пункту 6 глави 6 розділу ІІ, пункту 9 розділу V отримання суддею ОСОБА_3. менше від максимально можливого бала за виконання практичного завдання стало підставою для визнання її такою, що не складна іспиту, і відповідно до статей 83-86, 93, 101 Закону № 1402-VIII ухвалення рішення про її невідповідність займаній посаді.

Твердження позивачки про необ'єктивність результатів іспиту, через те що комп'ютер був технічно несправним, вважає безпідставними. Не заперечує, що під час виконання практичного завдання в межах процедури кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посад 13 березня 2018 року о 13 годині 37 хвилин відбувся збій у роботі програми Microsoft Word, який тривав 20 хвилин, на ноутбуку винятково одного з учасників іспиту. Цю обставину зафіксовано шляхом складення відповідного акта позаштатної ситуації. Після декодування результатів іспиту встановлено, що зазначена позаштатна ситуація не стосувалася роботи ноутбука, за яким працювала ОСОБА_3

Про порядок денний засідання Комісії на 26 квітня 2018 року позивачка була обізнана, оскільки інформація про день засідання і його порядок денний, на якому мало розглядатися питання про визначення результатів кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді судді ОСОБА_3. за результатами іспиту та вирішення питання допуску до другого етапу кваліфікаційного оцінювання була розміщена (оприлюднена) на офіційному веб-сайті Комісії 16 квітня 2018 року, тобто за десять днів до дати засідання.

Звертає увагу на положення частини третьої статті 88, статті 101 Закону № 1402-VIII про межі, в яких може бути оскаржено і скасовано рішення ВККС, ухвалене за результатами проведення кваліфікаційного оцінювання.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив позов задовольнити.

Представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову.

Верховний Суд заслухав пояснення сторін, дослідив матеріали адміністративного позову і дійшов висновку про таке.

У Спірному рішенні ВККС зробила такі висновки: визначити, що суддя господарського суду Сумської області ОСОБА_3. не склала іспиту для суддів місцевих та апеляційних судів, призначеного рішенням Комісії від 29 січня 2018 року № 7/зп-18; відмовити судді господарського суду Сумської області ОСОБА_3. у допуску до другого етапу кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді «Дослідження досьє та проведення співбесіди», призначеного рішенням Комісії від 20 жовтня 2017 року № 106/зп17, за результатами іспиту суддів місцевих та апеляційних судів; визнати суддю господарського суду Сумської області ОСОБА_3. такою, що не відповідає займаній посаді; рекомендувати Вищій раді правосуддя розглянути питання про звільнення з посади судді господарського суду Сумської області ОСОБА_3.

Іншими словами, поряд з висновками про те, що позивачка не склала іспиту для суддів місцевих та апеляційних судів, не підлягає допуску до другого етапу кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді і визнання такою, що не відповідає займаній посаді, Комісія одночасно ухвалила рішення: «рекомендувати Вищій раді правосуддя розглянути питання про звільнення з посади судді господарського суду Сумської області ОСОБА_3.»

За частиною першою статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно з частиною третьою статті 124 Основного Закону юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист одним із способів, передбачених цією статтею, або в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до частини четвертої статті 22 цього Кодексу Верховному Суду як суду першої інстанції підсудні справи щодо оскарження, серед іншого, актів, дій чи бездіяльності ВККС.

Особливості розгляду цієї категорії спорів визначено у статті 266 КАС України.

Згідно зі статтею 83 Закону № 1402-VIII кваліфікаційне оцінювання проводиться ВККС з метою визначення здатності судді &lP;…&gs; здійснювати правосуддя у відповідному суді за визначеними законом критеріями. Критеріями кваліфікаційного оцінювання є: 1) компетентність (професійна, особиста, соціальна тощо); 2) професійна етика; 3) доброчесність. Кваліфікаційне оцінювання за критерієм професійної компетентності проводиться з урахуванням принципів інстанційності та спеціалізації. Підставами для призначення кваліфікаційного оцінювання є: &?і;…&?р; рішення ВККС про призначення кваліфікаційного оцінювання судді у випадках, визначених законом. Порядок та методологія кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення затверджуються ВККС.

За частинами другою, четвертою статті 84 цього Закону за результатами проведення кваліфікаційного оцінювання ВККС ухвалює одне з рішень, визначених цим Законом. Кваліфікаційне оцінювання проводиться прозоро та публічно, у присутності судді &?в;…&?і;, який оцінюється, та будь-яких заінтересованих осіб. У розгляді питання про кваліфікаційне оцінювання судді можуть бути присутніми представники органу суддівського самоврядування.

У частинах першій, другій статті 85 цього Закону передбачено, що кваліфікаційне оцінювання включає такі етапи: 1) складення іспиту; 2) дослідження досьє та проведення співбесіди. Рішення про черговість етапів проведення кваліфікаційного оцінювання ухвалює ВККС. Іспит є основним засобом встановлення відповідності судді &?р;…&?е; критерію професійної компетентності та проводиться шляхом складення анонімного письмового тестування та виконання практичного завдання з метою виявлення рівня знань, практичних навичок та умінь у застосуванні закону, здатності здійснювати правосуддя у відповідному суді та з відповідною спеціалізацією. Порядок проведення іспиту та методика встановлення його результатів затверджуються ВККС. Тестові та практичні завдання іспиту складаються з урахуванням принципів інстанційності та спеціалізації. ВККС &? ;…&?н; зобов'язана забезпечити прозорість іспиту. На кожному етапі та під час оцінювання результатів можуть бути присутніми будь-які заінтересовані особи.

Згідно з частинами першою, другою статті 88 Закону № 1402-VIII ВККС ухвалює мотивоване рішення про підтвердження або непідтвердження здатності судді &lc;…&g=; здійснювати правосуддя у відповідному суді. &? ;…&?а;. Суддя &l-;…&g ;, який не згодний із рішенням ВККС щодо його кваліфікаційного оцінювання, може оскаржити це рішення в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України.

За частиною третьої цієї статті рішення ВККС, ухвалене за результатами проведення кваліфікаційного оцінювання, може бути оскаржене та скасоване виключно з таких підстав: склад членів Комісії, який провів кваліфікаційне оцінювання, не мав повноважень його проводити; рішення не підписано будь-ким із складу членів Комісії, який провів кваліфікаційне оцінювання; суддя &lк;…&?ф; не був належним чином повідомлений про проведення кваліфікаційного оцінювання - якщо було ухвалено рішення про непідтвердження здатності судді &?н;…&?у; здійснювати правосуддя у відповідному суді з підстав неявки для проходження кваліфікаційного оцінювання; рішення не містить посилання на визначені законом підстави його ухвалення або мотивів, з яких Комісія дійшла відповідних висновків.

Згідно з частинами сьомою, восьмою статті 101 Закону № 1402-VIII рішення ВККС можуть бути оскаржені до суду з підстав, установлених цим Законом, а рішення Комісії щодо надання рекомендацій можуть бути оскаржені тільки разом із рішенням, ухваленим за відповідною рекомендацією.

Якщо ще раз повернутись до змісту частини восьмої статті 101 цього Закону, то вона говорить, що рішення ВККС, яке містить рекомендацію з пропозицією до здійснення певних дій та ухвалення певного рішення, може бути оскаржене, але за обов'язкової умови, - тоді, коли буде ухвалене рішення за відповідною рекомендацією.

Встановлення законом такої умови не обмежує право кожного, хто його має, на оскарження рішень ВККС до адміністративного суду, однак запроваджує, оптимізує чи робить раціональною можливість звернення до суду за захистом своїх прав, коли рішення Комісії із рекомендацією буде актуалізоване через рішення органу, який за законом вправі розглядати рішення з рекомендацією і ухвалювати за ним відповідне рішення.

Верховний Суд вважає, що на інше розуміння положень частин сьомої, восьмої статті 101 Закону № 1402-VIII не повинні впливати висновки ВККС, які передували ухваленню рішенню щодо надання рекомендації, як-от визнання, що суддя не склав іспиту для суддів місцевих та апеляційних судів, відмова судді у допуску до другого етапу кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді, визнання судді таким, що не відповідає займаній посаді. Ці висновки складають основу, підґрунтя рішення щодо надання рекомендації і повинні оцінюватися і розглядатися разом з останнім рішенням, яке власне й було ухвалено на підставі таких висновків.

У зв'язку зі сказаним Верховний Суд вважає за потрібне послатися на положення статті 17 Закону України від 23 червня 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», за якими суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так-от, Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення від 21 грудня 2010 року у справі «Перетятка та Шереметьєв проти України»).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 238 КАС суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Ужите в цій нормі формулювання «не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства» треба розуміти і трактувати так, що не підлягають розгляду за цими правилами не тільки справи, спори в яких виникають поза сферою адміністративних публічно-правових відносин, але й ті, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів, однак щодо них на рівні імперативного законодавчого положення встановлено вимогу, яка обмежує таке звернення і відтерміновує судовий захист порушеного права до події, з настанням якої виникають відповідні для цього підстави. Для оскарження рішення ВККС щодо надання рекомендації такою подією чи фактором є рішення, ухвалене за відповідною рекомендацією.

Узагальнюючи наведене, можна констатувати, що рішення ВККС від 26 квітня 2018 року № 551/ко-18 з висновком рекомендувати Вищій раді правосуддя розглянути питання про звільнення з посади судді господарського суду Сумської області ОСОБА_3. є тим рішенням, яке не може бути самостійним предметом судового розгляду. Ці обставини унеможливлюють подальший розгляд справи й ухвалення рішення по суті спору, а є підставами для закриття провадження у справі, оскільки її не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Частиною першою статті 239 КАС передбачено, що якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз'яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

У цій справі такої потреби немає, оскільки мотивами для закриття провадження у справі стали не стільки порушення правил предметної підсудності, скільки передчасне звернення суб'єкта адміністративного права до адміністративного суду, якому за процесуальним законом підсудний цей спір.

Керуючись статтями 238, 241- 245, 248, 250, 266, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, -

ухвалив:

Провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_3 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання протиправним та скасування рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 26 квітня 2018 року № 551/ко-18 у частині недопуску її до другого етапу кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді - «Дослідження досьє та проведення співбесіди», та непідтвердження її здатності здійснювати правосуддя закрити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення Верховного Суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після набрання законної сили рішенням Великої Палати Верховного Суду за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційному порядку до Великої Палати Верховного Суду протягом п'ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Вступна та резолютивна частини ухвали проголошені 10 вересня 2018 року.

Повне судове рішення складено 14 вересня 2018 року.

Головуючий М.І. Гриців

Судді: Я.О. Берназюк

А.Ю. Бучик

Л.Л. Мороз

О.П. Стародуб