Справа № 826/3104/17
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2018-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

14 вересня 2018 року № 826/3104/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі у складі судді Аблова Є.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м.Києві та Управління державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м.Києві про стягнення заборгованості по виплаті заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,-

ВСТАНОВИВ:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м.Києві (далі - відповідач 1), Управління державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м.Києві (далі - відповідач 2), у якому просить суд стягнути з відповідачів належні до виплати позивачу грошові кошти в сумі 2 877,43 грн, а також середній заробіток за весь період затримки розрахунку, починаючи з 04.11.2015.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 березня 2017 року відкрито провадження в адміністративній справі, закінчено підготовче провадження та призначено судовий розгляд справи на 08.06.2017.

В обґрунтування заявленого позову зазначено, що позивач звільнений згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України з посади посади начальника (керівника) центру № 7 надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів, підпорядкованого управлінню ДАІ на підставі наказу ГУ МВС у м.Києві від 04.11.2015 №962 о/с. Однак належні до виплати суми заробітної плати не були сплачені позивачу, внаслідок чого виникла заборгованість із заробітної плати у сумі 2 877,43 грн, а затримка розрахунків у строки, передбачені ст.116 КЗпП України є підставою для сплати відповідачами відповідно до ст. 117 КЗпП України середнього заробітку за весь час затримки у сумі, розмір якої не може бути меншим 55 984,76 грн.

У судовому засіданні 03.10.2017 позивач позовні вимоги підтримав та просив задовольнити позов у повному обсязі.

Представники відповідачів у судове засідання 03.10.2017 не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи відповідачі були повідомлені належним чином, про причини неявки не повідомили, заперечення проти позову або відзиву на позов не надали.

Згідно з частиною 6 статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до частини шостої статті 128 КАС України (у редакції, чинній на дату постановлення ухвали) суд ухвалив продовжити розгляд справи у письмовому провадженні.

Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII внесені зміни до Кодексу адміністративного судочинства України, які набрали чинності 15 грудня 2017 року.

Відповідно до частини 3 статті 3 КАС України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Приписами пункту 10 частини 1 Перехідних положень КАС України встановлено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Згідно з вимогами наказів МВС України від 28.08.2015 № 1033 «Про організаційно-штатні зміни в підрозділах ДАІ МВС» та Головного управління від 04.09.2015 №927 «Про організаційно-штатні зміни в ГУМВС України в місті Києві» на підставі наказу Головного управління МВС України в м.Києві від 04.11.2015 №962о/с ОСОБА_1 був звільнений відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України (у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці, у тому числі ліквідації, скорочення чисельності або штату працівників) з посади начальника (керівника) центру № 7 надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів, підпорядкованого управлінню ДАІ, з виплатою щомісячної премії за жовтень та листопад 2015 року в розмірі 50% та вихідної допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати.

Згідно з довідкою Управління державної автомобільної інспекції Головного управління МВС України в м.Києві від 25.01.2017 № 1 розмір нарахованих до виплати коштів ОСОБА_1 складає за жовтень 2015 року (20 робочих днів) премія у сумі 1344,78 грн, за листопад 2015 року (4 робочих дні) премія у сумі 154,65 грн, вихідна допомога - 1378,00 грн, середній розмір заробітної плати під час перебування на посаді становить 2434,12 грн.

З урахуванням викладеного, заборгованість з заробітної плати перед позивачем складає 2 877,43 грн, однак станом на момент розгляду даної справи зазначена заборгованість не була сплачена.

За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Головне управління МВС України в м.Києві знаходиться в стані припинення з 03.11.2015, Управління державної автомобільної інспекції Головного управління МВС України в м.Києві - в стані припинення з 03.11.2015.

Оцінивши за правилами статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва дійшов наступних висновків.

Відповідно до положень статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Конституційний Суд України у рішенні від 07.05.2002 №8-рп/202 дійшов висновку, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов'язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми Кодексу законів про працю України, у якому визначені основні трудові права працівників.

Оскільки нормами чинного на час виникнення спірних правовідносин спеціального законодавства, зокрема Закону України "Про міліцію", Положення про проходженням служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.91 N 114, Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженою наказом МВС України від 31.12.2007 N 499, іншими наказами та розпорядженнями МВС України не врегульовано питання відповідальності органу внутрішніх справ за затримку розрахунку при звільненні особи рядового і начальницького складу органу внутрішніх справ, до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми Кодексу законів про працю України.

Згідно з частиною 1 статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно з частиною 1 статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до правових позицій Верховного Суду України, викладених у постановах від 21.11.2011 №6-60цс11, від 29.01.2014 № 6-144ц13, від 21.01.2015 №6-195цс14, установивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені в статті 116 КЗпП України строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки розрахунку.

Як визначено постановою Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100 (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 1995 року N 348).

Згідно з пунктом 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяця роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до довідки №11 від 09.02.2017 Управління державної автомобільної інспекції Головного управління МВС України в м.Києві розмір середньоденної заробітної плати позивача під час перебування на посаді - 79,96 грн.

З урахуванням зазначеного, розмір середнього заробітку позивача у 2015 році за період з 05.11.2018 по 31.12.2018 склав 3 278,36 грн (41 робочий день*79,96 грн), у 2016 році склав 20 069,96 грн (251 робочий день*79,96 грн), у 2017 році склав 19 830,08 грн (248 робочих днів*79,96 грн), у 2018 році за період з 01.01.2018 по 27.08.2018 склав 13 033,48 грн (163 робочих дні*79,96 грн), що разом становить 56 211,88 грн.

При цьому судом не приймається до уваги розрахунок позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку, оскільки позивач виходив з множення середнього розміру заробітної плати на кількість місяців затримки, у той час як згідно з пунком 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати нарахування здійснюється шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів за період затримки.

Відповідно до частини 1 статті 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 22.02.2012 №4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу, невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Отже, для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

З огляду на наведене Конституційний Суд України дійшов висновку, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним.

Зважаючи на те, що після звільнення позивача 04.11.2015 з ним не здійснено остаточний розрахунок, відсутні підстави вважати, що позивач звернувся з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати при звільненні з пропущення строку, встановленого частиною 1 статті 233 КЗпП України.

При цьому відповідно до частини 2 статті 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Однак позивач помилково просить стягнути з обох відповідачів заборгованість з заробітної плати та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, оскільки позивач проходив службу в Управлінні державної автомобільної інспекції Головного управління МВС України в м.Києві.

Згідно з пунктом 1.6 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженої наказом МВС України від 31.12.2007 №499, грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ виплачується за місцем служби і виключно в межах асигнувань, затверджених кошторисом доходів і видатків органу, підрозділу, закладу чи установи МВС на грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ.

З урахуванням викладеного, обов'язок щодо нарахування та виплати грошового забезпечення позивачу покладено на орган внутрішніх справ, в якому він проходив службу, а саме на Управління державної автомобільної інспекції Головного управління МВС України в м.Києві.

Згідно з частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також доводи сторін стосовно заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача 2 на користь позивача заборгованості з заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 05.11.2015 по дату прийняття рішення.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць. Суд, який ухвалив рішення, за заявою учасників справи або з власної ініціативи може ухвалою в порядку письмового провадження або зазначаючи про це в рішенні звернути до негайного виконання рішення у разі стягнення всієї суми боргу при присудженні платежів, визначених пунктами 1 і 2 частини першої цієї статті (пункт 1 частини 2 статті 371 КАС України).

Зважаючи на те, що відповідач 2 знаходиться на стадії ліквідаційної процедури, суд вважає за необхідне допустити до негайного виконання рішення суду в частині стягнення з відповідача 2 на користь позивача заробітної плати у сумі 2 877,43 грн.

Керуючись положеннями статей 2, 72-77, 90, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_1) до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м.Києві (ідентифікаційний код 08592201, адреса: 01601, м. Київ, вул. Володимирська, 15) та Управління державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м.Києві (ідентифікаційний код 24523569, адреса: 01030, м.Київ, вул. Б.Хмельницького, 54) про стягнення заборгованості по виплаті заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задовольнити частково.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м.Києві (ідентифікаційний код 24523569, адреса: 01030, м.Київ, вул. Б.Хмельницького, 54) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_1) заборгованість з заробітної плати у сумі 2 877,43 грн (дві тисячі вісімсот сімдесят сім гривень 43 коп.) та середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 05.11.2015 по 27.08.2018 у сумі 56 211,88 грн (п'ятдесят шість тисяч двісті одинадцять гривень 88 коп.).

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_1) до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м.Києві (ідентифікаційний код 08592201, адреса: 01601, м. Київ, вул.Володимирська, 15) відмовити.

Рішення суду в частині стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Управління державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м.Києві на користь ОСОБА_1 заборгованості з заробітної плати у сумі 2 877,43 грн (дві тисячі вісімсот сімдесят сім гривень 43 коп.) допустити до негайного виконання.

Позивач: ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_1)

Відповідач: Управління державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м.Києві (ідентифікаційний код 24523569, адреса: 01030, м.Київ, вул. Б.Хмельницького, 54)

Рішення суду, відповідно до частини 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Є.В. Аблов