Справа № 0640/3616/18
Суддя: Лавренчук Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2018-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2018 року м.Житомир справа № 0640/3616/18

категорія 8.3.2

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Лавренчук О.В.,

секретар судового засідання Степанчук С.В.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1,

представників відповідача: Савицької І.С., Ніколаєнко В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до Головного управління ДФС у Житомирській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 25.04.18 №, №,

встановив:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 (далі - ФОП ОСОБА_4) звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС у Житомирській області в якому просив визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення - рішення від 25 квітня 2018 року № про сплату 840288,83 грн податку на доходи фізичних осіб, штрафних санкцій 210072,21 грн та пені в сумі 33427,22 грн; податкове повідомлення-рішення від 25.04.2018 про сплату 3269,98 грн військового збору та штрафні санкції 817,50 грн.

В обґрунтування позову зазначає, що в акті перевірки від 10.04.2018 №393/06-30-13-05/НОМЕР_1 надані неправдиві свідчення, необґрунтовано визначено заниження оподатковуваного доходу та збільшено суму грошового зобов'язання, і на підставі якого прийняті податкові повідомлення рішення. Зазначає, що в результаті перенесення даних з додатку Ф2 в декларацію виникла арифметична помилка яка фактично не призвела до зменшення нарахованого та сплаченого мною податкового зобов'язання за 2017 рік в сумі 1 241 346,34 грн, а тільки зменшило її значення в декларації до суми остаточного розрахунку ПДФОП 440 297,34 грн.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 11 липня 2018 року позовну заяву залишено без руху.

17 липня 2018 року до суду надійшла заява на усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 18 липня 2018 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі.

07 серпня 2018 року до суду надійшов відзив на позовну заяву в якому представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог з тих підстав, що позивач у додатку Ф2 в графі 1.5 «Сума податку на доходи фізичних осіб, що підлягає сплаті до бюджету самостійно платником податку за результатами звітного (податкового) року (рядок 1.1-рядок 1.2) (сума переноситься до графи 6 рядка 10.7 декларації та до рядка 18 загальна сума податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб) вказав суму за мінусом нарахованих авансів в сумі: 440297,34грн. (1241346,34 грн - 801049,00 грн. = 440297,34 грн.), фактично повинна бути вказана сума рядка 1.1 (розрахункова сума податку на доходи фізичних осіб за результатами звітного (податкового) року, що підлягає сплаті до бюджету в сумі 1241346.34 грн.) -1.2 (сума податку на доходи фізичних осіб самостійно нарахована платником податку протягом звітного (податкового) року за результатами останнього базового (звітного) періоду в сумі 0,0грн.), що призвело до зменшення суми податкових зобов'язань по податку на доходи фізичних осіб на суму 801049 гривень. Зазначає, що перевіркою встановлено завищення сум документально підтверджених витрат, пов'язаних із здійсненням господарської операції за 2016-2017 роки у загальній сумі 248718,05 грн.

13 серпня 2018 року до суду надійшла відповідь на відзив в якому позивач акцентує увагу на тому, що відкритим залишається питання щодо правових підстав двічі платити до бюджету 801049,00 грн та штрафні санкції у розмірі 210072,21 грн.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, заслухавши пояснення представника позивача та заперечення представника відповідача, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню за таких підстав.

Встановлено, що на підставі наказу Головного управління ДФС у Житомирські області від 28.02.2018 №437 та плану-графіку проведення документальних перевірок суб'єктів господарювання на І квартал 2018 року державними ревізорами інспекторами проведено документальну планову виїзну перевірку фінансово-господарської діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період із 01.01.2015 по 31.12.2017, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період із 01.01.2011 по 31.12.2017, відповідно до затвердженої програми перевірки, наведеної у додатку №1 до першого примірника акту перевірки.

Перевірка проводилась у період із 20.03.2018 по 02.04.2018 на підставі направлень на проведення планової документальної перевірки від 16.03.2018 №519, №520, №521 та службових посвідчень осіб.

Перевіркою встановлено, що ФОП ОСОБА_4 фактично у періоді, що перевірявся здійснював діяльність за КВЕД: 46.90 - Неспеціалізована оптова торгівля. У період із 01.01.2015 по 31.03.2016 перебував на спрощеній системі оподаткування (платник єдиного податку 3 група), із 01.04.2016 по 31.12.2017 здійснював діяльність на загальній системі оподаткування, та був платником податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування.

За результатом перевірки складено Акт №393/06-30-13-05/НОМЕР_1 від 10 квітня 2018 року (далі - Акт від 10.04.2018, а.с. 35 - 93).

На підставі висновків Акту від 10.04.2018 Головним управлінням ДФС в Житомирській області прийнято податкове повідомлення-рішення № від 25.04.2018 яким ФОП ОСОБА_4 збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у загальній сумі 1050361,04 грн, в т. ч. за податковим зобов'язанням 840288,83 грн та штрафна санкція 210072,21 грн (а.с. 18)

Підставою для формування податкового повідомлення - рішення № від 25.04.2018 вказано встановлення перевіркою порушення платником податків пп. 16.1.2 п. 16.1 ст. 16, п. 44.1 ст. 44, п. 177.2, п. 177.3, пп. 177.4.1, пп. 177.4.4 та пп. 177.4.5 п. 177.4, пп. 177.5.3 п. 177.5, п. 177.10 ст. 177 Податкового кодексу України та застосовано штрафні (фінансові) санкції на підставі п. 123.1 ст. 123 Податкового кодексу України.

Податковим повідомленням-рішенням № від 25.04.2018 ФОП ОСОБА_4 збільшено суму грошового зобов'язання за платежем військовий податок на загальну суму 4087,48 грн, в т.ч. за податковим зобов'язанням 3269,98 грн та штрафна санкція 817,50 грн (а.с. 21).

ФОП ОСОБА_4 скористався наданим податковим кодексом України правом та оскаржив податкові повідомлення-рішення в адміністративному порядку до Державної фіскальної служби України.

Рішенням ДФС України від 27.06.2018 №9351/С/99-99-11-02-01-14 про результати розгляду скарги, податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у Житомирській області №, № залишено без змін, а скаргу ФОП ОСОБА_4 без задоволення. (а.с. 99-102)

Вважаючи такі податкові повідомлення рішення протиправними, висновки, викладені в Акті від 10.04.2018 необґрунтованими, а свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернувся з позовом до суду.

Щодо податкового повідомлення-рішення № від 25.04.2018 яким ФОП ОСОБА_4 збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у загальній сумі 1050361,04 грн, в т. ч. за податковим зобов'язанням 840288,83 грн та штрафна санкція 210072,21 грн, суд зазначає наступне.

У висновках акту перевірки у п. 3 вказано: "в порушення пп.16.1.2 п. 16.1 ст. 16, п. 44.1 ст.44, п. 177.2, п.177.3, п. 177.4, пп. 177.5.3 п.177.5, п.177.10 ст.177 ПКУ, пп.5, пп.6, пп.8, пп.9 п.6, п.7 Порядку ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування і фізичні особи, які проводять незалежну професійну діяльність затвердженого Наказом Міністерства доходів і зборів України від 16.09.2013 №481, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 01.10.2013 за №1686/24218 ФОП ОСОБА_4 в періоді з 01.04.2016 по 31.12.2017 завищив обсяг валового доходу на загальну суму 30719,00 грн. та завищено витрати безпосередньо пов'язані з отриманим доходом, на загальну суму 248718,05 грн., що призвело до заниження в даному періоді чистого оподатковуваного доходу на загальну суму 217999,05 грн та в річній податковій декларації про майновий стан і доходи за 2017 рік в рядку 22.1 не визначив податкові зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в сумі 801049,00 грн, при відображенні суми чистого доходу - 6896368,55 грн, в результаті чого визначено податкове зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб, що підлягає сплаті до бюджету в сумі 840288,83 грн (а.с. 91-92)

Представники відповідача в судовому засіданні зазначили, що розбіжності між даними платника та даними перевірки в сумі 201790,73 виникли в зв'язку тим, що підприємцем включено до витрат вартість товару відвантаженого, але не оплаченого у сумі 201790,73 (без ПДВ). На кінець перевіряємого періоду у підприємця рахується: кредиторська заборгованість з постачальником ТОВ «Сікам Україна» в сумі 411644,17 грн. (з ПДВ), 343036,81 грн. (без ПДВ), залишки неоплаченого товару в сумі 169495,30 грн. (з ПДВ), 141246,08 грн. (без ПДВ), таким чином до собівартість реалізованого товару включено товар відвантаженій та не оплачений у сумі 201790,73 ( без ПДВ) ( 343036.81 грн.-141246,08 грн.).

В матеріалах адміністративної справи міститься копія договору поставки №03-11/01/16 від 11.01.2016, укладеного між ТОВ "Сікам Україна" (постачальник) та ФОП ОСОБА_4 (покупець). Згідно п. 4.3 Договору, оплата вартості кожної партії товарів здійснюється покупцем шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на банківський поточний рахунок постачальника, зазначений в рахунку на оплату товарів, не пізніше 90 календарних днів з дня прийняття покупцем товарів.

Представник позивача пояснила, що відповідач дійшов помилкового висновку про те, що нараховане податкове зобов'язання в сумі 39239,83 грн виникло внаслідок завищення витрат пов'язаних з отриманим доходом на суму 201 790,70 грн вартість придбаних товарів, що реалізовані. Вважає, що безпосередній зв'язок витрат придбаних товарів з отриманим доходом від реалізації цих товарів покупцям - не пов'язаний з їх оплатою постачальнику. Пояснила, що договір з постачальником товарів ТОВ «Сікам- Україна» про закупівлю товару з відстрочкою платежу (товарний кредит) не давали можливість дотримуватися порядку ведення обліку визначеному у Книзі обліку доходів і витрат, але надавали мені можливість, завдяки товарному кредиту, збільшувати обсяги реалізації товарів та дохід, що відповідає діловій меті моєї господарської діяльності.

Судом досліджено податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2017 рік, яка подана ФОП ОСОБА_4 06.02.2018 та розрахунок податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб та військового збору з доходів, отриманих самозайнятою особою (а.с.25-29) та встановлено, що за 2017 рік позивачем самостійно задекларовано суму одержаного доходу 23912297,15 грн.

На спростування твердження відповідача про віднесення до витрат вартість придбаних, однак не оплачених товарів позивачем не надано до суду жодного документу.

Разом з тим, згідно інформації, що міститься в Акті від 10.04.2018 загальний оподатковуваний дохід платника податку згідно даних перевірки становить 23881578,15 грн, отже розбіжність становить 30719,00 грн (а.с. 48)

Статтею 177 Податкового кодексу України (далі - ПК України) врегульовано податкування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування

Відповідно до п. 177.2 ст.177 ПКУ, об'єктом є чистий оподатковуваний дохід , тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формах) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.

Суд відмічає, що виручкою фізичної особи-підприємця вважається дохід, отриманий у грошовій та не грошовій формі, отже датою при формуванні загального оподатковуваного доходу є дата фактичного надходження коштів на банківський рахунок або отримання інших видів компенсацій вартості поставлених (або тих, що підлягають поставці) ним товарів, тобто застосовується касовий метод.

До складу витрат включаються такі витрати, які пов'язані з отриманням доходу та підтвердженні відповідними документами про їх оплату.

Пунктом 177.4 ст.177 ПК України визначено перелік витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності на загальній системі оподаткування.

Згідно п.177.10 ст.177 ПК України фізичні особи-підприємці зобов'язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо його походження. Форму та Порядок ведення Книги обліку доходів і витрат затверджено наказом Міндоходів від 16.09.2013 №481, п.п.5 п. 6 якого встановлено, що документами, які підтверджують понесені витрати, безпосередньо пов'язані з отриманим доходом, є платіжні доручення, квитанція, фіксований чек, акт закупки (виконаних робіт, наданих послуг) та інші первинні документи, що засвідчують факт оплати товарів, робіт, послуг.

Відповідно до Порядку ведення Книги обліку доходів і витрат затверджено наказом Міністерства доходів і зборів України від 16.09.2013 №481 (далі - Порядок):

У п. 5 ч. 6 Порядку вказано, що у графі 5 Книги обліку доходів і витрат зазначаються реквізити документа, який підтверджує понесені витрати, що безпосередньо пов'язані з отриманим доходом. Документами, які підтверджують витрати, можуть бути, зокрема, платіжне доручення, прибутковий касовий ордер, квитанція, фіскальний чек, акт закупки (виконаних робіт, наданих послуг) та інші первинні документи, що засвічують факт оплати товарів, робіт, послуг;

Відповідно до п. п. 6 ч. 6 Порядку у графі 6 відображається сума витрат, які документально підтверджені та безпосередньо пов'язані з отриманням доходу за підсумками дня.

Перевіркою встановлено, що платником податків включено до валового доходу помилково перераховані 01.08.2017 на банківський рахунок кошти, згідно листа від 31.07.2017 №71.

Матеріалами справи підтверджується, а представником позивача не надав до суду доказів, які б спростовували висновок Акту від 10.04.2018 про внесення ФОП ОСОБА_4 до витрат вартість придбаних, однак не оплачених товарів, що призвело до безпідставного завищення валового доходу позивача на суму 30719,00 грн.

Щодо висновків Акту від 10.04.2018 про завищення позивачем суми ЄСВ від підприємницької діяльності в сумі 37 521,00 грн, суд зазначає наступне.

В Акті від 10.04.2018 вказано: "Розбіжності між даними платника та даними перевірки за період з 01.04.2016 по 31.12.2017 в графі 7 «Інші витрати, включаючи вартість виконаних робіт, наданих послуг» в сумі 9406,32 грн. за 2016 рік, та в сумі 37521,00 грн. за 2017 рік виникли в зв'язку тим, що підприємцем в графі 7 «Інші витрати, включаючи вартість виконаних робіт, наданих послуг» завищено суму ЄСВ від підприємницької діяльності. Підприємцем до витрат 2016 року включено ЄСВ в сумі 72204,00 грн, але сплачено протягом 2-4 кв. 2016 року суму - 62797,68 грн, розбіжність складе - 9406,32 грн. ФОП ОСОБА_4 завищено суму ЄСВ у розмірі 37521,00 грн яку було включено до складу витрат 2017 року. А саме, включено ЄСВ у сумі 109725,00 грн, але фактично до витрат включається сума ЄСВ не більше ніж нарахована за попередній рік, тобто 72204,00 грн" (а.с. 51).

Представник позивача зазначила, що вимога відповідача щодо обов'язку сплачувати єдиний внесок після подання звіту за рік - не передбачена законодавством, а вимога відповідача щодо віднесення суми сплаченого єдиного внеску за звітний рік до складу витрат наступного року не відповідає вимогам податкового законодавства щодо зв'язку витрат з отриманим доходом.

Суд вважає дане твердження представника позивача помилковим з огляду на наступне.

Статтею 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" встановлено, що платники єдиного внеску, зазначені у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року

Частиною 2 розділу ІІІ Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", затвердженого Наказом Мінфіну №435 від 14.04.2015 визначено, що фізичні особи- - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, формують та подають до органів доходів і зборів Звіт самі за себе один раз на рік до 10 лютого року, що настає за звітним періодом. Звітним періодом є календарний рік. Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску подається за формою №Д5 згідно з додатком 5 до цього Порядку із зазначенням типу форми "початкова".

Отже, позивач, як платник податків, що перебуває на загальній системі оподаткування та сплачує єдиний внесок за звітний рік до 10 лютого, повинен суму сплаченого єдиного внеску за 2016 звітний рік віднести до складу витрат 2017 року.

Однак, як встановлено під час судового розгляду та підтверджується матеріалами адміністративної справи, ФОП ОСОБА_4 до витрат 2016 року включено ЄСВ в сумі 72204,00 грн, однак протягом 2016 року сплачено 62797,68 грн.

Отже, має місце завищення позивачем сум ЄСВ від підприємницької діяльності за 2016 рік в сумі 9406,32 грн.

Окрім того, позивачем до складу витрат 2017 року включено ЄСВ в сумі 109725,00 грн, однак протягом 2017 року фактично сплачено 72204,00 грн, тобто завищено суму ЄСВ від підприємницької діяльності за 2017 рік в сумі 37521,00 грн.

Враховуючи те, що під час розгляду адміністративної справи встановлено віднесення платником податків до складу витрат суми, що не підтвердженні відповідними документами про їх оплату, суд вважає, що висновок податкового органу в частині заниження позивачем чистого оподатковуваного доходу на загальну суму 248718,05 грн (9406,32 грн за 2016 рік та 239311,73 грн за 2017 рік) є обґрунтованим.

Представники відповідача зазначили, що в Акті від 10.04.2018 зазначено: "у додатку Ф2 в графі 1.5 «Сума податку на доходи фізичних осіб, що підлягає сплаті до бюджету самостійно платником податку за результатами звітного (податкового) року (рядок 1.1-рядок 1.2)(сума переноситься до графи 6 рядка 10.7 декларації та до рядка 18 загальна сума податкових зобов'язань з додатку на доходи фізичних осіб))» платником була вказана сума за мінусом нарахованих авансів в сумі 440297,34 грн. (1241346,34 грн. - 801049,00 грн. = 440297,34 грн.), фактично повинна бути вказана сума рядка 1.1 ( розрахункова сума податку на доходи фізичних осіб за результатами звітного (податкового) року, що підлягає сплаті до бюджету в сумі 1241346,34 грн.) -1.2 ( сума податку на доходи фізичних осіб самостійно нарахована платником податку протягом звітного (податкового) року за результатами останнього базового (звітного) періоду в сумі 0,0грн.), що призвело до зменшення сума податкових зобов'язань по податку на доходи фізичних осіб на суму 801 049,0 грн (а.с. 47).

Представник позивача зазначила, що позивач працює в автоматизованій системі надавання річної декларації і розраховує і заповнює в комп'ютерній програмі суму податкового зобов'язання з податку на доходи фізичної особи підприємця (ПДФОП) тільки у додатку Ф2 до декларації, а комп'ютерна програма автоматично переносить цю інформацію з додатку Ф2 до відповідних рядків декларації. Пояснила, що помилка виникла через те, що позивач заповнював додаток форму Ф2 до декларації як в минулі роки ( додаток №9) та не звернув увагу на те, що в новій редакції декларації переноситься сума ПДФОП з нового рядка 1.5, а не з рядка 1.1, як було в минулі роки. Вказала, що дана арифметична помилка не призвела до зменшення нарахованого у рядку 1.1. декларації податкового зобов'язання за 2017 рік.

Судом досліджено наявну в матеріалах справи додаток форми Ф2 до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2017 рік (а.с. 28) та встановлено, що у рядку 1.1 "розрахункова сума податкових зобов'язань з ПДФО за результатами звітного року, що підлягає сплаті до бюджету" позивачем вказано суму 1241346,34 грн.

Рядок 1.2 та 1.4 Додатку Ф2 не містить сум.

У рядку 1.5 "сума податку на доходи фізичних осіб, що підлягає сплаті до бюджету самостійно платником податку за результатами звітного року (рядок 1.1 - рядок 1.2)" вказано суму 440297,34 грн, однак враховуючи відсутність суми в рядку 1.2, позивач повинен був у рядку 1.5 вказати суму, визначені у рядку 1.1, а саме: 1241346,34 грн.

Судом при дослідженні Додатку Ф2 встановлено, що різницю сум, вказаних у рядках 1.1. та 1.5. позивачем віднесено до авансових платежів з ПДФО, що розраховані платником податку самостійно згідно з фактичними даними, зазначеними у Книзі обліку доходів і витрат та у рядку 1.3 вказано суму 801049,00 грн.

В матеріалах справи міститься картка персоніфікованого обліку платника податку згідно АІС "Податковий блок" з якої вбачається, що станом на 31.10.2017 сума 801050,16 рахується як переплата (а.с. 156).

Суд вважає помилковим твердження представника позивача, що арифметична помилка при заповненні Додатку Ф2 не призвела до зменшення нарахованого у рядку 1.1. декларації податкового зобов'язання за 2017 рік, оскільки сума ПДФО , що підлягає сплаті до бюджету вказано саме у рядку 1.5, а у поданій декларації вона становить 440297,34 грн замість 1241346,34 грн.

Враховуючи викладене, суд вважає, що в річній декларації за 2017 рік ФОП ОСОБА_4 не визначив податкові зобов'язання з ПДФО в сумі 801049,00 грн.

Доводи представника позивача щодо подвійної сплати податкових зобов'язаннь з ПДФО в сумі 801049,00 грн. не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, оскільки в картці персоніфікованого обліку платника податку згідно АІС "Податковий блок" вказана сума рахується як переплата, що виключає необхідність її повторної сплати.

Отже, податкове повідомлення - рішення № від 25.04.2018 є правомірним.

Щодо податкового повідомленням-рішенням № від 25.04.2018, яким ФОП ОСОБА_4 збільшено суму грошового зобов'язання за платежем Військовий податок на загальну суму 4087,48 грн, в т.ч. за податковим зобов'язанням 3269,98 грн та штрафна санкція 817,50 грн (а.с. 21), суд зазначає наступне.

У висновках Акту у п. 8 вказано, що платником податку порушено пп.162.1.1 п. 162.1 ст.162, пп.163.1.1 п.163.1 ст.163, пп.164.1.3 п.164.1 ст.164, пп.1.1 та пп.1.2 п.161 підрозділу 10 розділу XX ПКУ.

Згідно пп.1.1 п.161 підрозділу 10 розділу XX ПКУ, платниками військового збору є

особи, визначені п.162.1 ст.162 ПКУ. Так відповідно пп. 162.1.1 п.162.1 ст.162 ПК України від 02.12.2010 №2755-УІ (зі змінами та доповненнями) платниками військового збору є фізичні особи - резиденти, які отримують доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.

Відповідно пп. 164.1.3 п. 164.1 ст. 164 ПКУ, загальний річний оподатковуваний дохід дорівнює сумі загальних місячних оподатковуваних доходів, іноземних доходів, отриманих протягом такого звітного податкового року, доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності згідно із ст. 177 ПКУ, та доходів, отриманих фізичною особою, яка провадить незалежну професійну діяльність згідно із ст. 178 ПКУ.

Згідно пп.1.2 п.161 підрозділу 10 розділу XX ПКУ, об'єктом оподаткування збором

є доходи, визначені статтею 163 ПКУ. Відповідно пп. 163.1.1 п. 163.1 ст.163 ПК України об'єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ФОП ОСОБА_4 в періоді з 01.04.2016 по 31.12.2017 занижено чистий оподатковуваний дохід на загальну суму 217999,05 грн., а саме за 2016 рік у сумі 9406,32 грн та за 2017 рік у сумі 208592,73 грн, що призвело до заниження в даному періоді військового збору, що підлягає сплаті до бюджету за результатами звітного року, в сумі 3269,98 грн., а саме за 2016 рік у сумі 141,09 грн. та за 2017 рік у сумі 3128,89 грн.

Враховуючи викладене, суд вважає, що податкове повідомлення - рішення № від 25.04.2018 є правомірним.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи викладене та беручи до уваги те, що представниками відповідача надано належні докази правомірності своїх рішень, суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 9, 77, 90, 242-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.В. Лавренчук

Повне судове рішення складене 18 вересня 2018 року