Справа № 743/559/18
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2018-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції: Сташків В.Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2018 року Справа № 743/559/18

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Сорочка Є.О.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу інспектора роти № 1 батальйону патрульної поліції в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції Білоножка Владислава Валерійовича на рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 12 березня 2018 року у справі

за позовом ОСОБА_3

до Управління патрульної поліції в Чернігівській області

Департаменту патрульної поліції,

інспектора роти № 1 батальйону патрульної поліції в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції Білоножка Владислава Валерійовича

про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_3 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції (далі - відповідач-1), інспектора роти № 1 батальйону патрульної поліції в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції Білоножка Владислава Валерійовича (далі - відповідач-2) про визнання протиправною та скасування постанови від 23.01.2018 р. серії БР № 532561 про накладення на позивача адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 12 березня 2018 року адміністративний позов було задоволено частково, а саме: скасовано постанову від 23.01.2018 р. серії БР № 532561 в частині накладення на позивача адміністративного стягнення в розмірі 425,00 грн. та закрито в цій частині справу про адміністративне правопорушення.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що позивачем було пропущено строк звернення до суду з позовом у цій справі і судом першої інстанції безпідставно відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду, а також, що позивачем вчинено порушення ПДР, за які його й було притягнуто до відповідальності шляхом винесення інспектором оскаржуваної постанови про накладення штрафу.

З цих та інших підстав апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

У судове засідання сторони, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду, не з'явилися, відповідно до п.2 ч.1 ст. 311 КАС України, колегія суддів ухвалила перейти до розгляду справи в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до ст. 308 КАС України, повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 03.01.2018 р. об 11:40 год. позивач, керуючи автомобілем «АУДІ А6» д.н.з. НОМЕР_2 був зупинений відповідачем-2.

Відповідачем-2 відносно позивача було складено постанову від 23.01.2018 р. серії БР № 532561 про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, відповідно до якої до позивача за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 122 КУпАП, застосовано адміністративне стягнення, з урахуванням ст. 36 КУпАП, у розмірі 425,00 грн. за те, що останній 23.01.2018 р. об 11:40 год. в м. Чернігові по просп. Миру, 60, керуючи транспортним засобом «АУДІ А6» д.н.з. НОМЕР_2, зі смуги руху, призначеної для повороту праворуч, здійснив рух прямо, а також при зупинці на вимогу поліцейського не ввімкнув аварійну світлову сигналізацію, чим порушив вимоги п. 11.1 та п. 9.9 «б» Правил дорожнього руху.

Перед перехрестям просп. Миру та вул. В.Чорновола в м. Чернігові розташовані дорожні знаки 5.16. «Напрямки руху по смугах».

Позивач, вважаючи зазначену постанову протиправною, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Судова колегія встановила, що задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи підтверджується лише факт порушення позивачем п. 9.9 ПДР (щодо не ввімкнення аварійної сигналізації), однак відповідачами не доведено порушення позивачем п. 11.1 ПДР (проїзд перехрестя з іншої смуги).

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою КМУ від 10.10.2001 р. № 1306 (далі - ПДР).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У п. 9.9 «б» ПДР закріплено, що аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена у разі зупинки на вимогу поліцейського або внаслідок засліплення водія світлом фар.

Пунктом 11.1 ПДР визначено, що кількість смуг на проїзній частині для руху нерейкових транспортних засобів визначається дорожньою розміткою або дорожніми знаками 5.16, 5.17.1, 5.17.2, а за їх відсутності - самими водіями з урахуванням ширини проїзної частини відповідного напрямку руху, габаритів транспортних засобів і безпечних інтервалів між ними.

Частиною 2 статті 122 КУпАП передбачено відповідальність за порушення правил розташування транспортних засобів на проїзній частині та за користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку.

У ст. 245 КУпАП закріплено, що завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, законодавством регламентовано обов'язок водіїв транспортних засобів дотримуватися ПДР та відповідальність у разі їх порушення.

При цьому, правовою підставою для притягнення до відповідальності є факт вчинення порушення ПДР, який має бути встановлений та підтверджуватися достатніми і необхідними доказами у розумінні КУпАП.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що матеріалами справи, зокрема відеофіксацією з місця події, підтверджується порушення позивачем п. 9.9 «б» ПДР (щодо не ввімкнення аварійної сигналізації), однак при цьому ані до суду першої інстанції, ані в ході апеляційного провадження відповідачами не було надано доказів порушення позивачем п. 11.1 ПДР (проїзд перехрестя з іншої смуги).

Натомість, показаннями свідка ОСОБА_4, попередженого про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих свідчень, підтверджується здійснення позивачем руху з належної смуги і, тим самим, дотримання вимог п. 11.1 ПДР.

Таким чином, доводи апелянта про те, що позивачем вчинено порушення ПДР, за які його й було притягнуто до відповідальності шляхом винесення інспектором оскаржуваної постанови про накладення штрафу, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки факт порушення п. 9.9 «б» ПДР встановлено судом першої інстанції і у задоволенні відповідної частини позовних вимог відмовлено, а порушення позивачем п. 11.1 ПДР, як встановлено вище, апелянтом не доведено.

Твердження апелянта про те, що позивачем було пропущено строк звернення до суду з позовом у цій справі і судом першої інстанції безпідставно відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду, також є необґрунтованими, оскільки такий строк позивачу було поновлено ухвалою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 16.05.2018 р., яка набрала законної сили та апелянтом не оскаржується разом з рішенням по суті спору.

Більш того, матеріали справи не містять належних і допустимих у розумінні ст.ст. 73, 74 КАС України доказів отримання позивачем копії оскаржуваної ним постанови інспектора поліції.

При цьому, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду; такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення (рішення у справі «Ашингдейн проти Сполученого Королівства» від 28 травня 1985 року, рішення у справі «Кромбах проти Франції» від 13 лютого 2001 року).

Крім того, у справі «Іліан проти Туреччини» Європейським Судом з прав людини визначено, що правило встановлення обмежень доступу до суду в зв'язку з пропуском строку звернення до суду повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

Також, у цій справі колегія суддів враховує правову позицію, викладену в рішеннях Європейського Суду з прав людини від 13.01.2000 р. по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» та від 28.10.1998 р. по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії», відповідно до якої надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми може призвести до позбавлення заявників права доступу до суду і завадити розгляду їхніх позовних вимог, що є порушенням п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином проаналізувавши ці та всі інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правомірності висновків суду першої інстанції, яким повно встановлено обставини справи та правильно застосовано норми матеріального і процесуального права.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, апеляційна скарга інспектора роти № 1 батальйону патрульної поліції в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції Білоножка Владислава Валерійовича підлягає залишенню без задоволення, а рішення Березанського міського суду Київської області від 12 березня 2018 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 229, 242-244, 250, 272, 286, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу інспектора роти № 1 батальйону патрульної поліції в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції Білоножка Владислава Валерійовича залишити без задоволення, а рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 12 березня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та не може бути оскаржена.

Рішення виготовлено 17.09.2018 р.

Головуючий суддя:

Судді: