Справа № 802/1605/18-а
Суддя: Крапівницька Н. Л.
Дата ухвалення: 2018-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Вінниця

21 серпня 2018 р. Справа №802/1605/18-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Крапівницької Н.Л.,

секретаря судового засідання: Демченка А.М.,

за участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_1

відповідача: Никонюка О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом:

ОСОБА_1

до виконавчого комітету Вінницької міської ради

про визнання протиправним рішення, дій та бездіяльності суб'єкта владних повноважень, зобов'язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Вінницького окружного адміністративного суду знаходиться адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Вінницької міської ради у якому просить суд:

- визнати бездіяльність виконавчого комітету Вінницької міської ради що до розгляду заяв ОСОБА_1 від 09.01.2018 року, реєстраційний індекс Ф-01-1887, від 13.02.2018 року, реєстраційний індекс Ф-01-12357, скарги від 19.03.2018, реєстраційний індекс Ф-01-21437 у відповідності з вимогами статті 40 Конституції України та статті 15 Закону України «Про звернення громадян» та щодо включення ОСОБА_1 до окремого списку на позачергове одержання жилого приміщення у відповідності зі статтею 46 Житлового кодексу України, пунктом 7 статті 6 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист», пунктами 46, 47 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській PCP, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11.12.1984 року №470 - протиправною.

- визнати протиправним рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради №118 від 18.01.2018 року у частині зняття з квартирного обліку ОСОБА_1.

- зобов'язати виконавчий комітет Вінницької міської ради скасувати його рішення №118 від 18.01.2018 року у частині зняття з квартирного обліку ОСОБА_1 та новим рішенням включити ОСОБА_1 до окремого списку на позачергове одержання жилого приміщення у відповідності зі статтею 46 Житлового кодексу України, пунктами 46, 47 Правил обліку з поновленим станом на 2009 рік та невідкладним забезпеченням житлом згідно документів його облікової справи.

- стягнути з виконавчого комітету Вінницької - міської ради на користь ОСОБА_1 кошти в сумі 100000 (сто тисяч) гривень за моральну шкоду, заподіяну протиправними бездіяльністю та рішенням суб'єкта владних повноважень.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 05.04.2018 прийнято до провадження дану справу та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 01.08.2018 закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду справи по суті.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх в повному обсязі.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував. Відповідно до відзиву на позовну заяву зазначено, що 09.01.2018 позивач звернувся до виконавчого комітету з заявою від 09.01.2018 (вхід.№Ф-01-1887) щодо надання йому грошової компенсації за ненадану йому квартиру. 07.02.2018 позивачу на вказану заяву виконавчим органом до компетенції якого входить підняте у зверненні питання, а саме, департаментом житлового господарства Вінницької міської ради надана вичерпна відповідь стосовно неможливості задоволення викладеного у зверненні питання.

Згідно з підпунктом 1 пункту 13 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській PCP, затверджених постановою Ради Міністрів Української PCP і Української республіканської ради професійних спілок від 11.12.1984 р. №470 (далі Правила) (в редакції, чинній на час зарахування позивачів на квартирний облік) потребуючими поліпшення житлових умов визнаються громадяни забезпечені жилою площею нижче за рівень, що визначається виконавчими комітетами обласних, Київської і Севастопольської міських Рад народних депутатів разом з радами профспілок. Цей рівень періодично переглядається вказаними органами. Постановою виконкому Вінницької обласної ради народних депутатів і президії обласної ради професійних спілок від 10.01.1985р. №21, яка чинна на даний час, передбачено, що житлові приміщення надаються громадянам не менше рівня забезпеченості житлової площі 7,8 кв.м. на кожного члена сім'ї. Також зазначено, що вимога про стягнення моральної шкоди в розмірі 100000 грн. є необґрунтованою.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Досліджуючи матеріали справи, судом встановлено.

29.06.1990 року за рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради ( надалі - Відповідач) №109 ОСОБА_1 взято на квартирний облік з правом на пільгове отримання житла у першу чергу, але не пізніше, ніж у тримісячний строк з дня прибуття до місця проживання, згідно діючих постанов Ради Міністрів СРСР № 193 від 17.02.1981, №237-74 від 21.03.1989 та №734 від 07.09.1989, Ради Міністрів УРСР і УРР професійних спілок № А1 (п. 45) від 11.12.1984 року. Власного житла у місті Вінниці до цього часу позивач не отримав, постійного місця проживання не має, тимчасово проживає, за адресою реєстрації за згодою та умовами власників квартири. Позивач вважає такий стан наслідком багаторічної бездіяльності відповідача всупереч належного Конституційного права та усіх законних прав на вже позачергове пільгове житло.

Як зазначено позивачем, у зв'язку зі значним погіршенням здоров'я, життєвих умов та родинних зв'язків позивач вимушений звернутись до відповідача, за рішенням якого взятий на квартирний облік 28 років тому, з заявами від 09.01.2018 року, реєстраційний індекс Ф-01-1887, та від 13.02.2018 року , реєстраційний індекс Ф-01-12357, з проханням вирішити наявну житлову проблему. Відповідей від відповідача за змістом заяв, як зазначає позивач до цього часу не отримав, а отримав, як зазначає, лише незрозумілі штамповані відписки - № Ф-01-1887/01-20 від 07.02.2018 року, № Ф-01-12357/01-00 від 14.03.2018 року

19.03.2018 року з цього приводу, позивач звернувся зі скаргою, реєстраційний індекс Ф-01-21437 до міського голови м. Вінниця Моргунова С.А. про поновлення своїх прав, захист законних інтересів, розгляд прохань належним чином та включення ОСОБА_1 до окремого списку на позачергове одержання жилого приміщення у відповідності зі статтею 46 Житлового кодексу України, пунктом 7 статті 6 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист», пунктами 46, 47 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській PCP, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11.12.1984 року №470 (надалі - Правил обліку), з підстав, які підтвердив відповідними документами. Відповіді від відповідача по суті цієї скарги, як зазначає позивач, до цього часу також не отримав, а знову отримав немотивовану відписку на заяву від того ж самого виконавця попередніх відписок.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Стосовно вимоги позивача про визнання бездіяльність виконавчого комітету Вінницької міської ради що до розгляду заяв ОСОБА_1 від 09.01.2018 року, реєстраційний індекс Ф-01-1887, від 13.02.2018 року, реєстраційний індекс Ф-01-12357, скарги від 19.03.2018, реєстраційний індекс Ф-01-21437 у відповідності з вимогами статті 40 Конституції України та статті 15 Закону України «Про звернення громадян», та що до включення ОСОБА_1 до окремого списку на позачергове одержання жилого приміщення у відповідності зі статтею 46 Житлового кодексу України, пунктом 7 статті 6 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист», пунктами 46, 47 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській PCP, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11.12.1984 року №470 - протиправною, суд зазначає наступне.

Питання практичної реалізації громадянами України, наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об'єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів регулює Закон України "Про звернення громадян" (далі - Закон №393/96-вр), який забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення, визначаються

Відповідно до частини першої статті 1 Закону №393/96-вр, громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Положеннями статей 19, 20 Закону №393/96-вр визначено, що органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані: об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв'язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об'єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз'яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

Звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

Відповідно частини четвертої статті 42 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" сільський, селищний, міський голова: забезпечує на відповідній території додержання законодавства щодо розгляду звернень громадян та їх об'єднань.

Із аналізу процитованих вище норм видно, що за наслідком розгляду відповідних звернень, орган місцевого самоврядування має письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення.

Тобто, в судовому засіданні позивач неодноразово зауважив, що заяви від 09.01.2018 року №Ф-01-1887 та від 13.02.2018 року №Ф-01-12357. Зазначив, що вказані заяви належним чином не розглянуті і у відповідь на них отримано лише незрозумілі відписки.

Проте, під час дослідження матеріалів справи суд зауважує, що ОСОБА_1 отримав відповіді на поставлені у заявах питання в строк визначений законом, що підтверджується листами, які містяться в матеріалах справи №Ф-01-12357/01-00 від 14.03.2018 (а. с. 14) та листом №Ф-01-21437/1-00-10 (а. с. 16).

З огляду на вищевикладені норми Закону України «Про звернення громадян», виконавчими органами Вінницької міської ради при розгляді вказаних позивачем у позовній заяві звернень повністю дотримано порядок їх розгляду встановлений даним Законом.

Стосовно вимоги позивача про визнання протиправним рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради №118 від 18.01.2018 року у частині зняття з квартирного обліку ОСОБА_1 суд зауважує наступне.

Відповідно до статті 24 Закону України "Про місцеве самоврядування" органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Систему нормативно-правових актів, що регулюють житлові відносини в Україні, складають: Конституція України, Житловий кодекс Української PCP, Цивільний кодекс України, Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та інші закони, укази Президента України; постанови Кабінету Міністрів України та інші нормативно-правові акти.

Відповідно до статті 3 Житлового кодексу УРСР житлові відносини в Українській PCP регулюються Основами житлового законодавства Союзу PCP і союзних республік та видаваними відповідно до них іншими актами житлового законодавства Союзу PCP, цим Кодексом та іншими актами житлового законодавства Української PCP.

Підстави для визнання громадян потребуючими поліпшення житлових умов закріплені у статті 34 Житлового кодексу УРСР, відповідно до частини першої якої (вказана частина змін не зазнавала) потребуючими поліпшення житлових умов визнаються громадяни:

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, та вирішуючи адміністративний спір по суті, суд зазначає наступне.

Статтею 31 Житлового Кодексу УРСР визначено, що громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання у користування жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. Жилі приміщення надаються зазначеним громадянам, які постійно проживають у даному населеному пункті (якщо інше не встановлено законодавством Союзу РСР і Української РСР), як правило, у вигляді окремої квартири на сім'ю.

Частинами 1 та 3 ст.34 Житлового Кодексу УРСР передбачено, що потребуючими поліпшення житлових умов визнаються громадяни:

1) забезпечені жилою площею нижче за рівень, що визначається в порядку, встановлюваному Радою Міністрів Української РСР і Українською республіканською радою професійних спілок;

2) які проживають у приміщенні, що не відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам;

3) які хворіють на тяжкі форми деяких хронічних захворювань, у зв'язку з чим не можуть проживати в комунальній квартирі або в одній кімнаті з членами своєї сім'ї. Перелік зазначених захворювань затверджується Міністерством охорони здоров'я Української РСР за погодженням з Українською республіканською радою професійних спілок;

4) які проживають за договором піднайму жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду чи за договором найму жилого приміщення в будинках житлово-будівельних кооперативів;

5) які проживають тривалий час за договором найму (оренди) в будинках (квартирах), що належать громадянам на праві приватної власності;

6) які проживають у гуртожитках.

Громадяни визнаються потребуючими поліпшення житлових умов і з інших підстав, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР. Громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, беруться на облік для одержання жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду та вносяться до єдиного державного реєстру громадян, які потребують поліпшення житлових умов, порядок ведення якого визначає Кабінет Міністрів України.

Згідно з ч.1 ст.36 Житлового Кодексу УРСР облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, здійснюється, як правило, за місцем проживання у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради народних депутатів.

Статтею 38 Житлового Кодексу УРСР визначено, що порядок обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, встановлюється законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.39 Житлового Кодексу УРСР громадяни беруться на облік потребуючих поліпшення житлових умов за місцем проживання - виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів за участю громадської комісії з житлових питань, створюваної при виконавчому комітеті.

Згідно з ч.1 ст.40 Житлового Кодексу Української РСР громадяни перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до одержання житлового приміщення, за винятком випадків, передбачених частиною другої цієї статті.

Статтею 42 Житлового Кодексу Української РСР визначено, що жилі приміщення надаються тільки громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов та внесені до єдиного державного реєстру громадян, які потребують поліпшення житлових умов, крім випадків, передбачених статтею 46, частинами першою і другою статті 54, частиною першої статті 90, частиною шостою статті 101, статтями 102, 110, частиною першою статті 114 цього Кодексу, а також інших випадків, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР.

Стаття 43 Житлового Кодексу Української РСР передбачає, що громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості. Порядок визначення черговості надання громадянам жилих приміщень встановлюється законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. З числа громадян, взятих на облік потребуючих поліпшення житлових умов, складаються списки осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень. Черговість надання жилих приміщень визначається за часом взяття на облік (включення до списків осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень). Законодавством Української РСР окремим категоріям громадян, які перебувають у загальній черзі, може бути надано перевагу в строках одержання жилих приміщень у межах календарного року взяття на облік.

Статтею 60 Житлового Кодексу УРСР визначено, що правила обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень затверджуються Радою Міністрів Української РСР і Українською республіканською радою професійних спілок.

Відповідно до пункту 25 правил обліку, виконавчі комітети місцевих рад народних депутатів, підприємства, установи, організації щороку в період з 1 жовтня по 31 грудня проводять перереєстрацію громадян, які перебувають на квартирному обліку, в ході якої перевіряються їх облікові дані. Виявлені зміни вносяться в облікові справи громадян і книгу обліку осіб, які перебувають у черзі на одержання жилих приміщень. Зміни з питань, що належать до компетенції виконавчого комітету місцевої ради народних депутатів, адміністрації підприємства, установи, організації (органу громадської організації) і профспілкового комітету провадяться після прийняття рішень цими органами. Про внесені зміни заінтересованим особам направляється письмове повідомлення.

Позивач також зауважив, що в 2009 році, як ветеран військової служби, якому виповнилося 60 і більше років, набув право на позачергове забезпечення житлом у відповідності з пунктом 7 статті 6 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист» та мав бути внесений до окремого списку на позачергове одержання жилого приміщення в порядку, визначеному пунктом 25 Правил обліку, однак, в наслідок протиправної бездіяльності відповідача цього не відбулось і ОСОБА_1 не отримав квартиру у позачерговому порядку. В судовому засіданні позивач вказав, що вважає, що з урахуванням усіх обставин справи, пов'язаних з протиправною бездіяльністю, відповідач повинен своїм рішенням включити ОСОБА_1 до окремого списку на позачергове одержання жилого приміщення за поновленим, станом на 2009 рік, та невідкладно забезпечити житлом згідно документів облікової справи.

Суд також зауважує, що постановою виконкому Вінницької обласної ради народних депутатів і президії обласної ради професійних спілок від 10.01.1985р. №21, яка чинна на даний час, передбачено, що житлові приміщення надаються громадянам не менше рівня забезпеченості житлової площі 7,8 кв.м. на кожного члена сім'ї.

Відповідно до пункту 15 Правил (в редакції, чинній на час зарахування позивача на квартирний облік) на квартирний облік беруться потребуючі поліпшення житлових умов громадяни, які постійно проживають, а також прописані у даному населеному пункті.

Пунктом 18 вказаних Правил було передбачено, що заява про взяття на квартирний облік подається відповідно до виконавчого комітету Ради народних депутатів за місцем проживання громадян та адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації за місцем їх роботи. Заява підписується членами сім'ї, які разом проживають, мають самостійне право на одержання жилого приміщення і бажають разом стати на облік. До заяви, зокрема, додаються: довідка з місця проживання про склад сім'ї та прописку (додаток №2), видана організацією, яка здійснює експлуатацію жилого будинку, або громадянином, який має у приватній власності жилий будинок (частину будинку), квартиру; довідки про те, чи перебувають члени сім'ї на квартирному обліку за місцем роботи (у виконавчому комітеті місцевої Ради).

З огляду на викладене, громадянина ОСОБА_1 виконавчим комітетом міської ради рішенням міськвиконкому від 30.09.1993 №657 взято на облік у зв'язку з відсутністю встановленого розміру житлової площі, а саме, 7,8 кв. м.

Пунктом 25 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській PCP, виконавчі комітети місцевих Рад народних депутатів, підприємства, установи, організації щороку в період з 1 жовтня по 31 грудня проводять перереєстрацію громадян, які перебувають на квартирному обліку, в ході якої перевіряються їх облікові дані. Виявлені зміни вносяться в облікові справи громадян і книгу обліку осіб, які перебувають у черзі на одержання жилих приміщень. Зміни з питань, що належать до компетенції виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів, адміністрації підприємства, установи, організації (органу громадської організації) і профспілкового комітету, провадяться після прийняття рішень цими органами. Про внесені зміни заінтересованим особам направляється письмове повідомлення.

В 2017 року на виконання п.25 Правил гр. ОСОБА_1 було поновлено документи облікової справи, а саме, відділу обліку та розподілу житла надано копію паспорту, довідку про реєстрацію та довідку МКП "ЖЕК №6" про склад сім'ї та реєстрацію.

З вищевказаних документів стало відомо, що ОСОБА_1 з 31.08.2017 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1. У квартирі за даною адресою зареєстровані, крім нього, ще ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Житлова площа вказаної квартири становить 32,90 кв.м. Тому, в перерахунок на кожного зареєстрованого припадає 10,96 кв.м., що більше ніж встановлено Постановою виконкому Вінницької обласної ради народних депутатів і президії обласної ради професійних спілок від 10.01.1985р. №21, а саме 7,8 кв.м.

Згідно з положеннями частин першої п'ятої статті 40 Житлового кодексу України громадяни перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до одержання житлового приміщення, за винятком випадків, передбачених частиною другої цієї статті. Громадяни знімаються з обліку потребуючих поліпшення житлових умов у випадку, зокрема, поліпшення житлових умов, внаслідок якого відпали підстави для надання іншого жилого приміщення. Зняття з обліку потребуючих поліпшення житлових умов провадиться органами, які винесли або затвердили рішення про взяття громадянина на облік. Про зняття з обліку потребуючих поліпшення житлових умов громадяни повідомляються у письмовій формі з зазначенням підстав зняття з обліку.

Відповідний витяг з рішення від 18.01.2018 №118 "Про зняття з квартирного обліку" із зазначенням підстав зняття з обліку, як зазначає позивач, дізнався у відділі звернень Вінницької міської ради, під час отримання листа №Ф-01-1887/01-20.

Тобто, суд вважає, що відповідачем фактично не повідомлено позивача про вирішення вказаного питання про зняття з квартирного обліку, що і не заперечувалось сторонами у судовому засіданні.

В матеріалах справи міститься лист ( а. с. 86 ) відповідно до змісту якого ОСОБА_1 повідомляли про дату, час та місце засідання громадської комісії з житлових питань при виконкомі міської ради, на якій буде розглядатись питання щодо зняття позивача з квартирного обліку при виконавчому комітеті Вінницької міської ради.

В той же час жодних підтверджень надіслання чи отримання позивачем вказаного листа суду не надано.

Відповідно до пункту3 параграфа 5 розділу 6 Регламенту виконавчих органів Вінницької міської ради ( далі - регламент ), затвердженого рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради №27 від 05.01.2017, визначено, що у засіданнях виконавчого комітету можуть брати участь депутати усіх рівнів, керівники громадських рад, інших організацій та громадяни за погодженням з керуючим справами виконкому на підставі повідомлення а особистим підписом керівника громадської ради, організації, тощо, що надійшло до дня проведення засідання (але не пізніше ніж за 24 години до його проведення). Особи запрошені на засідання, можуть вносити пропозиції з питань які обговорюються, давати пояснення. Обговорення питань припиняється за рішенням головуючого. ( пункту 2 параграфа 7 розділу 6 Регламенту).

З огляду на вказані обставини, суд доходить до висновку, що ОСОБА_1 не був належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення засідання виконавчого комітету Вінницької міської ради на засіданні якого розглядалось питання щодо зняття позивача з квартирного обліку.

Пунктом 2 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Тобто, право особи на участь у процесі прийняття суб'єктом владних повноважень рішень є однією із ключових гарантій реалізації її прав у сфері публічної адміністрації.

Таким чином, позивача ОСОБА_1 було позбавлено можливості вносити пропозиції з питань які обговорюються, давати пояснення. позивач не був повідомлений про засідання виконкому, і в зв'язку з цим, не міг бути присутнім при прийнятті оскаржуваного рішення, яке стосувалось його інтересів.

З огляду на вказані обставини, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині визнання протиправним рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради №118 від 18.01.2018 року у частині зняття з квартирного обліку ОСОБА_1.

Суд вважає безпідставними вимоги позивача щодо визнання протиправними дії відповідача оскільки, позивачем не надано, а судом не здобуто належних і допустимих доказів для їх задоволення.

Що стосується вимоги про зобов'язання виконавчого комітету Вінницької міської ради скасувати рішення №118 від 18.01.2018 року у частині зняття з квартирного обліку ОСОБА_1 та новим рішенням включити ОСОБА_1 до окремого списку на позачергове одержання жилого приміщення у відповідності зі статтею 46 Житлового кодексу України, пунктами 46, 47 Правил обліку з поновленим станом на 2009 рік та невідкладним забезпеченням житлом згідно документів його облікової справи.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч.3 ст.2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є здійснення правосуддя. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення.

Що стосується вимоги стягнути з виконавчого комітету Вінницької - міської ради на користь ОСОБА_1 кошти в сумі 100000 (сто тисяч) гривень за моральну шкоду , заподіяну протиправними бездіяльністю та рішенням суб'єкта владних повноважень, суд зазначає, що відповідно до абзацу 2 пункту 5 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправними діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіянні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Наявність моральної шкоди доводить потерпіла особа, зазначаючи у позовній заяві, які негативні наслідки мають місце, у чому саме полягають моральні втрати, чим обґрунтовано розмір їх відшкодування. Письмовими доказами на ствердження наявності моральної шкоди можуть бути, зокрема, медичні довідки про виникнення захворювання чи інше погіршення стану здоров'я у зв'язку з хвилюваннями, спричиненими посяганням на права потерпілого; висновки лікарів чи медичних комісій про ступінь втрати працездатності, про необхідність проведення хірургічної операції; довідки про відрахування з вузу тощо.

У документі медичного характеру має бути зазначено, коли виникло захворювання, в результаті чого, чи могло воно стати наслідком психічних переживань через порушення конкретного права, мало місце погіршення загального стану чи сталося загострення хронічної хвороби у визначений період часу тощо.

Факт завдання моральної шкоди може бути підтверджений також показаннями свідків, зокрема, про важкий душевний стан потерпілого, спричинений правопорушенням, його переживання, хвилювання, зміни в самопочутті, загальному душевному настрої тощо, стані здоров'я, способі життя, спілкування, звичках, працездатності.

Верховний суд України в своїй Постанові Пленуму від 31.03.1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (п.4) зазначає, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Оскільки, позивачем не надано жодних доказів щодо заподіяння йому моральної шкоди, суд позбавлений можливості задовольнити вказану вимогу.

Таким чином, розглядаючи всі звернення позивача, відповідачі діяли на підставі та з дотриманням встановленого законами України порядку, використавши свої повноваження, з метою, з якою такі повноваження надані.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із статтею 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб'єкта владних повноважень та докази, надані позивачем, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині визнати протиправним та скасувати п.2.2. рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради №118 від 18.01.2018 "Про зняття з квартирного обліку" у частині зняття з квартирного обліку ОСОБА_1.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати п.2.2. рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради №118 від 18.01.2018 "Про зняття з квартирного обліку" у частині зняття з квартирного обліку ОСОБА_1.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити повністю.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

позивач - ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 21021, РНОКПП НОМЕР_1)

відповідач - виконавчий комітет Вінницької міської ради (вул. Соборна, 59, м. Вінниця, Вінницька область, 21100, )

Суддя /підпис/ Крапівницька Н. Л.

Згідно з оригіналом Суддя

Помічник судді