Справа № 671/1346/18
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2018-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 671/1346/18

Головуючий у 1-й інстанції: Павлова А.С.

Суддя-доповідач: Біла Л.М.

19 вересня 2018 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Гонтарука В. М. Граб Л.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу поліцейського роти №3 батальйону патрульної поліції в м. Кременчук УПП в Полтавській області Департаменту патрульної поліції сержанта поліції Вовк Олесі Володимирівни на рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 09 серпня 2018 року (повний текст якого складено 09 серпня 2018 року у м. Волочиськ) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

у липні 2018 року позивач - ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач безпідставно звинуватив позивача у тому, що він нібито віз вантаж, габарити якого перевищують нормативно встановлені, без відповідних дозвільних документів і, як наслідок, відносно нього було винесено постанову від 15.07.2018 серії ЕАА № 484265.

Рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 09 серпня 2018 року позов задоволено. Постанову серії 15.07.2018 серії ЕАА № 484265 у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 за ст. 132-1 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 510 гривень - скасовано, а справу про адміністративне правопорушення закрито.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування апеляційної скарги відповідач вказує на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи. Так, апелянт зазначає про те, що всупереч положенням п.п. 22.5, 2.4.2 ПДР України позивач не припинив перевезення вантажу до отримання в установленому порядку дозволу, а продовжив рух, чим вчинив правопорушення, передбачене ст. 132-1 КУпАП. Крім того, апелянт вказує на те, що позивач помилково зазначив відповідачем по справі управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції з тих підстав, що поліцейський, який приймав рішення по справі є посадовою особою батальйону патрульної поліції в м. Кременчук УПП в Полтавській області Департаменту патрульної поліції сержант поліції Вовк О.В. і судом першої інстанції не було замінено неналежного відповідача.

Позивач та відповідач не скористалися правом подання відзиву на апеляційну скаргу відповідно до ст. 304 КАС України.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, повноважних представників в судове засідання не направили.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України.

За таких умов згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України у випадку неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, під час судового розгляду повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не відбувається.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, дозволом № 68 НГ від 06.07.2018 дозволено рух транспортного засобу MAN TGA 26.433 НОМЕР_1 з причепом TAD NPN-45 НОМЕР_2 з вантажем технікою. При цьому, у вказаному дозволі зазначено маршрут, по якому можна здійснювати рух (а.с. 16).

Постановою серії ЕАА № 483967 від 15.07.2018 о 06:23 год. позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 132-1 КУпАП, через порушення ним п. 22.5 ПДР України. Накладений даною постановою штраф, в сумі 510 грн. позивач сплатив, що підтверджується дублікатом квитанції від 22.07.2018. Правомірність даної постанови позивач визнає та не оспорює в даній справі, оскільки частину маршруту він здійснював без відповідного дозволу.

В той же день, 15.07.2018 близько 10:20 год. ОСОБА_3 також було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого статтею 132-1 КУпАП та винесено постанову серії ВР№ 040681 від 15.07.2018 з підстав порушення водієм п. 22.5 ПДР України. Правомірність постанови про притягнення до адміністративної відповідальності серії ВР№ 040681 від 15.07.2018 позивач не оспорює в даній справі.

15.07.2018 близько 11:14 год. позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого статтею 132-1 КУпАП та винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАА № 484265, яка є предметом розгляду даної справи.

З оскаржуваної постанови слідує, що позивача визнано винним в тому, що він, керуючи транспортним засобом TGA 26.433 д.н.з. НОМЕР_1 15.07.2018 об 11:14 год. по проспекту Полтавському в м. Кременчук перевозив вантаж, який виступав за габаритні фари більше ніж на 2 метра, чим порушив п. 22.5 ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене статтею 132-1 КУпАП (а.с. 10).

Вказаною постановою на ОСОБА_3 накладено стягнення за ст. 132-1 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 510 гривень.

Не погоджуючись з наведеною вище постановою, позивач звернувся до суду для її скасування.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що після складення постанови серії ЕАА№ 483967 від 15.07.2018 позивач продовжив перевезення великогабаритного вантажу, не маючи при собі відповідного дозволу, оскільки відповідачем не було попереджено про подальшу заборону руху та не застосовано тимчасове затримання транспортного засобу, а відтак ОСОБА_3 продовжив рух, що призвело до повторного притягнення його до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення за одне й те саме порушення - відсутність дозволу на участь у дорожньому русі.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України "Про дорожній рух" учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

За приписами п. 1.10 ПДР України габаритно-ваговий контроль - це перевірка габаритних і вагових параметрів транспортного засобу (в тому числі механічного транспортного засобу), причепу і вантажу на предмет відповідності встановленим нормам щодо габаритів (ширина, висота від поверхні дороги, довжина транспортного засобу) та щодо навантаження (фактична маса, осьове навантаження), яка проводиться відповідно до встановленого порядку на стаціонарних або пересувних пунктах габаритно-вагового контролю.

Положеннями ст. 132-1 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів, правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами.

З п. 2 Правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами, затверджених Постановою КМУ № 30 від 18.01.2001 року (далі - Правила № 30) вбачається, що транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великогабаритним, якщо його габарити перевищують хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.

Відповідно до п.п. 22.4, 22.5 ПДР вантаж, що виступає за габарити транспортного засобу спереду або ззаду більш як на 1 м, а за шириною перевищує 0,4 м від зовнішнього краю переднього або заднього габаритного ліхтаря, повинен бути позначений відповідно до вимог підпункту "з" пункту 30.3 цих Правил. За спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - дозвіл), виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів (п. 4 Правил № 30).

Згідно з п. 25 Правил № 30 забороняється проїзд великогабаритних та великовагових транспортних засобів без дозволу, зазначеного у пункті 4 цих Правил, або документа, який підтверджує внесення плати за проїзд, що повинні знаходитися у водія і пред'являтися на вимогу уповноважених осіб.

Порядок здійснення габаритно-вагового контролю затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 №879 "Про заходи збереження автомобільних доріг загального користування" (далі - Порядок № 879).

Відповідно до п. 3 Порядку № 879 габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції.

Габаритно-ваговий контроль, крім документального, здійснюється виключно в пунктах габаритно-вагового контролю посадовими особами та/або працівниками відповідних органів (п. 6 Порядку № 879).

Положеннями п. 18 цього Порядку визначено, що за результатами точного габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка результатів здійснення контролю із зазначенням часу і місця.

Відповідно до п. 22 Порядку № 879 у разі виявлення на стаціонарних або пересувних чи автоматичних зважувальних пунктах порушення правил проїзду великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів такий транспортний засіб тимчасово затримується згідно із статтею 265-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

За приписами ч. 1 ст. 265-2 КУпАП у разі наявності підстав вважати, що водієм вчинено порушення, передбачені, зокрема, статтею 132-1 Кодексу, працівник уповноваженого підрозділу, що забезпечує безпеку дорожнього руху, тимчасово затримує транспортний засіб шляхом блокування або доставляє його для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку, що дозволяється виключно у випадку, якщо розміщення затриманого транспортного засобу суттєво перешкоджає дорожньому руху (якщо розміщення затриманого транспортного засобу суттєво перешкоджає дорожньому руху), в тому числі за допомогою спеціального автомобіля - евакуатора. Про тимчасове затримання робиться відповідний запис у протоколі про адміністративне правопорушення.

Після тимчасового затримання транспортного засобу працівник відповідного уповноваженого підрозділу Національної поліції зобов'язаний надати особі можливість повідомити про тимчасове затримання транспортного засобу та своє місцезнаходження іншу особу за власним вибором і вжити заходів щодо повернення автомобіля до місця постійної дислокації, а також забороняє експлуатацію транспортного засобу до усунення несправностей, виявлених у процесі його огляду, або до демонтажу спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв.

У разі якщо розміщення затриманого транспортного засобу суттєво не перешкоджає дорожньому руху, такий транспортний засіб не може бути доставлений для зберігання на спеціальний майданчик.

Транспортний засіб може бути тимчасово затриманий на строк до вирішення справи про адміністративне правопорушення, але не більше трьох днів з моменту такого затримання.

Після закінчення триденного строку тимчасового затримання транспортного засобу особа має право звернутися за отриманням тимчасово затриманого транспортного засобу. Таке звернення особи є обов'язковим для його виконання незалежно від стадії вирішення справи про адміністративне правопорушення.

За подання такого звернення та повернення особі тимчасово затриманого транспортного засобу не може стягуватися плата.

Порядок тимчасового затримання та зберігання транспортних засобів на спеціальних майданчиках та стоянках визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17 рудня 2008 року № 1102 затверджено Порядок тимчасового затримання та зберігання транспортних засобів на спеціальних майданчиках і стоянках.

Цей Порядок визначає процедуру тимчасового затримання, зберігання транспортних засобів на спеціальних майданчиках і стоянках та їх повернення.

Відповідно до п. 1 Порядку тимчасове затримання транспортного засобу поліцейським проводиться у випадках, передбачених ст. 265-2 КУпАП, зокрема у разі, коли неможливо усунути причину затримання на місці виявлення адміністративного правопорушення, і передбачає примусове припинення використання такого транспортного засобу шляхом його блокування за допомогою технічних пристроїв або доставлення на спеціальний майданчик чи стоянку, якщо транспортний засіб створює значні перешкоди дорожньому руху.

Згідно з п. 4 зазначеного порядку для доставлення транспортного засобу на спеціальний майданчик чи стоянку поліцейський викликає евакуатор через чергового відповідного територіального органу Національної поліції.

У разі коли водій, що вчинив правопорушення, присутній під час тимчасового затримання транспортного засобу і порушення неможливо усунути на місці в максимально короткий строк, поліцейський оформляє протокол про адміністративне правопорушення. У протоколі робиться відповідний запис про тимчасове затримання транспортного засобу із зазначенням інформації про складення акта огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, що долучається до протоколу, а у випадках, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення, виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складення протоколу.

Якщо правопорушення може бути усунуте водієм у максимально короткий строк, поліцейський не проводить тимчасове затримання транспортного засобу і оформляє протокол про адміністративне правопорушення, а у випадках, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення, виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складення протоколу. При цьому акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, якщо його вже складено, долучається до рапорту поліцейського про факт появи водія на місці правопорушення в момент виконання робіт із завантаження транспортного засобу.

З системного аналізу вищевикладених норм права вбачається, що у разі неможливості усунути причину затримання на місці виявлення адміністративного правопорушення, поліцейський проводить тимчасове затримання транспортного засобу, складає акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу і виносить постанову про притягнення особи до адміністративної відповідальності, тобто подальший рух таких транспортних засобів категорично заборонено.

Як слідує з матеріалів справи, позивач не заперечує безпосередньо факт порушення правил перевезення великогабаритного вантажу без відповідного дозволу на певному відрізку маршруту, проте останній вважає неправомірним повторне притягнення його до адміністративної відповідальності за одне і те ж правопорушення.

Крім того, апелянтом не спростовано тієї обставини, що після складення постанов серії ЕАА№ 483967 від 15.07.2018 та ВР№ 040681 від 15.07.2018 ОСОБА_3 продовжив перевезення великогабаритного вантажу, не маючи при собі відповідного дозволу, оскільки саме відповідач не вчинив належних дій щодо тимчасового затримання транспортного засобу.

Між тим, апелянт наполягає на тому, що всупереч положенням п.п. 22.5, 2.4.2 ПДР України позивач не припинив перевезення вантажу до отримання в установленому порядку дозволу, чим вчинив правопорушення, передбачене ст. 132-1 КУпАП.

З даного приводу колегія суддів зауважує, що відповідно до 2.4.2 ПДР України у разі виявлення під час здійснення габаритно-вагового контролю невідповідності фактичних вагових та/або габаритних параметрів установленим нормам і правилам рух такого транспортного засобу та/або причепу забороняється до отримання в установленому порядку дозволу на проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, про що складається відповідний акт. Проте, в матеріалах справи відсутній акт, складання якого передбачено вказаною нормою.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що попри визнання позивачем факту перевезення великогабаритного вантажу, не маючи при собі відповідного дозволу на певному відрізку маршруту, апелянтом не надано належних доказів, на підставі яких було визначено, що вказаний вантаж перевищує габарити, визначені п. 22.5 ПДР України, тобто в порушення вимог п. 18 Порядку № 879 не складено довідки за результатами здійснення контролю із зазначенням часу і місця.

Разом з тим, згідно з ч. 2 ч. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, з'ясувавши обставини по справі, колегія суддів приходить до висновку, що вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 132-1 КУпАП, не підтверджено апелянтом належними доказами по справі, а доводи апеляційної скарги не спростовують позицію позивача щодо неможливості його повторно (тричі) притягнути до відповідальності за одне і те ж правопорушення.

Щодо доводів апелянта про те, що позов пред'явлено до неналежного відповідача, то колегія суддів зауважує, що відповідно до ч. 3 ст. 46 КАС України відповідачем в адміністративній справі є суб'єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Відповідно до п.п. 1, 8 ч. 1 ст. 35 Закону України "Про національну поліцію" поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо водій порушив Правила дорожнього руху та якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху.

Згідно із ст. 222 КУпАП України органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (ст. 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша ст. 44, ст. 44-1, ч. 2 ст. 106-1, ч. 1, 2, 3, 4 і 6 ст. 109, ст. 110, ч. 3 ст. 114, ч. 1 ст. 115, ст. 116-2, ч. 2 ст. 117, ч. 1,ч 2 ст. 119, ч. ч. 1, 2, 3, 5 і 6 ст. 121, ст. 121-1, 121-2, ч. 1, 2 і 3 ст. 122, ч. 1 ст. 123, ст. 124-1 - 126, ч. 1, 2 і 3 ст. 127, ст. 128-129, ст. 132-1, ч. 1, 2 та 5 ст. 133, ч.ч. 3, 6, 8, 9, 10 і 11 ст. 133-1, ч. 2 ст. 135, ст. 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), ст. 137, ч. 1, 2 і 3 ст. 140, ст. 148, 151, ст. 161, 164-4, ст. 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), ст. 176, 177, ч. 1 ч. 2 ст. 178, ст. 180, 181-1, ч. 1 ст. 182, ст. 183, 184, 189-2, 192, 194, 195).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Аналіз вищезазначених норм дає підстави вважати, що розгляд справ про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачених ст. 132-1 КУпАП відноситься до компетенції органів Національної поліції.

Працівники органів і підрозділів Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення лише від імені органів Національної поліції і в даному випадку не можуть виступати як самостійний суб'єкт владних повноважень, тобто окремо від державного органу посадовою особою якого являються та виносити одноособові рішення.

Крім того, колегія суддів зауважує, що в структурі Департаменту патрульної поліції значиться 25 Управлінь патрульної поліції, серед яких - Управління патрульної поліції в Полтавській області.

Тобто, в даному випадку позов пред'явлено до органу державної влади - Управління патрульної поліції в Полтавській області, оскільки батальйон патрульної поліції у м. Кременчук Управління патрульної поліції в Полтавській області, посадовою особою якого є Вовк О.В., являється підрозділом УПП в Полтавській області, що узгоджується з вимогами КАС України, а відтак наведені доводи апелянта не є належною підставою для скасування оскаржуваного рішення.

На підставі вищевикладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, в той час як доводи апелянта не спростовують висновків суду першої інстанції, а відтак підстави для задоволення вимог апеляційної скарги відсутні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу поліцейського роти №3 батальйону патрульної поліції в м. Кременчук УПП в Полтавській області Департаменту патрульної поліції сержанта поліції Вовк Олесі Володимирівни залишити без задоволення, а рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 09 серпня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили у порядку ст.ст. 272, 325 КАС України та відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України не може бути оскаржена.

Постанова суду складена в повному обсязі 19 вересня 2018 року.

Головуючий Біла Л.М.

Судді Гонтарук В. М. Граб Л.С.