Справа № 826/1703/18
Суддя: Пащенко К.С.
Дата ухвалення: 2018-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

05 вересня 2018 року № 826/1703/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Пащенка К.С., суддів: Чудак О.М., Шейко Т.І., за участю секретаря судового засідання Легейди Я.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця"
доКабінету Міністрів України
треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет споруФонд державного майна України, Міністерство внутрішніх справ України
про представники учасників справи:визнання протиправним та скасування розпорядження позивача - Бондаренко С.А.; відповідача - Жарикова О.В.; третьої особи-1 - Слуценко Р.П.; третьої особи-2 - Ільницька Л.В.,

(у судовому засіданні 05.09.2018, відповідно до ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), проголошено вступну та резолютивну частини ухвали),

В С Т А Н О В И В:

Приватне акціонерне товариство лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" (адреса: 01019, м. Київ, вул. Шота Руставелі, 39/41, ) (надалі альтернативно - позивач або ПрАТ "Укрпрофоздоровниця") звернулось до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Кабінету Міністрів України (адреса: 01601, м. Київ, вул. Грушевського, 12/2, ) (далі також - відповідач або КМ України або КМУ), в якому просить суд:

скасувати розпорядження Кабінету Міністрів України від 11.01.2018 № 8-р "Про передачу нерухомого майна санаторію "Зелений мис" до сфери управління Міністерства внутрішніх справ України".

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що розпорядження Кабінету Міністрів України від 11.01.2018 № 8-р "Про передачу нерухомого майна санаторію "Зелений мис" до сфери управління Міністерства внутрішніх справ України" (в рішенні - Розпорядження або Спірне розпорядження або Оспорюване розпорядження) прийнято Кабінетом Міністрів України поза межами компетенції останнього. Позивач стверджує, що право розпорядження нерухомим майном, вказаним у Розпорядженні, є лише у Фонду державного майна України. Крім того, позивач вважає, що ПрАТ "Укрпрофоздоровниця" продовжує бути належним власником нерухомого майна.

У своєму відзиві на позовну заяву відповідач наголошує на безпідставності та необґрунтованості позовних вимог. Так, на думку відповідача, Оспорюване розпорядження прийнято Кабінетом Міністрів України як органом управління об'єктами державної власності, а спірне майно не належить позивачу.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 14.02.2018 (суддя Пащенко К.С.) відкрито провадження у даній справі та призначено до розгляду у підготовче засідання на 05.04.2018.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 05.04.2018 залучено Фонд державного майна України та Міністерство внутрішніх справ України до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору.

У судових засіданнях 05.04.2018 та 24.05.2018 судом оголошувалась перерва.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.07.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду у складі колегії суддів по суті на 05.09.2018.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.09.2018 судом відмовлено у задоволенні клопотання № 12/3-2442 від 21.05.2018 «Про залишення позовної заяви без розгляду» Міністерства внутрішніх справ України.

У судовому засіданні 05.09.2018 представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив задовольнити позов.

Представник відповідача наголосив на наявності підстав для відмови в задоволенні позову повністю, за викладених у відзиві обставин.

Третя особа-1 надала письмові пояснення на позов, в яких вказала, що Спірне розпорядження прийнято КМУ у межах та у спосіб, визначені законодавством.

Третя особа-2 письмових пояснень на позов чи відзив не надавала. В той же час, у своєму клопотанні № 12/3-2442 від 21.05.2018 «Про залишення позовної заяви без розгляду» Міністерство внутрішніх справ України наголосило на відсутність доказів порушення прав позивача на передане третій особі-2 майно.

Підтримуючи викладені у вказаних документах обставини, представники третіх осіб в судовому засіданні 05.09.2018 просили суд в позові відмовити.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Згідно з розпорядження Кабінету Міністрів України від 11.01.2018 № 8-р "Про передачу нерухомого майна санаторію "Зелений мис" до сфери управління Міністерства внутрішніх справ України", віднесено нерухоме майно санаторію "Зелений мис" (реєстраційний номер 101) по просп. Свободи, 101, у м. Одесі до сфери управління Міністерства внутрішніх справ.

Як визначено у статтях 113 та 116 Конституції України, Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади, який зокрема забезпечує державний суверенітет і економічну самостійність України, здійснення внутрішньої і зовнішньої політики держави, виконання Конституції і законів України, актів Президента України; забезпечує рівні умови розвитку всіх форм власності; здійснює управління об'єктами державної власності відповідно до закону.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про управління об'єктами державної власності", управління об'єктами державної власності - здійснення Кабінетом Міністрів України та уповноваженими ним органами, іншими суб'єктами, визначеними цим Законом, повноважень щодо реалізації прав держави як власника таких об'єктів, пов'язаних з володінням, користуванням і розпоряджанням ними, у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб.

У відповідності до частини першої статті 3 Закону України "Про управління об'єктами державної власності", об'єктами управління державної власності є, зокрема, майно, яке передане державним комерційним підприємствам (далі - державні підприємства), установам та організаціям.

Стаття 5 Закону України "Про управління об'єктами державної власності" встановлює, що Кабінет Міністрів України є суб'єктом управління, що визначає об'єкти управління державної власності, стосовно яких виконує функції з управління, а також об'єкти управління державної власності, повноваження з управління якими передаються іншим суб'єктам управління, визначеним цим Законом. Здійснюючи управління об'єктами державної власності, Кабінет Міністрів України: 1) визначає органи виконавчої влади та державні колегіальні органи, які здійснюють функції з управління об'єктами державної власності; 2) встановлює порядок передачі об'єктів державної власності суб'єктам управління, визначеним цим Законом; пункт 3 виключено; 4) визначає умови створення та діяльності господарських структур; 5) приймає рішення про створення, реорганізацію та ліквідацію господарських структур і визначає уповноважені органи управління, які здійснюють контроль за їх діяльністю; 6) призначає на посади та звільняє з посад керівників господарських структур, стосовно яких функції з управління виконує Кабінет Міністрів України; 7) приймає рішення про створення, реорганізацію та ліквідацію казенних підприємств і визначає центральні органи виконавчої влади, до сфери управління яких вони належать; 8) приймає рішення про передачу відповідно до закону об'єктів державної власності в комунальну власність, дає згоду на передачу об'єктів з комунальної в державну власність; 9) приймає рішення про закріплення в державній власності пакетів акцій (часток) акціонерних товариств, створених на базі державного майна, що приватизується, терміни закріплення таких пакетів акцій (часток) у державній власності відповідно до законодавства про приватизацію; 10) приймає за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері управління об'єктами державної власності, рішення про достроковий продаж пакетів акцій (часток), закріплених у державній власності, або їх частини; пункти: 11-13 виключено; 14) приймає за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері управління об'єктами державної власності, рішення про передачу повноважень з управління корпоративними правами держави уповноваженим органам управління та господарським структурам; 15) розробляє та укладає міжнародні договори України щодо об'єктів державної власності України згідно із законодавством; 16) призначає позапланові ревізії та перевірки використання об'єктів управління державної власності та встановлює порядок їх проведення; 16-1) визначає критерії, відповідно до яких утворення наглядової ради є обов'язковим на державних унітарних підприємствах (крім підприємств оборонно-промислового комплексу) та, з урахуванням законів України, в господарських товариствах, у статутному капіталі яких більше 50 відсотків акцій (часток) належать державі; 17) встановлює критерії ефективності управління об'єктами державної власності та порядок їх застосування; 17-1) визначає критерії відбору незалежного аудитора та критерії віднесення державних унітарних підприємств та господарських товариств, у статутному капіталі яких більше 50 відсотків акцій (часток) належать державі, до таких, фінансова звітність (у тому числі консолідована) яких підлягає обов'язковій перевірці незалежним аудитором, залежно від балансової вартості активів таких державних унітарних підприємств чи господарських товариств; 17-2) затверджує вимоги до незалежних членів наглядових рад державних унітарних підприємств та господарських товариств, у статутному капіталі яких більше 50 відсотків акцій (часток) належать державі; 18) визначає відповідні порядки (підпункти: "а-ч"); 18-1) затверджує методики; 19) забезпечує контроль за ефективністю управління об'єктами державної власності; 20) затверджує річні фінансові плани державних підприємств, що є суб'єктами природних монополій, та державних підприємств, плановий розрахунковий обсяг чистого прибутку яких перевищує 50 мільйонів гривень; 22) погоджує рішення уповноважених органів управління щодо створення, реорганізації та ліквідації діяльності підприємств державного сектору економіки, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави; 23) погоджує умови приватизації та реструктуризації об'єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави; 24) затверджує перелік об'єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави; 25) забезпечує контроль за використанням орендованих цілісних майнових комплексів державних підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна; 26) виконує відповідно до законів інші функції з управління об'єктами державної власності.

Порядок безоплатної передачі об'єктів права державної власності із сфери управління міністерств, інших центральних та місцевих органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, Фонду державного майна, інших державних органів, які відповідно до законодавства здійснюють функції з управління державним майном, об'єднань підприємств, яким делеговано функції з управління майном підприємств і організацій, заснованих на державній власності (далі - органи, уповноважені управляти державним майном), Національної академії наук, галузевих академій наук, інших установ та організацій, яким державне майно передано у безоплатне користування (далі - самоврядні організації), до сфери управління інших органів, уповноважених управляти державним майном, або самоврядних організацій, визначає «Положення про порядок передачі об'єктів права державної власності», затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 21 вересня 1998 року № 1482 (далі по тексту - Положення).

Відповідно до підпункту "а" пункту 2 Положення, об'єктами передачі можуть бути цілісні майнові комплекси підприємств, установ, організацій, їх структурних підрозділів (далі - підприємства), крім об'єктів, визначених підпунктом "д" цього пункту. Структурний підрозділ підприємства може бути об'єктом передачі після виділення його в установленому порядку в цілісний майновий комплекс на підставі розподільного балансу; нерухоме майно (будівлі, споруди, у тому числі об'єкти незавершеного будівництва, крім об'єктів, зазначених в абзаці другому пункту 1 цього Положення, а також нежитлові приміщення після виділення їх в окрему облікову одиницю (інвентарний об'єкт) та за умови подальшого укладення з іншими балансоутримувачами будинку, в якому передаються приміщення, договору про спільне користування та утримання будинку і прибудинкової території), яке використовується для розміщення апарату державного органу.

Згідно з підпунктом "а" пункту 4 Положення передбачено, що передача об'єктів права державної власності здійснюється за рішенням Кабінету Міністрів України - щодо об'єктів, визначених підпунктами "а", "ґ" пункту 2 цього Положення;

У відповідності до пунктів 5, 6 Положення, пропозиції щодо передачі об'єктів права державної власності, яка здійснюється за рішенням Кабінету Міністрів України, погоджуються ініціатором передачі з: відповідним органом, уповноваженим управляти державним майном, або самоврядною організацією; відповідним органом охорони культурної спадщини - у разі передачі об'єктів культурної спадщини, що є пам'ятками; Антимонопольним комітетом - шляхом отримання дозволу на зазначену передачу у випадках, передбачених законодавством про захист економічної конкуренції; підприємством - у разі передачі закріпленого за ним на праві господарського відання (оперативного управління) майна; трудовим колективом підприємства - у разі передачі об'єктів соціальної інфраструктури, споруджених за рахунок коштів цього підприємства. Згода трудового колективу підприємства подається у формі виписки з протоколу загальних зборів (конференції представників). Якщо передача здійснюється за рішенням Кабінету Міністрів України, пропозиції, погоджені відповідно до вимог пункту 5 цього Положення, подаються ініціатором такої передачі до Міністерства економічного розвитку і торгівлі. Міністерство економічного розвитку і торгівлі на підставі узгоджених пропозицій, внесених із дотриманням вимог цього Положення, готує і у місячний термін подає за погодженням з Мінфіном, Фондом державного майна та Державною службою статистики проекти відповідних рішень Кабінету Міністрів України.

Наведені правові норми вказують, що Кабінет Міністрів України є органом управління об'єктами державної власності та наділений повноваженнями стосовно реалізації прав держави як власника таких об'єктів, пов'язаних з володінням, користуванням і розпоряджанням ними, у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб. При цьому Кабінет Міністрів України має право передавати об'єкти права державної власності, у тому числі нерухоме майно, за відповідним рішенням.

За ч. 4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судом встановлено, що рішенням Господарського суду Одеської області від 09.12.2011, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 05.02.2013 та постановою Вищого господарського суду України від 23.12.2013, у справі № 3/17-4225-2011 за позовом заступника прокурора Київського району м. Одеси в інтересах держави в особі Фонду державного майна України до Виконавчого комітету Одеської міської ради та Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Дочірнє підприємство "Клінічний санаторій матері та дитини по реабілітації хворих з захворюваннями органів зору "Зелений мис" ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця", про визнання незаконними та скасування рішення, свідоцтва та визнання права власності, позов задоволено; визнано незаконним та скасовано рішення виконавчого комітету Одеської міської ради № 902 від 27.12.2001 „Про оформлення свідоцтва про право власності ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" на об'єкти нерухомого майна санаторію „Зелений мис", розташовані за адресою: м. Одеса, проспект Свободи, 101"; визнано незаконним та скасовано свідоцтво № 015978 від 04.01.2002 про право власності ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" на об'єкти нерухомого майна санаторію „Зелений мис" загальною площею 5771,3 кв. м, розташовані за адресою: м. Одеса, проспект Свободи, 101; визнано за державою в особі Фонду державного майна України (01133, м. Київ, вул. Кутузова,18/9, код 00032945) право власності на об'єкти нерухомого майна загальною площею 5771,3 кв. м, зазначені у свідоцтві № 015978 від 04.01.2002 за адресою м. Одеса, проспект Свободи, 101.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 12 січня 2018 року по справі № 3/17-4225-2011, касаційним судом відмовлено у задоволенні клопотання Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" про поновлення строку на подання заяви про перегляд судових рішень; відмовлено у допуску справи № 3/17-4225-2011 до провадження Касаційного господарського суду.

Текст вказаних судових рішень розміщено у зальному доступі за посланням: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Таким чином встановленими, згідно вказаного рішення, є обставини, зокрема, визнання за державою в особі Фонду державного майна України права власності на об'єкти нерухомого майна загальною площею 5771,3 кв. м, зазначені у свідоцтві № 015978 від 04.01.2002 за адресою м. Одеса, проспект Свободи, 101.

З матеріалів справи видно, що рішенням Господарського суду Одеської області від 22.05.2017, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 09.11.2017 та постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 13.03.2018, у справі № 916/23/17 за позовом Фонду державного майна України до Дочірнього підприємства „Клінічний санаторій матері та дитини по реабілітації хворих з захворюванням органів зору „Зелений мис ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" та Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" про виселення, позов Фонду державного майна України задоволено частково; судом вирішено виселити Дочірнє підприємство „Клінічний санаторій матері та дитини по реабілітації хворих з захворюванням органів зору „Зелений мис ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" з об'єктів нерухомого майна загальною площею 5771,3 кв. м, розташованих за адресою: м. Одеса, проспект Свободи, 101.

Відповідні рішення судів вільні у загальному доступі за посиланням: http://www.reyestr.court.gov.ua.

З мотивувальної частини рішення вбачається, що: «В матеріалах справи відсутні докази звільнення відповідачем-1 спірних об'єктів нерухомості за адресою: м. Одеса, просп. Свободи, 101, вже після здійснення реєстрації права власності за державою в особі позивача 12.12.2016. Статус спірного майна як державної власності встановлений рішенням господарського суду Одеської області у справі № 3/17-4225-2011, яке набрало законної сили з винесенням постанови Одеського апеляційного господарського суду від 05.02.2013 та є чинним, та виходячи з встановленого ст.ст. 4-5 ГПК України та гарантованого ст. 129-1 Конституції України принципу обов'язковості судових рішень, є обов'язковим до виконання на всій території України».

За таких обставин, встановленими, також і в межах справи № 916/23/17 є обставини, зокрема, щодо правового статусу спірного майна, а саме визнання за державою в особі Фонду державного майна України права власності на об'єкти нерухомого майна загальною площею 5771,3 кв. м, розташовані за адресою: м. Одеса, проспект Свободи, 101.

Державним реєстратором Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради здійснено запис про державну реєстрацію права власності індексний номер: 32981419 від 16.12.2016, номер запису про право власності 18093312.

Таким чином, об'єкти нерухомого майна загальною площею 5771,3 кв. м, зазначені у свідоцтві № 015978 від 04.01.2002 за адресою м. Одеса, проспект Свободи, 101, є державною власністю, а тому віднесення нерухомого майна санаторію "Зелений мис" (реєстраційний номер 101) по просп. Свободи, 101, у м. Одесі до сфери управління Міністерства внутрішніх справ здійснено Кабінетом Міністрів України на підставі та у межах, визначених Законом України "Про управління об'єктами державної власності".

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що Оспорюване розпорядження є правомірним.

Суд також вважає, що у межах спірних правовідносин у позивача відсутнє порушене право, як необхідна умова для задоволення позову.

Так, відповідно до частини першої статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно частини першої статті 6 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Пункт 1 частини другої статті 19 КАС України передбачає, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

У відповідності до частини другої статті 245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про, зокрема, 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень.

Системний аналіз наведених норм КАС України свідчить, що судовий захист прав, свобод або інтересів шляхом повного чи часткового задоволення адміністративного позову, можливий виключно відносно тієї особи, права, свободи або інтереси якої порушено з боку конкретного суб'єкта владних повноважень та за умови порушення її прав.

Під порушенням прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин слід розуміти негативні наслідки, які були спричинені рішенням органів влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб.

Обґрунтовуючи право на звернення до суду, позивач зауважує, що ПрАТ "Укрпрофоздоровниця" продовжує бути належним власником нерухомого майна, оскільки Фонд державного майна України не звертався, і не повідомляв про державну реєстрацію права власності, а судове рішення, яким було визнане таке право за Фондом державного майна України, фактично не відмінено, та не скасовано право власності на нерухоме майно попереднього власника ПрАТ «Укрпрофздоровниця».

Відповідно до статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною другою статті 74 КАС України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Разом з тим, суд звертає увагу, що у справі відсутні докази, які б підтверджували, що об'єкти нерухомого майна загальною площею 5771,3 кв. м, зазначені у свідоцтві № 015978 від 04.01.2002 за адресою м. Одеса, проспект Свободи, 101, є власністю позивача.

Враховуючи викладене, з огляду на встановлені в рішеннях судів у справах № 3/17-4225-2011 та № 916/23/17 обставини щодо правового статусу нерухомого майна, суд дійшов висновку, що внаслідок прийняття Розпорядження права та інтереси ПрАТ "Укрпрофоздоровниця" не порушені і не обмежені.

За таких обставин, позовні вимоги ПрАТ "Укрпрофоздоровниця" про скасування розпорядження нормативно та документально не підтверджуються.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 79 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, виходячи з наведених судом висновків в цілому, суд вважає, відповідачем доведено правомірність Спірного розпорядження з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 КАС України, а тому, за висновками суду, адміністративний позов ПрАТ "Укрпрофоздоровниця" задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 6, 72-77, 241-246, 250, 255 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" відмовити повністю.

Рішення, відповідно до ст. 255 КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження.

Повне рішення складено 13.09.2018.

Головуючий суддя К.С. Пащенко

Суддя О.M. Чудак

Суддя Т.І. Шейко