Справа № 824/795/18-а
Суддя: Брезіна Тетяна Миколаївна
Дата ухвалення: 2018-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження

14 вересня 2018 р. м. Чернівці Справа № 824/795/18-а

Суддя Чернівецького окружного адміністративного суду Брезіна Т.М., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Чернівецької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И В:

В поданому до суду адміністративному позові позивач просить суд винести рішення, яким: визнати протиправним та скасувати рішення Чернівецької міської ради 59 сесії VІІ скликання від 26.07.2018 р. №1333 "Про дострокове припинення повноважень Чернівецького міського голови ОСОБА_2".

Ухвалою суду від 27.08.2018 р. указаний позов залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків, визначених в ухвалі.

Так, зокрема, в ухвалі судом зазначено про те, що позивачем не наведено обставин, якими обґрунтовується зміст позовних вимог, а саме, не вказано, яким чином оскаржуване рішення порушило її права особисто, не зазначено в чому саме полягає порушення її прав з боку відповідача.

Розглянувши позов та додані до нього матеріали, а також заяву на виконання ухвали про залишення позову без руху, суд приходить до висновку про відмову у відкритті провадження у справі з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

У Рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб'єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Згідно із ч. 3 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Зокрема, стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує особі право на справедливий суд, яке включає в себе право на доступ до правосуддя.

Європейський Суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на подання до суду скарги, пов'язаної з його або її правами та обов'язками (п. 36 рішення від 21.02.1975 року у справі «Голдер проти Сполученого Королівства»).

Разом з тим, як зазначає Європейський Суд з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (п. 33 рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України» від 21.12.2010 року, заява №45783/05). Поняття «суд, встановлений законом» у частині 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, вирішує спір, що підлягає розгляду судом іншої юрисдикції (п.п. 24-25 рішення у справі «Сокуренко і Стригун проти України» від 20.07.2006 року, заяви №29458/06 і №29465/04).

За змістом ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

В силу ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист, зокрема, шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень (ч. 2 ст. 5 КАС України).

Таким чином, захисту у порядку адміністративного судочинства підлягають порушені права особи у публічно-правових відносинах, у яких відповідач реалізовує владні управлінські функції стосовно такої особи.

Поряд із цим, суд звертає увагу на те, що право на звернення до суду, гарантоване Конституцією України, та, зокрема, закріплене в КАС України, має ґрунтуватися на реальному порушенні прав особи з боку суб'єкта владних повноважень, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи в публічно-правових спорах, зокрема фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

За визначенням, наведеним у п. 19 ч. 1 ст. 4 індивідуальний акт - акт (рішення) суб'єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Зі змісту наведених норм можна дійти висновку, що право на оскарження рішення (індивідуального акта) суб'єкта владних повноважень надано особі, щодо якої воно прийняте чи прав, свобод та інтересів якої воно безпосередньо стосується.

Позивачем у поданому позові оскаржується рішення, прийняте Чернівецькою міською радою 59 сесії VІІ скликання 26.07.2018 р. №1333 "Про дострокове припинення повноважень Чернівецького міського голови ОСОБА_2".

Спір про скасування такого рішення є спором у сфері публічно-правових відносин та стосується проходження публічної служби ОСОБА_2

За визначенням пункту 17 ч. 1 ст. 4 КАС України, публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

В силу п. 2 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Судом встановлено, що рішення Чернівецької міської ради 59 сесії VІІ скликання 26.07.2018 р. №1333 "Про дострокове припинення повноважень Чернівецького міського голови ОСОБА_2" є в розумінні приписів КАС України, рішенням з приводу звільнення з публічної служби.

Таким чином, оскаржувати таке рішення має право особа, яка проходила публічну службу, а саме ОСОБА_2

Крім того, указане рішення є актом індивідуальної дії, який породжує права та обов'язки тільки для тих суб'єктів (чи визначеного цим актом кола суб'єктів), яким його адресовано.

Позивачем у позові не наведено обставин, які б свідчили про те, що прийняття відповідачем оскаржуваного рішення породжує для позивача будь-які права та обов'язки.

Таким чином, таке рішення породжує права і обов'язки виключно для особи, якій воно адресоване, а відтак право на звернення до суду з позовом про його оскарження є виключно у ОСОБА_2

Водночас, за даними служби діловодства судом встановлено, що в провадженні Чернівецького окружного адміністративного суду перебуває справа за позовом ОСОБА_2 до Чернівецької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, поновлення на посаді міського голови та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу (справа №824/766/18-а).

З приводу посилань позивача, наведених в обґрунтування протиправності оскаржуваного рішення, щодо порушення її виборчого права та участі у місцевому самоврядуванні, слід зазначити, що указане рішення, як вбачається з його змісту, не стосується виборчого процесу чи відносин, пов'язаних з виборами органів держави й місцевого самоврядування.

Так, право вибирати міського голову закріплене в Законі України "Про місцеві вибори".

Таке право, в силу положень ст. 3 Закону України "Про місцеві вибори" гарантоване кожному громадянину України, який має право голосу відповідно до статті 70 Конституції України, належить до відповідної територіальної громади та проживає в межах відповідного виборчого округу.

Виборець є одним із суб'єктів виборчого процесу на відповідних місцевих виборах (п. 1 ч. 1 ст. 11 Закону України "Про місцеві вибори".

При цьому, указаним Законом також передбачено право виборців звертатися до суду з позовом у випадку порушення прав в ході виборчого процесу. Так, згідно із ч. 1 ст. 94 Закону України "Про місцеві вибори" суб'єкт виборчого процесу може звернутися до суду в порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України.

За змістом п. 6 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється також на спори щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму.

Зважаючи на вище викладене, можна дійти висновку, що право захисту свого виборчого права, у випадку порушення такого права, виборець набуває в правовідносинах, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму.

Позаяк суд наголошує, що заявлений у даному випадку спір не є спором з приводу правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму.

Також позивач, обґрунтовуючи порушення її прав з боку відповідача, посилалась на положення ст. 67 Закону України "Про запобігання корупції", якими визначено, що рішення, прийняті з порушенням вимог вказаного Закону підлягають визнанню незаконними за заявою заінтересованої фізичної особи.

З приводу указаного суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 67 Закону України "Про запобігання корупції" нормативно-правові акти, рішення, видані (прийняті) з порушенням вимог цього Закону, підлягають скасуванню органом або посадовою особою, уповноваженою на прийняття чи скасування відповідних актів, рішень, або можуть бути визнані незаконними в судовому порядку за заявою заінтересованої фізичної особи, об'єднання громадян, юридичної особи, прокурора, органу державної влади, зокрема Національного агентства, органу місцевого самоврядування.

При цьому, позивачем у позові не наведено обставин, які б підтверджували, що вона є заінтересованою особою в розумінні положень указаного Закону, як і не надано доказів того, що оскаржуваним рішенням порушено її права та законні інтереси.

Обґрунтовуючи порушення відповідачем приписів Закону України "Про запобігання корупції" при прийнятті рішення про дострокове припинення повноважень Чернівецького міського голови ОСОБА_2, позивач зазначила про конфлікт інтересів, за якого таке рішення було прийняте.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України "Про запобігання корупції" Національне агентство з питань запобігання корупції (далі - Національне агентство) є центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який забезпечує формування та реалізує державну антикорупційну політику.

До повноважень Національного агентства, визначених у ст. 11 Закону України "Про запобігання корупції", зокрема, належить здійснення моніторингу та контролю за виконанням актів законодавства з питань етичної поведінки, запобігання та врегулювання конфлікту інтересів у діяльності осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та прирівняних до них осіб.

За змістом ч. 2 ст. 11 Закону України "Про запобігання корупції" у випадках виявлення порушення вимог цього Закону щодо етичної поведінки, запобігання та врегулювання конфлікту інтересів у діяльності осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та прирівняних до них осіб або іншого порушення цього Закону Національне агентство вносить керівнику відповідного органу, підприємства, установи, організації припис щодо усунення порушень законодавства, проведення службового розслідування, притягнення винної особи до встановленої законом відповідальності.

Суд звертає увагу, що відповідальність за порушення вимог щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів викладено у розділі ХІІІ Прикінцеві положення Закону України "Про запобігання корупції", в яких викладені зміни, зокрема, до глави 13-А Кодексу України про адміністративні правопорушення - "Адміністративні правопорушення, пов'язані з корупцією".

Так, положеннями ст.172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення (в редакції Закону України "Про запобігання корупції") передбачено, що вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів - тягнуть за собою накладення штрафу від двохсот до чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З урахуванням наведених вище норм, суд приходить до висновку, що спір щодо рішення, прийнятого в умовах реального конфлікту інтересів не може розглядатися за правилами адміністративного судочинства.

За правилами п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо, зокрема, позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Керуючись статтями 2, 19, 170, 241, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Чернівецької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення.

Згідно статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України ухвали суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду повністю або частково. Апеляційна скарга на ухвалу подається до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення (складання).

Суддя Т.М. Брезіна