Справа № 336зп-18/0440
Суддя: Єфанова Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2018-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УХВАЛА
20 вересня 2018 р.Справа №336зп-18/0440

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Єфанова О.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення адміністративного позову ОСОБА_1 до Міністерство охорони здоровя України
19 вересня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з заявою про забезпечення позову ОСОБА_1 до Міністерство охорони здоровя України, у якій заявник просить вжити заходи забезпечення позову, а саме: зупинити дію наказу Міністерства охорони здоровя України від 14.09.2018 року №1673 «Про реорганізацію Державного закладу «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України».
В обґрунтування заяви зазначено, що в підпункті третьому пункту шостого наказу голові комісії з реорганізації наказано у встановленому порядку забезпечити відповідно до вимог трудового законодавства додержання прав і законних інтересів працівників Державного закладу "Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України". Однак, яким чином будуть дотримані інтереси працівників закладу, у тому числі моє право на працю - не зазначено, що буде предметом розгляду адміністративного позову до відповідача - Міністерства охорони здоровя України про визнання протиправним і нечинним зі скасуванням наказу МОЗ України від 14.09.2018 № 1673.
Відповідно до ч. 1 ст.154 КАС України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає здійснити розгляд даної заяви без повідомлення учасників справи.
Згідно зі ст.150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Частинами 4, 5, 6 ст. 154 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову, суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.
Згідно з ч. 1 ст. 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обовязку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
Забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання судового рішення в разі задоволення позовних вимог. При цьому інститут забезпечення адміністративного позову згідно з ст.ст. 4, 150 КАС України, повинен відповідати завданню адміністративного судочинства забезпечувати захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органу місцевого самоврядування, їхніх посадових, чи службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
Проте, прийняття такого рішення доцільно та можливе лише в разі наявності достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття таких заходів може у майбутньому ускладнити виконання рішення суду чи привести до потреби докладати значні зусилля для відновлення прав позивача.
Тому, заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову суд вважає необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
За приписами п.17 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ № 2 від 06.03.2008 року, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування обставин, які б свідчили про наявність зазначених вище підстав для забезпечення позову.
Положення ст. 150 КАС України передбачають, що обов'язковою передумовою вжиття заходів для забезпечення позову, є обґрунтоване клопотання сторони в тому числі із зазначенням очевидних ознак можливості заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача.
Доводи заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову суд оцінює з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших осіб, які беруть участь у справі; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовних вимог, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у випадку невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового розгляду.
Суд, аналізуючи наведені аргументи для забезпечення позову з мотивів неможливості забезпечення фактичного виконання судового рішення або докладання значних зусиль для відновлення прав позивача в разі задоволення позову, вважає їх недостатніми для задоволення заяви про забезпечення позову.
Відповідно до п.17 а.2 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України №2 від 06 березня 2008 року Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення по адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності субєкта владних повноважень.
Так, суд зазначає, що наказ Міністерства охорони здоровя України від 14.09.2018 року №1673 «Про реорганізацію Державного закладу «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України» не містить будь-яких положень щодо можливого звільнення працівників установи, зокрема, й самого заявника.
Також, відсутні будь-які докази щодо повідомлення заявника про звільнення у звязку з реорганізацією Державного закладу «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України.
Крім того, заявником не зазначено очевидних ознак протиправності наказу Міністерства охорони здоровя України від 14.09.2018 року №1673 «Про реорганізацію Державного закладу «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України», зокрема не зазначено, які чинні нормативно-правові акти порушило Міністерство охорони здоровя України при винесенні наказу Міністерства охорони здоровя України від 14.09.2018 року №1673
На підтвердження очевидності ознак протиправності наказу Міністерства охорони здоровя України від 14.09.2018 року №1673 заявник зазначає про інші акти Міністерства охорони здоровя України в сфері примусових заходів медичного характеру.
Також, суд зазначає, що порушення своїх прав на працю заявник повязує з прийняттям наказу Міністерства охорони здоровя України від 31.08.2017 року №992, проте, як зазначив сам заявник в заяві про забезпечення позову, предметом розгляд адміністративного позову до відповідача буде наказ Міністерства охорони здоровя України від 14.09.2018 року №1673.
Отже, заявником не доведено існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам заявника до ухвалення рішення по адміністративній справі, або, що захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.
З огляду на зазначене, суд вважає, що заява ОСОБА_1 про забезпечення позову, не підлягає задоволенню з підстав її необґрунтованості та недоведеності.
Керуючись статтями 3, 150, 151, 154, 243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до Міністерство охорони здоровя України, до винесення судом рішення по справі - відмовити.
Ухвала суду набирає законної сили відповідно до ст.256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст.294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

Суддя ОСОБА_2