Справа № 815/4298/15
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2018-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

Київ

18 вересня 2018 року

справа №815/4298/15

адміністративне провадження №К/9901/9010/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Ханової Р.Ф.(суддя-доповідач),

суддів: Гончарової І.А., Олендера І.Я.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної фіскальної служби України на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2015 року у складі суддів Самойлюк Г.П., Завальнюка І.В., Єфіменка К.С. та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 17 листопада 2015 року у складі суддів Бітова А.І., Милосердного М.М., Ступакової І.Г. у справі №815/4298/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Два слона» до Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області, Державної фіскальної служби України про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії,-

У С Т А Н О В И В :

27 липня 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Два слона» (далі - Товариство, платник податків, позивач у справі) звернулося до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області (далі - податковий орган, перший відповідач у справі) та до Державної фіскальної служби України (податковий орган, другий відповідач у справі) про визнання протиправними дії відповідачів щодо відмови Товариству у прийнятті податкової звітності з податку на додану вартість за червень 2015 року з розшифровкою податкових зобов'язань та податкового кредиту у розрізі контрагентів та з реєстром виданих та отриманих податкових накладних та зобов'язання відповідачів врахувати в обліку декларацію з податку на додану вартість за червень 2015 року з розшифровкою податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів та з реєстром виданих та отриманих податкових накладних та відобразити наведені в них відомості в автоматизованих інформаційних системах, базах даних та по особовому рахунку Товариства.

21 серпня 2015 року постановою Одеського окружного адміністративного суду, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 17 листопада 2015 року, задоволений адміністративний позов Товариства, визнано протиправними дії податкових органів (першого та другого відповідачів у справі) щодо відмови Товариству у прийнятті податкової звітності з податку на додану вартість за червень 2015 року з розшифровкою податкових зобов'язань та податкового кредиту у розрізі контрагентів та з реєстром виданих та отриманих податкових накладних та зобов'язано врахувати в обліку цю декларацію, з розшифровкою та реєстром, відобразити наведені в них відомості в автоматизованих інформаційних системах, базах даних та по особовому рахунку Товариства.

07 грудня 2015 року Державною фіскальною службою України (другий відповідач у справі) подано касаційну скаргу до Вищого адміністративного суду України, в якій податковий орган не погоджується з висновком судів попередніх інстанцій, посилаючись на порушення ними норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування касаційної скарги другий відповідач посилається на невідповідність зазначених декларацією реквізитів реєстраційним даним, які експлуатуються ОДПС, а саме під час виїзду за місцезнаходженням оперативного управління податкового органу (першого відповідача у справі) Товариство не було встановлено за місцезнаходженням.

14 січня 2016 року ухвалою Вищого адміністративного суду України відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою податкового органу та витребувано справу № 815/4298/15 із Одеського окружного адміністративного суду.

23 вересня 2016 року справа №815/4298/15 надійшла на адресу Вищого адміністративного суду України.

Заперечення або відзив від податкового органу на касаційну скаргу Товариства не надходили, що не перешкоджає її розгляду по суті.

25 січня 2018 року справа №815/4298/15 разом із матеріалами касаційного провадження К/9901/9010/18 передані до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Верховний Суд, переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним вимогам закону судові рішення відповідають.

Суди першої та апеляційної інстанцій установили, що Товариство є юридичною особою включене до ЄДРПОУ за номером 13880008, перебуває на обліку податкового органу (першого відповідача у справі), 15 травня 2015 року на підставі Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" та Закону України "Про електронний цифровий підпис" між Товариством та цим податковим органом укладено договір №150520151 про визнання електронних документів, на виконання умов якого позивачем, як платником податку на додану вартість засобами електронного зв'язку направлено податкову декларацію з податку на додану вартість за червень 2015 року разом з розшифровкою податкових зобов'язань та податкового кредиту у розрізі контрагентів та реєстру виданих і отриманих податкових накладних, за результатами обробки яких позивачем отримано квитанцію №1, в якій зазначено, що вказана декларація з додатками доставлена до центрального рівня ДПС України 20 липня 2015 року в 16:51:07.

Проте, документ не прийнято, а відмову мотивовано тим, що не укладено договір про визнання електронних документів з ДПС України.

Позивач звертаючись до суду наголосив на незаконності такої відмови, оскільки договір був укладений ще 15 травня 2015 року (№150520151), його строк дії не сплинув.

28 липня 2015 року посадовими особами податкового органу (першого відповідача у справі) складено акт перевірки місцезнаходження платника податків (посадових осіб платника податків або його законних (уповноважених) представників Товариства) № 5181/15-53-22-04/1388008, яким зафіксовано відсутність Товариства з обмеженою відповідальністю "Два слона" та посадових осіб за податковою адресою: 65045, м. Одеса, вул. Заславського, 5, кв.(офіс) 8.

29 липня 2015 року першим заступником начальника Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси складено довідку про встановлення фактичного місцезнаходження (місця проживання) платника податків №896/07-110, в якій вказано, що за результатами проведення необхідних та достатніх заходів щодо встановлення фактичного місцезнаходження платника податків не встановлено фактичне місцезнаходження Товариства з обмеженою відповідальністю "Два слона" ().

Першим відповідачем у справі призупинено дію договору "Про визнання електронних документів" до встановлення обставин з метою запобігання та руйнування схеми можливого ухилення від сплати податків та на виконання пункту 2.1.6 Наказу ДФС України "Про організацію комплексного відпрацювання податкових ризиків з ПДВ" № 110 від 05 вересня 2014 року.

Вирішуючи справу суди попередніх інстанцій висновувалися на тому, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки, доводи позивача про неправомірність односторонньої відмови від виконання своїх зобов'язань згідно договору про визнання електронних документів є обґрунтованими і підтверджуються достатніми доказами та негативно обмежило і порушило права та законні інтереси позивача на подання податкової звітності в електронному вигляді.

Крім того, податкова декларація та додатки до неї не прийняті на стадії надходження до Центрального порталу приймання податкової звітності лише з однієї причини - заборона прийому звітності у зв'язку з відсутністю договору про визнання електронних документів шляхом блокування можливості подання позивачем звітності засобами телекомунікаційного зв'язку. При цьому, інших підстав для неприйняття вказаної податкової декларації відповідачами не вказано, а з матеріалів справи не вбачається.

Оцінюючи спірні правовідносини суди попередніх інстанцій здійснили системний аналіз положень пунктів 48.3, 48.4 статті 48, пунктів 49.8, 49.9, 49.15 статті 49 Податкового кодексу України, дійшли висновку, що податкова декларація, може вважатися неподаною за умови її заповнення з порушенням норм пп. 48.3 і 48.4 ст. 48 Податкового кодексу України та надсилання державною податковою інспекцією платнику податків письмової відмови у прийнятті його податкової декларації.

Як правильно встановлено судами попередніх інстанцій, що підтверджено змістом квитанцій № 1 від 20 липня 2015 року, податкова декларація Товариства з податку на додану вартість за червень 2015 року та додатки до неї не прийняті на стадії надходження до Центрального порталу приймання податкової звітності лише з однієї причини - заборона прийому звітності у зв'язку з відсутністю договору про визнання електронних документів шляхом блокування можливості подання позивачем звітності засобами телекомунікаційного зв'язку, інших підстав для неприйняття вказаної податкової декларації відповідачами не вказано.

Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про недоведеність відповідачами правомірності своїх дій, як одностороннього розірвання договору так і його не виконання. Відсутність посадових осіб юридичної особи за зареєстрованим місцезнаходженням не є перешкодою для подання податкових декларацій, інших звітних документів, обов'язковість подання яких передбачена законом, а також не є підставою неприйняття електронних документів та підставою для одностороннього розірвання договору.

Неприйнятними є доводи заявника касаційної скарги (другого відповідача у справі) про те, що відсутність за місцем реєстрації Товариства є сама по собі підставою неприйняття декларації та додатків до неї.

Не доведена другим відповідачем також зміна позивачем місця реєстрації та неповідомлення про це, не підтверджено належними доказами, з огляду на положення частини першої статті 18 Закону України "Про реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців", якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними.

Верховний Суд визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення, внаслідок чого касаційна скарга податкового органу залишається без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанції без змін.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Державної фіскальної служби України залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2015 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 17 листопада 2015 року у справі №815/4298/15 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Р.Ф.Ханова

Судді: І.А.Гончарова

І.Я.Олендер