Справа № 807/19/18
Суддя: Калинич Я. М.
Дата ухвалення: 2018-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

07 вересня 2018 року м. Ужгород№ 807/19/18

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої - судді Калинич Я.М.

при секретарі судового засідання - Попович М.М.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

представника відповідача - Кучерява В.І.

третя особа - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на боці відповідача - начальник Головного управління Національної поліції в Закарпатській області - Стефанишин Р.І., про визнання наказів протиправними та їх скасування, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

У відповідності до ч.3 ст.243 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 07 вересня 2018 року проголошено вступну та резолютивну частини Рішення. Рішення в повному обсязі складено 17 вересня 2018 року.

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1.) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області (далі - позивач, ГУ НП в Закарпатській області), третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на боці відповідача - начальник Головного управління Національної поліції в Закарпатській області - Стефанишин Р.І. (далі - тертя особа), якою просить: 1.Визнати протиправним застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в «Національній поліції України». 2. Визнати протиправним та скасувати п. 2 наказу №2088 від 06.12.2017 про застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в Національній поліції України та наказу №256 о/с від 11.12.2017 про звільнення зі служби в поліції ОСОБА_1 3. Поновити ОСОБА_1 на посаді інспектора з ювенальної превенції сектору превенції патрульної поліції Виноградівського відділення поліції Берегівського ВП ГУНП в Закарпатській області. 4. Виплатити ОСОБА_1 заробітну плату, яка належала йому на вказаній посаді з дати звільнення - 13 грудня 2017 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що наказом начальника ГУ НП в Закарпатській області від 06 грудня 2017 року № 2088 на позивача відповідно до п. 8 ст. 12 Закону України «Про дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в Національній поліції України. Наказом ГУ НП в Закарпатській області від 11 грудня 2017 року № 256 о/с позивача звільнено зі служби в поліції у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби. Вказані накази вважає протиправними, оскільки в наказі про притягнення його до дисциплінарної відповідальності не зазначено, які саме вимоги Правил поведінки та професійної етики осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України ним порушено. Крім того, на момент прийняття відповідачем оскаржених наказів вина позивача у вчиненні кримінального правопорушення не доведена у законному порядку і не встановлена обвинувальним вироком суду, як це визначено статтею 62 Конституції України.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги з підстав, що наведені у позовній заяві, просили їх задовольнити.

Позивач в судовому засіданні відмовився від дачі пояснень.

Представник позивача додатково пояснив, що обставини зазначені в оскаржуваному наказі повинні бути встановлені в кримінальному провадженні, а оскільки кримінальна справа ще знаходиться на розгляді у Виноградівському районному суді Закарпатської області - передчасно вважати, що позивачем вчинене кримінальне правопорушення.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позову в зв'язку з тим, що службовою перевіркою були встановлені факти порушення позивачем службової дисципліни та начальником ГУ НП в Закарпатській області в межах наданих йому повноважень було прийнято рішення про звільнення позивача з органів внутрішніх справ.

В судовому засіданні представник відповідача та третьої особи проти позову заперечила, посилаючись на правомірність оскаржених наказів. У зв'язку з чим, просила суд відмовити в його задоволенні з мотивів, що викладені у відзиві на позовну заяву. Додатково пояснила, що позивачу раніше було оголошено догану, яку останній не оскаржував в судовому порядку - то ж наступне стягнення - звільнення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного:

Як встановлено в судовому засіданні та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, старший лейтенант ОСОБА_1 перебував на службі в поліції на посаді інспектора з ювенальної превенції сектору превенції Виноградівського відділення поліції Берегівського відділу поліції ГУ НП в Закарпатській області.

Наказом ГУ НП в Закарпатській області «Про призначення судового розслідування» від 20 листопада 2017 року № 1964 призначено службове розслідування за фактом повідомлення про підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, зокрема ОСОБА_1 Службове розслідування проводилось у відповідності до Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом МВС України від 12.03.2013 №230.

Про результати службового розслідування складено Висновок від 04 грудня 2017 року, який затверджений начальником ГУ НП в Закарпатській області.

На підставі встановлених службовим розслідуванням фактів, наказом ГУНП в Закарпатській області від 06 грудня 2017 року за № 2088 «Про звільнення зі служби в Національній поліції окремих працівників Виноградівського ВП Берегівського ВП ГУНП» за порушення вимог ст. 1,7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, вимог ст.ст. 18, 64 Закону України «Про Національну поліцію», що призвело до скоєння ОСОБА_1 вчинку, який компрометує його, як поліцейського та дискредитує поліцію в цілому та проявилося у підписанні протоколу обшуку із внесеними завідомо неправдивими відомостями, приховуванні факту правопорушення, пов'язаного з обігом наркотичних засобів, безпідставному утриманні гр.гр. ОСОБА_5, ОСОБА_6 та неінформуванні безпосереднього керівництва про виявлене кримінальне правопорушення, інспектора з ювенальної превенції сектору превенції патрульної поліції Виноградівського відділення поліції Берегівського ВП ГУНП в Закарпатській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 відповідно до п. 8 ст. 12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України звільнено зі служби в Національній поліції України.

Наказом ГУНП в Закарпатській області від 11 грудня 2017 року № 256 о/с старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 - інспектора з ювенальної превенції сектору превенції Виноградівського відділення поліції Берегівського відділу поліції Головного управління Національної поліції Закарпатської області звільнено зі служби в поліції відповідно до ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» за п. 6 (у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) з 13 грудня 2017 року.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України від 02.07.2015 №580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон 580).

Згідно зі статтею 3 вказаного Закону у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону 580 поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Згідно зі ст. 18 Закону 580 поліцейський зобов'язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського;професійно виконувати свої службові обов'язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов'язків, наказів керівництва.

За приписами ч. 1 ст. 19 Закону 580 у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Таким чином, законодавець розрізняє окремі види юридичної відповідальності поліцейського за вчинення протиправних діянь, зокрема, у розрізі кримінально-правого та дисциплінарно-правового аспектів.

Суд зауважує, що кримінальна відповідальність поліцейського настає у випадках вчинення ним кримінального правопорушення, а порядок застосування такого виду юридичної відповідальності визначено Кримінальним процесуальним кодексом України.

Натомість, як визначено ч. 2 ст. 19 Закону 580 підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Отже, дисциплінарна та кримінальна відповідальність поліцейського є окремими видами юридичної відповідальності, порядок та підстави притягнення поліцейських до конкретного виду юридичної відповідальності здійснюється за окремими процедурами, урегульованими різними нормативно-правовими актами.

Відповідно до пункту 4 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Пунктом 9 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 23.12.2015 № 901-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що до набрання чинності Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції» поширити на поліцейських дію Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» (далі - Дисциплінарний статут).

Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України визначає сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України стосовно її дотримання, види дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

У відповідності до ст. 2 Дисциплінарного статуту дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

За приписами ст. 7 Дисциплінарного статуту службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов'язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку.

У разі виявлення порушень законодавства, зловживань чи інших правопорушень у службовій діяльності особа рядового або начальницького складу повинна вжити заходів щодо припинення цих порушень та доповісти про це безпосередньому або старшому прямому начальникові.

Порядок накладення дисциплінарних стягнень визначено ст. 14 Дисциплінарного статуту, відповідно до частини першої якої з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць.

Забороняється проводити службове розслідування особам, які є підлеглими порушника, а також особам - співучасникам проступку або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника порушника.

Порядок проведення службового розслідування встановлюється міністром внутрішніх справ України.

Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення.

Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ.

Оголошувати дисциплінарне стягнення особі начальницького складу в присутності його підлеглих заборонено.

Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу.

За кожне порушення службової дисципліни накладається лише одне дисциплінарне стягнення. У разі порушення службової дисципліни кількома особами дисциплінарне стягнення накладається на кожного окремо.

При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 18 листопада 2017 року прокуратурою Закарпатської області в рамках проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000090 позивачу вручено повідомлення про підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 28, ч. 3 ст. 371, ч. 2 ст. 365, ч. 1 ст. 396 та ч. 3 ст. 368 КК України.

За вказаним фактом наказом ГУ ГП в Закарпатській області призначено службове розслідування.

Під час службового розслідування встановлено, що 17 серпня 2018 року працівниками Закарпатського управління ДВБ НП України спільно із працівниками УСБУ в Закарпатській області та прокуратури Закарпатської області викрито протиправну діяльність поліцейських Виноградівського ВП Берегівського ВП ГУНП, які вимагали та отримали грошові кошти від громадянина за прикриття його незаконної діяльності з приводу вирощування наркотичної речовини.

У ході проведення негласних слідчо-розшукових дій у кримінальному провадженні за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 317, ч. 1 ст. 310 КК України, Закарпатським управлінням ДВБ НП України отримано інформацію, про те, що 16 серпня 2017 року окремі поліцейські Виноградівського ВП Берегівського ВП ГУНП провели обшук у приміщенні за адресою: м. Виноградів, фермерське господарство «Мускат», земельна ділянка 7, під час якого виявили наркотичну речовину. У подальшому вказані поліцейські, маючи на меті незаконне збагачення, вимагали незаконну грошову винагороду у сумі 50000 доларів США від винних осіб за не притягнення їх до кримінальної відповідальності.

17 серпня 2017 року Закарпатським управлінням ДВБ Національної поліції України відповідні матеріали скеровано до прокуратури Закарпатської області, за результатами розгляду яких відкрито кримінальне провадження №0000301 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України.

Крім того, встановлено, що 24 квітня 2017 року до слідчого управління ГУНП надійшов рапорт заступника начальника відділу ЗУ ДВБ НП України ОСОБА_7 про те, що в ході проведення оперативно-розшукових заходів задокументовано факт збуту наркотичних речовин громадянином «Х». За даним фактом СУ ГУНП відкрито кримінальне провадження №000090, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1, ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 317, ч. 1 ст. 310 КК України.

11 вересня 2017 року кримінальне провадження №0000301 було об'єднано з кримінальним провадженням №0090 та присвоєно спільний №0090.

У ході проведення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні працівниками прокуратури Закарпатської області встановлено, що 06 серпня 2017 року слідчим відділенням Виноградівського ВП розпочато кримінальне провадження № 0000722 за ч. 3 ст. 185 КК України за зверненням ОСОБА_8 про те, що в ніч з 04 серпня 2017 року на 05 серпня 2017 року двоє невідомих осіб проникли до будинку її сестри звідки викрали особисті речі, грошові кошти та золоті вироби. Під час супроводження вказаного кримінального провадження 14 серпня 2017 року до органу досудового розслідування надійшли три рапорти від начальника сектору кримінальної поліції Виноградівського ВП Берегівського ВП ГУНП в Закарпатській області майора поліції ОСОБА_9, про те, що під час проведення оперативно-розшукових заходів ним отримано інформацію, щодо скоєння даного правопорушення можуть бути причетні гр. ОСОБА_6 та ОСОБА_5 Разом із зазначеними рапортами ОСОБА_9 надав слідчому протокол допиту свідка ОСОБА_10 від 14.08.2017 року.

У той же час, під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 000090 встановлено, що гр. ОСОБА_10 у кримінальному провадженні № 0000722 від 06 серпня 2017 року в якості свідка не допитувався, протокол його допиту від 14.08.2017 року сфальсифікований, підписи у цьому документі йому не належать, з ОСОБА_9 він не знайомий. Сфальсифікованими є також рапорти ОСОБА_9 про те, що до вчинення зазначеної крадіжки можуть бути причетні гр.гр. ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які фактично є повідомленням про вчинення кримінального правопорушення вказаними особами.

Таким чином, 16 серпня 2017 року старшим слідчим слідчого відділення Виноградівського ВП Берегівського ВП ГУНП капітаном поліції ОСОБА_11 діючи у рамках кримінального провадження № 0000722 від 06.08.2017 року за фактом крадіжки з будинку гр. ОСОБА_12, спільно з начальником СКП Виноградівського ВП Берегівського ВП ГУНП майором поліції ОСОБА_9, старшим оперуповноваженим СКП цього ж відділення поліції старшим лейтенантом поліції ОСОБА_13, інспектором з ювенальної превенції сектору превенції патрульної поліції цього ж відділення поліції старшим лейтенантом поліції ОСОБА_1 та інспектором сектору реагування патрульної поліції № 2 цього є відділення поліції майором поліції ОСОБА_14 згідно ухвали слідчого судді проводився обшук у домоволодінні по АДРЕСА_1

Прокуратурою Закарпатської області у ході проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №000090 за ч. 3 ст. 368, ч. 1, ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 317, ч. 1 ст. 310, ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 365, ч. 2 ст. 383 КК України встановлено, що під час проведення вказаного обшуку поліцейськими Виноградівського відділення поліції було виявлено понад 100 сироростущих рослин коноплі та спеціальне обладнання для їх вирощування. У подальшому поліцейські стали вимагати у гр-н ОСОБА_5 та ОСОБА_6 неправомірну вимогу у розмірі 50000 доларів США, за не притягнення їх до кримінальної відповідальності.

Цього ж дня, ОСОБА_9 отримав від невстановленої слідством особи, яка є знайомим ОСОБА_5 неправомірну вигоду у розмірі 50000 доларів США за те, що поліцейські не будуть складати процесуальні документи про виявлення та вилучення наркотичних речовин, а вказані особи не будуть притягнуті до відповідальності за скоєння кримінального правопорушення, пов'язаного з обігом наркотичних речових.

У той же час, слідчий Виноградівського відділення поліції ОСОБА_11 перебуваючи на місці події, cклав завідомо неправдивий протокол обшуку від 16.08.2017 року, у якому зазначив, що ним проведено обшук житла та іншого домоволодіння за адресою: м. АДРЕСА_1 у ході якого нічого не виявлено та не вилучено.

Зазначений протокол обшуку підписала особа у якої проводився обшук - ОСОБА_5, слідчий Фущич С.В., поняті, а також учасники слідчої дії - поліцейські ОСОБА_13, ОСОБА_14 та ОСОБА_1

17 листопада 2017 року працівниками прокуратури Закарпатської області вручено повідомлення про підозру ОСОБА_1 у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 28, ч. 3 ст. 371 та ч. 1 ст. 396 КК України.

Як вбачається із матеріалів службового розслідування позивачеві було запропоновано дати письмові пояснення в рамках даного службового розслідування, однак відмовився від надання пояснень, скориставшись правом наданим ст. 63 Конституції України.

Відповідно до п. 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ від 09 листопада 2016 року № 1179 під час виконання службових обов'язків поліцейський повинен: неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов'язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами; поважати і не порушувати права та свободи людини, до яких, зокрема, відносяться права: на життя; на повагу до гідності; на свободу та особисту недоторканність; недоторканність житла; на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань; на свободу світогляду і віросповідання; володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; на мирні зібрання; на свободу пересування, вільний вибір місця проживання; інші права, які передбачені Конституцією та законами України, міжнародними договорами України; у кожному окремому випадку обирати той захід з-поміж заходів, передбачених законодавством України, застосування якого призведе до настання найменш негативних наслідків; неухильно дотримуватись антикорупційного законодавства України, обмежень, пов'язаних зі службою в Національній поліції України, визначених Законами України «Про Національну поліцію», «Про запобігання корупції» та іншими актами законодавства України; виявляти повагу до гідності кожної людини, справедливо та неупереджено ставитися до кожного, незважаючи на расову чи національну приналежність, мову, стать, вік, віросповідання, політичні чи інші переконання, майновий стан, соціальне походження чи статус, освіту, місце проживання, сексуальну орієнтацію або іншу ознаку; поводитися стримано, доброзичливо, відкрито, уважно і ввічливо, викликаючи в населення повагу до поліції і готовність співпрацювати; контролювати свою поведінку, почуття та емоції, не дозволяючи особистим симпатіям або антипатіям, неприязні, недоброму настрою або дружнім почуттям впливати на прийняття рішень та службову поведінку; мати охайний зовнішній вигляд, бути у встановленій формі одягу; дотримуватися норм ділового мовлення, не допускати використання ненормативної лексики; зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв'язку з виконанням службових обов'язків; інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Отже, законодавець висуває підвищені вимоги до поліцейського, що пов'язано з особливим статусом Національної поліції, а також спрямованістю діяльності поліції на служіння суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, підтримання публічної безпеки і порядку.

У свою чергу, недотримання поліцейським вищезазначених вимог є дисциплінарним проступком, за вчинення якого до порушника застосовуються заходи дисциплінарного стягнення.

Висновок про результати службового розслідування від 04.12.2017 року позивачем не оскаржувався.

Враховуючи встановлені службовим розслідуванням обставини, суд вважає, що вони в достатній мірі підтверджують факт вчинення позивачем дисциплінарного проступку.

У відповідності до ст. 12 Дисциплінарного статуту одним з видів дисциплінарного стягнення є звільнення з органів внутрішніх справ.

Відповідно до ст. 77 Закону 580 поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України (п. 6 ч. 1 ст. 77) та у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, або кримінального правопорушення (п. 10 ч. 1 ст. 77).

Таким чином, законодавець розмежовує випадки притягнення поліцейського до дисциплінарної та кримінальної відповідальності у якості двох самостійних підстав для звільнення зі служби.

Так, у першому випадку рішення про звільнення поліцейського зі служби в Національній поліції ухвалюється на підставі висновку службового розслідування, а у другому - на підставі обвинувального вироку суду, що набрав законної сили.

Отже, наявність судового рішення про визнання особи винною у вчиненні кримінального правопорушення не є визначальною для притягнення такої особи до дисциплінарної відповідальності, адже питання про дисциплінарну відповідальність вирішується за результатами проведення службового розслідування.

З урахуванням наведеного, суд вважає безпідставними твердження позивача про незаконність рішень щодо його звільнення у зв'язку із недоведеністю його вини у скоєнні кримінального правопорушення, оскільки позивача звільнено саме за вчинення дисциплінарного проступку.

Суд також враховує, що хоча застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням обставин у справі та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень. Відтак, відсутність дисциплінарних стягнень, попередня поведінка, рівень кваліфікації на які посилається позивач, не можуть слугувати підставою для залишення позивача на службі з огляду на встановлені в ході службового розслідування обставини вчинення позивачем істотного дисциплінарного проступку.

Крім того, в силу вимог ст.18 Дисциплінарного статуту ОВС України, дисциплінарне стягнення виконується негайно, але не пізніше місяця з дня його накладення, не враховуючи періоду перебування особи рядового або начальницького складу у відпустці, відрядженні або її тимчасової непрацездатності. Після закінчення цього строку дисциплінарне стягнення не виконується. Такі дисциплінарні стягнення, як звільнення з посади та звільнення з органів внутрішніх справ, накладені на осіб рядового і начальницького складу, які тимчасово непрацездатні або перебувають у відпустці, відрядженні, виконуються після їх прибуття до місця проходження служби.

Судом також встановлено, що на час проведення службового розслідування ОСОБА_1 мав діюче дисциплінарне стягнення «догана» оголошене наказом ГУНП від 25.09.2017 року №1623 (а.с.81). Таке не оскаржувалось в судовому порядку та не скасоване.

З урахуванням вищенаведеного, суд приходить висновку про правомірність притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції у зв'язку з вчиненням ним дисциплінарного проступку, який компрометує його як поліцейського та дискредитує поліцію в цілому.

Щодо посилань представника позивача на подану Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 08.05.2018 року №876/2249/18, спір в якій вважає ідентичним, та переконаний, що така постанова повинна бути взята до уваги, суд зазначає, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.5 ст.242 КАС України).

Разом з тим у справі, практику якої просить взяти за основу представник позивача, існували інші обставини, яких у даній справі немає, що також ствердила в судовому засіданні представник відповідача, а тому застосовувати таку не доцільно.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що у справі №876/2249/18 позивача було звільнено виключно за обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 368 КК, відомостей про вчинення позивачем дисциплінарного проступку, який би міг бути підставою для притягнення його до дисциплінарної відповідальності у Висновку за результатами службового розслідування не зазначено.

Водночас, суд зазначає, що у даній адміністративній справі позивача - ОСОБА_1, було звільнено відповідно до п.8 ст.12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, зокрема за грубе порушення вимог ст.ст. 1, 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, вимог ст.ст. 18, 64 Закону України «Про національну поліцію», а саме: за підписання протоколу обшуку із внесеними завідомо неправдивими відомостями, прихованні факту правопорушення, пов'язаного з обігом наркотичних засобів, безпідставному утриманні гр.гр. ОСОБА_5, ОСОБА_6 та неінформуванні безпосереднього керівництва про виявлене кримінальне правопорушення.

Згідно з ч.5 ст.78 КАС України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участь у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Частиною 7 ст.78 КАС України зазначено, що правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов'язковою для суду.

Якщо суд дійде висновку про те, що обставини у справі, що розглядається, є інакшими, ніж установлені під час розгляду іншої адміністративної, цивільної чи господарської справи, то справу належить вирішити відповідно до тих обставин, які встановлені безпосередньо судом, який розглядає справу.

Таким чином, адміністративний суд під час розгляду конкретної справи на підставі встановлених ним обставин (у тому числі з урахуванням преюдиційних обставин) повинен самостійно кваліфікувати поведінку особи і дійти власних висновків щодо правомірності такої поведінки з відповідним застосуванням необхідних матеріально-правових норм.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 15 вересня 2016 року у справі № К/800/37663/15.

За таких умов суд вважає, що встановлені постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 08.05.2018 року №876/2249/18 обставини є відмінними від обставин, які досліджені в цій справі, а відтак не мають преюдиційного значення.

У відповідності до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 КАС України.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України: в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. ГУ НП в Закарпатській області доведено, що при звільненні позивача зі служби в поліції відповідачем було враховано тяжкість вчиненого проступку, обставини, за яких його вчинено, шкоду заподіяну авторитету поліції, а також встановлено несумісність подальшого проходження позивачем служби в поліції, у зв'язку із чим, застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з органів поліції є законним та обґрунтованим, а оскаржені накази прийняті відповідачем у межах власних повноважень. У зв'язку з цим підстави для скасування оскаржених наказів відсутні, а позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 5, 19, 77, 243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_1) до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області (Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Ф.Ракоці, буд. 13, ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на боці відповідача - начальник Головного управління Національної поліції в Закарпатській області - Стефанишин Р.І. (Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Ф.Ракоці, 13), про визнання наказів протиправними та їх скасування, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити.

2. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (з урахуванням особливостей, що встановлені пп. 15.5 п. 15 Розділу VII КАС України).

СуддяЯ.М. Калинич