Справа № 826/9983/17
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2018-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

19 вересня 2018 року № 826/9983/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Келеберди В.І., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Золотий світанок (Агро)»

до Державної фіскальної служби України,

про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії

За участю представників:

позивача - Онисько М.М.,

відповідача - Богдановська Т.В.,

ВСТАНОВИВ:

Обставини справи.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Золотий світанок (Агро)»звернулося до суду з позовом Державної фіскальної служби України тапросить суд:

визнати протиправноюбездіяльність Державної фіскальної служби України,

зобов'язати Державну фіскальну службу України включити в Тимчасовий реєстр заяв про повернення суми бюджетного відшкодування суми податку на додану вартість у розмірі 2 585 384 гривні, які станом на 01 січня 2017 року не відшкодовані з бюджету на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Золотий світанок (Агро)»,

судові витрати покласти на відповідача.

Ухвалою суду від 17 серпня 2017 року відкрито провадження в адміністративній справі № 826/5713/17, яку призначено до розгляду у судовому засіданні на 25жовтня 2017 року.

У зв'язку з перебуванням судді у відпустці, розгляд справи відкладено на 28 лютого 2018 року.

Разом з тим, 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII, яким внесено зміни до Кодексу адміністративного судочинства України, виклавши його в новій редакції.

Відповідно до підпункту 10 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України в новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Таким чином, з дня набрання чинності нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України, тобто з 15 грудня 2017 року, адміністративне судочинство здійснюється за правилами цієї редакції Кодексу.

Згідно зі статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України.

У зв'язку зі зміною графіків слухань, розгляд справи відкладавсяна 13 березня 2018 року та на 19 квітня 2018 року.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі, обґрунтовуючи тим, що судовими рішеннями підтверджено правомірність визначення позивачем суми бюджетного відшкодування задекларованої в декларації з ПДВ за травень 2011 року у розмірі 2 585 384,00 гривень. Однак, вказана сума бюджетного відшкодування платником податку так і не була відшкодована з бюджету. При цьому, така сума має міститися у тимчасовому реєстрі заяв, про повернення суми бюджетного відшкодування запровадженого з 01 січня 2017 року. Однак відповідачем вказаних дій вчинено не було, чим допущено протиправну бездіяльність.

Відповідач проти позову заперечив, з підстав, викладених у письмових запереченнях, які долучено до матеріалів справи та з яких вбачається, що на сьогодні чинним законодавством не передбачено механізму відшкодування сум ПДВ. Включених до тимчасового реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, та структури такого реєстру. Однак Державна фіскальна служба України та Міністерство фінансів України спільно працюють на внесенням змін до нормативно-правових актів з метою узгодження єдиного механізму відшкодування ПДВ за заявами, які були внесені до тимчасового реєстру зав про повернення суми бюджетного відшкодування відповідно до пункту 56 підрозділу 2 розділу ЧЧ «Перехідні положення» Податкового кодексу України.

Судом ухвалено (протокольно) про початок розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог виходячи з наступного.

Обставини встановлені судом.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Золотий світанок (Агро)» є платником податку на додану вартість та перебуває на загальній системі оподаткування.

В період проведення господарської діяльності, Державною податковою інспекцією у Печерському районі міста Києва було здійснено податковий контроль шляхом проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Золотий Світанок (Агро)» з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за травень 2011 року у розмірі 2 585 384,00 гривень заявленої на розрахунковий рахунок відповідно до затвердженого плану перевірки.

За результатами проведеної перевірки контролюючим органом складено 12 серпня 2011 року Акт № 129/07-03/34794361 з якого вбачається, що товариством порушено вимоги пункту 198.3 статті 198, пунктів 200.1, 200.4 статті 200 Податкового кодексу України, в результаті чого платником податку завищено суму бюджетного відшкодування ПДВ за травень 2011 року на суму 2 585 384,00 гривень.

На підставі висновків Акту перевірки контролюючим органом 30 серпня 2011 року винесено податкове повідомлення-рішення № із зазначенням суми завищення бюджетного відшкодування за травень 2011 року у розмірі 2 585 384,00 гривень та штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 1,00 гривень.

Разом з тим, постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 лютого 2012 року у справі № 2а-19328/11/2670 позов ТОВ «Золотий світанок (Агро)» до Державної податкової інспекції у Печерському районі міста Києва про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Печерському районі міста Києва від 30 серпня 2011 року № .

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 13 червня 2012 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16 січня 2014 року постанову суду першої інстанції залишено без змін.

Таким чином, суди дійшли висновку про правомірність визначення ТОВ «Золотий світанок (Агро)» суми бюджетного відшкодування задекларованої в декларації з ПДВ за травень 2011 року у розмірі 2 585 384,00 гривень.

З дня набрання зазначеним судовим рішенням законної сили, сума бюджетного відшкодування податку на додану вартість у розмірі 2 585 384,00 гривень платнику податку так і не була повернута.

З урахуванням того факту, що станом на 01 січня 2017 року суми податку на додану вартість у розмірі 2 585 384,00 гривень платнику податку та к і не була відшкодована з бюджету, тому така сума має міститися у тимчасовому реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, який запроваджено з 01 січня 2017 року.

Натомість зазначена сума податку не знайшла свого відображення і у тимчасовому реєстрі заяв, поданих до 01 лютого 2016 року.

З урахуванням вказаних обставин, позивач звернувся 19 червня 2017 року до відповідача із зверненням № 23 щодо виконання судових рішень у справі № 2а-19328/11/2670 та відображення в тимчасовому реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування ПДВ інформації за декларацією травня 2011 року у сумі 2 585 384,00 гривень.

Листом від 20 липня 2017 року № 15688/6/99-99-12-03-02-15 відповідачем надано роз'яснення законодавства щодо порядку отримання відшкодування податку на додану вартість, а саме повідомлено, що чинним законодавством не передбачено механізму відшкодування сум ПДВ, включених до тимчасового реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, та структури такого реєстру.

Прохання позивача про включення ТОВ «Золотий світанок (Агро)» до Тимчасового реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість залишено без відповіді.

Позивач не погоджуючись з діями відповідача просить визнати їх протиправними, та з урахуванням того факту що кошти тривалий час не повертаються, просить зобов'язати відповідача вчинити дії, шляхом включення в тимчасовий реєстр заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, суми податку на додану вартість у розмірі 2 585 384,00 гривень.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні засади утворення та організації діяльності органів виконавчої влади врегульовано Законом України «Про центральні органи виконавчої влади».

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну фіскальну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 травня 2014 року № 236, Державна фіскальна служба України (ДФС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового, митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску.

Законодавчим актом, який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів є Податковий кодекс України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі - ПК України).

Відповідно до підпункту 14.1.18 пункту 14.1 статті 14 ПК України бюджетне відшкодування - це відшкодування від'ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника, у тому числі автоматичне бюджетне відшкодування у порядку та за критеріями, визначеними у розділі Vцього Кодексу.

З 01 січня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні» від 21 грудня 2016 року № 1797-VІІІ, яким внесено зміни до Кодексу, зокрема в частині бюджетного відшкодування податку на додану вартість та запроваджено:

Єдиний реєстр зав про повернення суми бюджетного відшкодування на підставі реєстрів заяв про повернення суми бюджетного відшкодування платником податку, які відповідають та які не відповідають критеріям, визначеним пунктом 200.19 статті 200 ПК України (у редакції, що діяла до 01 січня 2017 року);

Тимчасовий реєстр заяв, поданих до 01 лютого 2016 року, за якими станом на 01 січня 2017 року суми податку на додану вартість не відшкодовано з бюджету у порядку, визначеному статтею 200 ПК України.

Відповідно до пункту 56 підрозділу 2 розділу ХХ ПК України, до 1 лютого 2017 року центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, формує у хронологічному порядку надходження заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість Тимчасовий реєстр заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, поданих до 1 лютого 2016 року, за якими станом на 1 січня 2017 року суми податку на додану вартість не відшкодовані з бюджету.

Формування, ведення та офіційне публікування Тимчасового реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, зазначеного у цьому пункті, здійснюються у порядку, визначеному статтею 200 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 200.7 статті 200 ПК України, платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.

Згідно з пунктом 200.7.2. статті 200 ПК України, заяви про повернення сум бюджетного відшкодування автоматично вносяться до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування протягом операційного дня їх отримання у хронологічному порядку їх надходження.

Відповідно до пункту 200.7.3. статті 200 ПК України, дані Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, передбачені підпунктом 200.7.1 цього пункту, крім підпункту 5 підпункту 200.7.1 цього пункту щодо реквізитів поточного рахунка платника податку для перерахування бюджетного відшкодування, не є інформацією з обмеженим доступом та підлягають щоденному, крім вихідних, святкових та неробочих днів, оприлюдненню на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики.

В свою чергу орган Державного казначейства України відповідно до підпункту 200.18.1 пункту 200.18 статті 200 ПК України надає платнику податку суму автоматичного бюджетного відшкодування шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку протягом трьох операційних днів після отримання висновку органу державної податкової служби.

Відповідно до пункту 21.1. статті 21 ПК України, посадові особи контролюючих органів зобов'язані, посадові та службові особи контролюючих органів зобов'язані:

дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами;

забезпечувати сумлінне виконання покладених на контролюючі органи функцій;

забезпечувати ефективну роботу та виконання завдань контролюючих органів відповідно до їх повноважень;

не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій;

коректно та уважно ставитися до платників податків, їх представників та інших учасників відносин, що виникають під час реалізації норм цього Кодексу та інших законів, не принижувати їх честі та гідності;

не допускати розголошення інформації з обмеженим доступом, що одержується, використовується, зберігається під час реалізації функцій, покладених на контролюючі органи;

надавати органам державної влади та органам місцевого самоврядування на їх письмовий запит відкриту податкову інформацію в порядку, встановленому законом;

оприлюднювати на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, перелік уповноважених осіб контролюючого органу та переданих таким особам функцій у випадках, передбачених цим Кодексом;

використовувати дані та інформацію, отримані через електронний кабінет, необхідні для виконання покладених на них функцій з адміністрування податків, зборів, митних платежів та реалізації податкової і митної політики в межах наданих їм повноважень;

вносити до інформаційних баз даних інформацію з документів, отриманих від платників податків у паперовій формі, а також інформацію про взаємодію з платниками податків, отриману в іншій формі.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем не забезпечено виконання обов'язку щодо включення до тимчасового реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування суми податку на додану вартість у розмірі 2 585 384,00 гривень, яку станом на 01 січня 2917 року не відшкодовано з бюджету на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Золотий світанок (Агро)» відповідно до судових рішень.

У розумінні Кодексу адміністративного судочинства України бездіяльність суб'єкта владних повноважень - це пасивна поведінка суб'єкта владних повноважень, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод, інтересів фізичної чи юридичної особи. Для визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною, особа, яка вважає, що її право порушене, повинна довести існування причинного зв'язку між такою протиправною бездіяльністю та її порушеним правом. Поряд з цим, бездіяльність суб'єкта владних повноважень може бути визнана протиправною адміністративним судом лише в тому випадку, якщо відповідач ухиляється від вчинення дій, які входять до кола його повноважень та за умови наявності правових підстав для вчинення таких дій. Таким чином, бездіяльність це завжди пасивна поведінка, тобто відсутність з боку суб'єкта владних повноважень будь-яких дій.

Таким чином, Державною фіскальною службою України порушено встановлений Податковим кодексом України обов'язок щодо внесення в Тимчасовий реєстр заяв про повернення суми бюджетного відшкодування суми податку на додану вартість згідно заяви поданої позивачем стосовно бюджетного відшкодування суми податку на додану вартість в розмірі 2 585 384,00 гривень.

Вказані обставини обґрунтовано та пояснено відповідачем шляхом відсутності механізму відшкодування сум ПДВ, включених до тимчасового реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, та структури такого реєстру.

Відповідачем зауважено, що враховуючи необхідність врегулювання цього питання Державна фіскальна служба України та Міністерство фінансові України спільно працюють над внесенням змін до нормативно-правових актів з метою узгодження єдиного механізму відшкодування ПДВ за заявами, які були внесені до тимчасового реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування відповідно до пункту 56 підрозділу 2 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України.

Однак, суд не приймає до уваги зазначені обґрунтування відповідача, оскільки відсутність такого механізму не може бути перешкодою для реалізації громадянами, фізичними та юридичними особами своїх прав, свобод чи інтересів.

З огляду на встановлені обставини справи та враховуючи наявні матеріали, суд приходить до висновку про те, що відповідач діяв поза межами наданої йому чинним законодавством компетенції, що суперечить вимогам частини другої статті 19 Конституції України та ПК України що є підставою для задоволення позовних в частині визнання протиправною бездіяльності Державної фіскальної служби України.

Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об'єднаного Королівства» (Chahal v. The United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Тобто, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов'язань. Крім того, суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов'язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02)).

Отже, «ефективний засіб правого захисту» у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Відповідно до частини другої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, можу здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Серед повноважень суду відповідно до пункту 4 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено також, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити дії.

Зважаючи на встановлені в ході розгляду справи обставини протиправності бездіяльності відповідача, з урахуванням заявлених позовних вимог, суд, керуючись наведеними вище процесуальними нормами, вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги шляхом зобов'язання відповідача включити до Тимчасового реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування стосовно бюджетного відшкодування суми податку на додану вартість в розмірі 2 585 384 гривні, яку станом на 01 січня 2017 року не відшкодовано з бюджету на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Золотий світанок (Агро)», оскільки це є єдиним за своєю суттю способом відновлення порушених прав позивача, ефективним механізмом захисту таких прав, що відповідатиме принципу ідеї верховенства права.

Згідно з частиною першою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 72 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини перша та друга статті 76 КАС України).

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Суд не може витребувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

За таких обставин, суд дійшов висновку про обґрунтованість адміністративного позову, що є підставою для задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на задоволення позовних вимог та згідно з вимогами статті 139 КАС України судові витрати позивача у сумі 38 780,76 гривень, сплачені згідно з платіжним дорученням від 08 серпня 2017 року № 835, підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Державної фіскальної служби України.

Керуючись статтями 72-73, 76-77, 139, 143, 243-246, 255, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва -

В И Р І Ш И В:

Задовольнити адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Золотий світанок (Агро)» (01042, місто Київ, вулиця Ковпака, будинок 8, ) до Державної фіскальної служби України (04053, місто Київ, Львівська площа, будинок 8, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії.

Визнати протиправною бездіяльність Державної фіскальної служби України (04053, місто Київ, Львівська площа, будинок 8, ) щодо невнесення заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Золотий світанок (Агро)» (01042, місто Київ, вулиця Ковпака, будинок 8, до Тимчасового реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування стосовно бюджетного відшкодування суми податку на додану вартість в розмірі 2 585 384 гривні.

Зобов'язати Державну фіскальну службу України (04053, місто Київ, Львівська площа, будинок 8, ) внести заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Золотий світанок (Агро)» (01042, місто Київ, вулиця Ковпака, будинок 8, )до Тимчасового реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування стосовно бюджетного відшкодування суми податку на додану вартість в розмірі 2 585 384 гривні.

Присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Золотий світанок (Агро)» (01042, місто Київ, вулиця Ковпака, будинок 8, )за рахунок бюджетних асигнувань Державної фіскальної служби України (04053, місто Київ, Львівська площа, будинок 8, ) сплачений позивачем судовий збір у розмірі 38 780,76 (тридцять вісім тисяч сімсот вісімдесят гривень 76 копійок).

Відповідно до частини першої статті 293 КАС України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 255 КАС України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Підпунктом 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.І. Келеберда