Справа № 0940/1362/18
Суддя: Скільський І.І.
Дата ухвалення: 2018-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" вересня 2018 р. справа № 0940/1362/18

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Скільського І.І., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Надвірнянського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі, також - позивач) звернулася в суд із позовною заявою до Надвірнянського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (надалі, також - відповідач) про визнання протиправними дій щодо відмови провести перерахунок пенсії з 05.01.2018 року із врахуванням заробітної плати (доходу), за період з 01.01.1994 по 31.12.1998 та з 01.07.2000 по 28.02.2001 року без обмеження заробітку у 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання зазначених сум та максимальним розміром заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне соціальне страхування та зобов'язання провести перерахунок і виплату пенсії з 05.01.2018 року з врахуванням заробітної плати (доходу) за період з 01.01.1994 по 31.12.1998 та з 01.07.2000 по 28.02.2001 року, без обмеження заробітку у 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання зазначених сум та максимальним розміром заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне соціальне страхування.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач отримує пенсію та перебуває на обліку в Надвірнянському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Івано-Франківської області. При призначенні пенсії відповідачем застосовано обмеження коефіцієнту заробітної плати 5,6. 31.05.2018 ОСОБА_1 звернулася до відповідача із заявою про надання їй інформації щодо причин застосування обмеження заробітної плати коефіцієнтом 5,6. У відповідь на заяву ОСОБА_1 відповідач у листі № 213/С-15 від 05.06.2018 зазначив, що при призначенні пенсії ОСОБА_1 застосовано коефіцієнт обмеження заробітної плати 5,6 відповідно до п.2 ст.41 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а пенсія ОСОБА_1 призначена та виплачується згідно чинного законодавства. Позивач вважає такі дії відповідача протиправними та звернувся за захистом своїх прав до суду, оскільки під час отримання ним зарплати будь-яких обмежень не існувало та з усього розміру заробітної плати сплачувалися соціальні внески до УПФУ.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) (а.с.1-3).

Відповідач скористався правом подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 05.09.2018. Просив суд в задоволенні позову відмовити, з урахуванням тієї обставини, з 01.07.1998 року , з моменту введення в дію Постанови КМУ №1064 «Про встановлення максимальної величини фактичних витрат суб`єктів господарювання на оплату праці працівників, суми оподатковуваного доходу, з яких справляються збори (внески) до соціальних фондів», обмеження коефіцієнтів заробітної плати 5,6 відсутнє, а до 01.07.1998 року діє ч.2 ст.41 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Вказав, що в період з 01.07.2000 року по 28.02.2001 року відсутнє будь-яке обмеження коефіцієнтів 5,6 заробітної плати, оскільки з 01.07.1998 року запроваджено максимальні розміри заробітної плати, з якої сплачувались страхові внески, а після набрання чинності Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» сплачується єдиний страховий внесок.

Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 263 КАС України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та відзив на позов, встановив таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку у Надвірнянському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Івано-Франківської області.

Згідно поданої ОСОБА_1 заяви та архівної довідки, виданої архівним відділом Надвірнянської РДА від 25.06.2007 №С-14 за період з 01.01.1992 року по 31.12.1996 рік, архівної довідки, виданої архівним відділом Надвірнянської РДА від 29.12.2009 №С-3783/01-22 за період з 01.01.1997 року по 31.12.1998 рік, індивідуальної відомості про застраховану особу ОСОБА_1 за період з 01.01.2000 року по 31.12.2000 року за даними персоніфікованого обліку, індивідуальної відомості про застраховану особу ОСОБА_1 за період роботи з 01.01.2001 року по 28.02.2001 рік заданими персоніфікованого обліку проведено перерахунок пенсії.

31.05.2018 ОСОБА_1 звернулася з письмовою заявою до Надвірнянського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області про надання інформації про зарахування заробітної плати без обмежень коефіцієнтом 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання зазначених сум та з обмеженням максимального розміру заробітної плати (доходу) для призначення пенсії.

Відповідач листом від 05.06.2018 за №213/С-15 повідомив позивача, що відповідно до пункту 2 статті 41 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» виплати (доходи), що враховуються в заробітну плату (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум , на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування, а за періоди до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися зазначені внески (збір), у межах сум, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, включалися до заробітної плати, з якої обчислювалася пенсія відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», і не перевищують 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання зазначених сум. Отже, підстав для врахування заробітної плати без обмеження коефіцієнта 5,6 за період з 01.01.1994 року по 31.12.1998 року та з 01.07.2000 року по 28.02.2001 року не має (а.с.12).

Вважаючи таку відмову протиправною, позивач звернувся до суду з метою захисту свого порушеного права.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 46 Конституції України передбачено, що громадяни України мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості та інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV від 09.07.2003 пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім'ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, цього Закону, закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов'язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Згідно із ч.1 ст.5 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 цей Закон регулює відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Таким чином, на позивача розповсюджується дія норм Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 щодо порядку призначення та перерахунку пенсії.

Відповідно до п.2 ст.41 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" №1058 від 09.07.2003 до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховуються суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, а за періоди до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися зазначені внески (збір), - у межах сум, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, включалися до заробітної плати, з якої обчислювалася пенсія відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення, і не перевищують 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання зазначених сум.

Для осіб, які у період до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, отримували заробітну плату (дохід) за результатами роботи, термін виконання якої перевищував календарний місяць, до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховуються суми виплат (доходу), які відповідно до законодавства, що діяло раніше, включалися і до заробітної плати, з якої обчислювалася пенсія відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», і не перевищують 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні, у розрахунку на кожний місяць виконання роботи. Перелік таких осіб, а також порядок визначення для них заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії встановлюється Кабінетом Міністрів України.

В ч.1 ст.66 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788 від 05.11.1991 передбачено, що до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Обмеження максимальної величини фактичних витрат суб'єктів господарювання на оплату праці працівників, суми оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу на місяць у розрахунку на кожного працюючого, з яких відповідно до законів України справляються збори (внески) до Фонду соціального страхування, державного фонду сприяння зайнятості населення, Пенсійного фонду було передбачено Указом Президента України № 506/98 від 25.05.1998р. Про обмеження максимальної величини фактичних витрат суб'єктів господарювання на оплату праці працівників, суми оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу, з яких справляються збори (внески) до соціальних фондів, яким установлено, що максимальна величина фактичних витрат суб'єктів господарювання на оплату праці працівників, суми оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу, з яких відповідно до законів України справляються збори (внески) до Фонду соціального страхування України, Державного фонду сприяння зайнятості населення, Пенсійного фонду України та Фонду для здійснення заходів щодо ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та соціального захисту населення, для цілі визначення розміру цих зборів (внесків), встановлюється Кабінетом Міністрів України і переглядається в міру зростання середнього рівня заробітної плати (доходів) працівників, зайнятих в галузях економіки.

Так, пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 13.07.1998 №1064 Про встановлення максимальної величини фактичних витрат суб'єктів господарювання на оплату праці працівників, суми оподаткованого доходу, з яких сплачуються збори (внески) до соціальних фондів (була чинна до 07.03.2001 року) було встановлено максимальну величину фактичних витрат суб'єктів господарювання на оплату праці працівників, суми оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу у розмірі 1000 гривень на місяць у розрахунку на одного працюючого, з яких відповідно до законів України справляються збори (внески) до Фонду соціального страхування, державного фонду сприяння зайнятості населення, Пенсійного фонду і Фонду для здійснення заходів щодо ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та соціального захисту населення.

З прийняттям постанови Кабінету Міністрів України Про максимальну величину фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничну суму заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески до соціальних фондів № 225 від 07.03.2001 постанова КМУ №1064 втратила чинність.

Новою постановою КМУ №225 установлено максимальну величину фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничну суму заробітної плати (доходу), з яких відповідно до законів України справляються страхові внески до Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування на випадок безробіття, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, в розмірі 2660 гривень на місяць у розрахунку на кожну фізичну особу - платника внесків (п.1 постанови).

Відповідно до п.2 постанови КМУ №225 обчислення суми страхових внесків, у тому числі на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, та їх сплата здійснюється щомісяця згідно з додатками 1 і 2.

Таким чином, якщо заробітна плата перевищує максимальну величину, з якої нараховується збір, для розрахунку індивідуального коефіцієнта заробітку та обчислення пенсії враховуються наступні суми: до 01.07.1998р. - 5,6 середньої заробітної плати, після 01.07.1998р. - 1000 грн., після 07.03.2001р. 2660 грн. тощо.

Також зміни, які були внесені до п.2 ст.41 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (пункт був доповнений абзацом другим, яким передбачено, що для осіб, які у період до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, отримували заробітну плату (дохід) за результатами роботи, термін виконання якої перевищував календарний місяць, до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховуються суми виплат (доходу), які відповідно до законодавства, що діяло раніше, включалися і до заробітної плати, з якої обчислювалася пенсія відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення" , і не перевищують 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні, у розрахунку на кожний місяць виконання роботи. Перелік таких осіб, а також порядок визначення для них заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії встановлюється Кабінетом Міністрів України, відповідно до Закону України № 2343-IV від 13.01.2005р. стосуються осіб, які отримували заробітну плату (дохід) за результатами роботи, термін виконання якої перевищував календарний місяць. Тобто, її дія на розглядуваний випадок не поширюється.

Таким чином, при розрахунку розміру пенсії позивачу Надвірнянським об`єднаним управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області з урахуванням положень п.2 ст.41 Закону №1058 правомірно застосовано коефіцієнт обмеження заробітної плати 5,6 за період з 01.01.1994 року по 31.12.1998 року.

Суд погоджується з доводами відповідача про те, що в період з 01.07.2000 року по 28.02.2001 року відсутнє будь-яке обмеження коефіцієнтів 5,6 заробітної плати, оскільки з 01.07.1998 року запроваджено максимальні розміри заробітної плати, з якої сплачувались страхові внески, а після набрання чинності Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» сплачується єдиний страховий внесок.

Враховуючи вищенаведені положення законодавства, оцінюючи в сукупності обставини справи, суд дійшов висновку про те, що дана позовна вимога є безпідставною та необґрунтованою, через що задоволенню не підлягає.

Згідно частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до частини першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги є необґрунтованими та безпідставними, а тому у задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Львівського апеляційного адміністративного суду або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

Позивач:

ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), АДРЕСА_1

Відповідач:

Надвірнянське об`єднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області (), майдан Шевченка, 3, м.Надвірна, Івано-Франківська область, 78405.

Суддя /підпис/ Скільський І.І.