Справа № 539/651/17
Суддя: Анцупова Т.О.
Дата ухвалення: 2018-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

12 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 539/651/17

адміністративне провадження № К/9901/17742/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Анцупової Т. О.,

суддів - Берназюка Я. О., Кравчука В. М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в касаційній інстанції адміністративну справу № 539/651/17

за позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії;

за касаційною скаргою Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради на постанову Лубенського міськрайонного суду Полтавської області (суддя Жага Е. Г.) від 13 червня 2017 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду (у складі колегії суддів: Тацій Л. В., Подобайло З. Г., Григорова Ю. В.) від 24 жовтня 2017 року, встановив:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. У березні 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Управління праці і соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради, в якому просила:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у виплаті щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, ОСОБА_2 на підставі відсутності громадянства України;

- зобов'язати відповідача призначити та виплатити щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, ОСОБА_2 з 22 січня по 13 вересня 2016 року у розмірі 10284,34 грн.

2. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначала, що є громадянкою Грузії, 27 липня 2012 року отримала посвідку на постійне проживання, видану Микитівським РВ Горлівського МУ ГУМВС України на підставі Закону України «Про імміграцію» безстроково; у 2014 році отримала статус внутрішньо переміщеної особи. Відмову відповідача у призначенні та виплаті їй щомісячної адресної допомоги з підстав відсутності громадянства України вважає протиправною та такою, що порушує її право та право її дитини на соціальний захист.

3. Постановою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 13 червня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 24 жовтня 2017 року, позов ОСОБА_2 задоволено частково:

- визнано неправомірними дії Управління праці і соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради про відмову в призначенні ОСОБА_2 щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг;

- зобов'язано відповідача призначити та виплатити ОСОБА_2 щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг згідно порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 505 за період з 22 січня 2016 року по 13 вересня 2016 року включно;

- в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

4. Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради звернулося до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на невірне застосування норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити повністю.

5. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 14 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.

6. ОСОБА_2 у запереченнях на касаційну скаргу, які надійшли до Вищого адміністративного суду України 16 листопада 2017 року, просить залишити касаційну скаргу без задоволення, постанову Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 13 червня 2017 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 24 жовтня 2017 року - без змін.

7. Справа до розгляду Вищим адміністративним судом України не призначалась.

8. 15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд та набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року.

Відповідно до п. 1 Розділу VII «Перехідні положення» зазначеного закону зміни до Кодексу адміністративного судочинства України вводяться в дію з урахуванням певних особливостей. Зокрема, у пп. 4 передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчився до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

9. 07 лютого 2018 року касаційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради на постанову Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 13 червня 2017 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 24 жовтня 2017 року у справі № 539/651/17 передано для розгляду до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.

10. Ухвалою Верховного Суду від 07 вересня 2018 року справу прийнято до провадження та призначено її касаційний розгляд в порядку письмового провадження.

IІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

11. Судами попередніх інстанцій установлено, що позивач - ОСОБА_2, 1994 року народження є громадянкою Грузії, яка на підставі посвідки на постійне місце проживання, виданої СГІРФО Микитівського РВ Горлівського МУ ГУМВС України в Донецькій області від 27 липня 2012 року зареєстрована та проживала в АДРЕСА_1 з 09 квітня 2013 року, що підтверджується копією посвідки серії НОМЕР_2.

12. У липні 2014 року, у зв'язку з проведенням на території Донецької області антитерористичної операції, позивач переїхала до м. Лубни Полтавської області, де проживає за адресою: АДРЕСА_2, що підтверджується актом вуличного комітету від 05 лютого 2017 року.

13. 25 грудня 2014 року Управлінням праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради позивача взято на облік як тимчасово переміщену особу та на виконання приписів Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» видано відповідну Довідку № НОМЕР_1 від 25 грудня 2014 року.

14. На підставі № НОМЕР_1 від 25 грудня 2014 року ОСОБА_2 призначалася адресна допомога для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг з 25 грудня 2014 року по 24 лютого 2015 року у розмірі 442 грн., з 25 лютого 2015 року по 24 квітня 2015 року в сумі 221 грн.

15. Пізніше виплата ОСОБА_2 була припинена на підставі п. 7 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року №505.

16. ІНФОРМАЦІЯ_1 у позивача народилася дочка ОСОБА_4.

17. Листом від 06 травня 2016 року № Н-582/2 УПСЗН виконкому Лубенської міської ради, надісланим (як зазначено у листі) на звернення ОСОБА_2 про призначення допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, позивача повідомлено, що відповідно до ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщеною особою є лише громадянин України, який постійно проживає в Україні, тобто, фактично позивачу відмовлено у призначенні вказаної допомоги.

18. Позивач стверджує, що у січні 2016 року вона зверталась до відповідача з метою подання заяви щодо призначення та виплати їй грошової допомоги, але УПСЗН виконавчого комітету Лубенської міської ради відмовилося приймати від неї таку заяву. У зв'язку з чим позивач звернулася з листом до Президента України від 21 січня 2016 року, що підтверджується відповіддю Департаменту соціального захисту населення Полтавської облдержадміністрації від 06 травня 2016 року №Н-582/02.

19. 14 вересня 2016 року ОСОБА_2 подала заяву до УПСЗН виконавчого комітету Лубенської міської ради про призначення грошової допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам та відповідно до цієї заяви було призначено виплату на її дитину з 14 вересня 2016 року по 13 березня 2017 року у розмірі 1326 грн.

20. Вважаючи вказані дії відповідача протиправними, позивач звернулася до суду з адміністративним позовом.

IІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

21. Оцінюючи доводи сторін, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, виходив із того, що позивач має право на отримання вказаної вище щомісячної адресної допомоги з 22 січня 2016 року по 13 вересня 2016 року.

22. Надаючи правову оцінку фактичним обставинам справи, суди попередніх інстанцій виходили з наступного законодавчого регулювання спірних правовідносин.

22.1. Відповідно до п. 1 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік переміщених осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 509 (далі - Порядок № 509), довідка є документом, який видається громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, які постійно проживають на території України і переміщуються з тимчасово окупованої території або району проведення антитерористичної операції.

22.2. Згідно з п. 2 Порядку надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 505 (далі - Порядок № 505), грошова допомога надається громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, які постійно проживають на території України і переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, а також стоять на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, структурних підрозділах з питань соціального захисту населення виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад, з дня звернення за її призначенням та виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців.

22.4. Відповідно до п. 3 Порядку № 505 грошова допомога особам, які переміщуються, призначається на сім'ю та виплачується одному з її членів за умови надання письмової згоди довільної форми про виплату грошової допомоги цій особі від інших членів сім'ї (уповноважений представник сім'ї) у таких розмірах: для непрацездатних осіб (пенсіонери, інваліди, діти) - 884 грн. на одну особу (члена сім'ї); для працездатних осіб - 442 грн. на одну особу (члена сім'ї). Загальна сума допомоги на сім'ю розраховується як сума розмірів допомоги на кожного члена сім'ї та не може перевищувати 2400 грн.

22.5. Згідно ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20 жовтня 2014 року № 1706-VІІ (набрав чинності з 22 листопада 2014 року, далі - Закон № 1706-VІІ) внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, який постійно проживає в Україні, якого змусили або який самостійно покинув своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, масових порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

22.6. Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо посилення гарантій дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 24 грудня 2015 року № 921-VIII (набрав чинності з 13 січня 2016 року), зокрема, до зазначеної статті було внесено зміни й передбачено, що внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

22.7. Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов'язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

22.8. Постановою Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України» від 26 серпня 2015 року № 636 (набрала чинності з 09 вересня 2015 року) до Порядку № 505 та Порядку № 509 внесено зміни та встановлено, що відповідні довідки видаються, а щомісячна адресна допомога виплачується саме «внутрішньо переміщеним особам» (якими відповідно до Закону № 1706-VІІ були лише громадяни України).

23. З урахуванням викладеного, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що видана позивачу 25 грудня 2014 року довідка про взяття на облік як внутрішньо переміщеної особи є чинною, а тому у ОСОБА_2 з 13 січня 2016 року наявне права на отримання щомісячної адресної допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам.

24. Суд апеляційної інстанції у своєму рішенні, крім того, зазначив, що у п. 6 Порядку № 505 чітко визначені підставі для відмови у призначенні виплат щомісячної адресної грошової допомоги внутрішньо переміщеним особам.

25. Так, відповідно до п. 6 Порядку № 505 (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) грошова допомога не призначається у разі, коли:

- будь-хто з членів сім'ї має у власності житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення;

- будь-хто з членів сім'ї має на депозитному банківському рахунку кошти у сумі, що перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб.

26. Отже, Порядком № 505 не передбачено такої підстави для відмови у призначенні або припинення виплати щомісячної адресної грошової допомоги внутрішньо переміщеним особам, як відсутність громадянства України.

27. Щодо визначення дати, з якої ОСОБА_2 має право на чергове призначення щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам, суд апеляційної інстанції зазначив, що ОСОБА_2 зверталася до УПСЗН виконкому Лубенської міської ради з усною заявою про призначення допомоги, однак отримала усну відмову з посиланням на те, що вона є іноземцем. Такі обставини змусили її звернутися 21 січня 2016 року до Президента України, що підтверджується наявними в матеріалах справи копією заяви ОСОБА_2 до Адміністрації Президента України від 21 січня 2016 року та копією супровідного листа заступника керівника Приймальні Президента України від 22 січня 2016 року № 22/002737-16, адресованого ДМС України щодо розгляду звернення ОСОБА_2

27.1. Згідно п. 3 Порядку № 505 для призначення грошової допомоги на наступний шестимісячний строк уповноважений представник сім'ї подає до уповноваженого органу або установи уповноваженого банку (у випадку, передбаченому пунктом 5 цього Порядку) заяву, в якій повідомляє про відсутність змін, що впливають на призначення грошової допомоги, а також пред'являє довідки всіх членів сім'ї про взяття на облік осіб, які переміщуються, строк дії яких продовжено на наступний період.

Вказана норма не визначає форми подачі заяви про виплату допомоги. Відтак, за відсутності імперативної вказівки відповідна заява може бути подана і усно.

27.2. Отже, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що з урахуванням подання позивачкою письмового звернення 21 січня 2016 року до Президента України, яке позивач розцінювала як спосіб захисту своїх порушених прав внаслідок відмови в призначенні допомоги відповідачем на її усні заяви, позовні вимоги про виплату щомісячної адресної допомоги підлягають задоволенню за період з 22 січня 2016 року.

28. Щодо пропуску позивачем строку на звернення до суду, встановлений ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції про поважність причин пропуску строку позивачем на звернення до суду. Суди зазначили, що про порушення свого права позивач дізналася в січні 2016 року. Відповідь на своє звернення з приводу призначення щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеній особі позивач отримала листом від 06 травня 2016 року, даних про дату отримання вказаного листа матеріали справи не містять. До суду ОСОБА_2 звернулась 07 березня 2017 року, одночасно просила визнати причини пропуску строку на звернення до суду поважними, посилаючись на юридичну необізнаність, погане володіння українською мовою.

IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

29. У касаційній скарзі скаржник зазначає, що:

- на підставі заяви позивача, рішенням від 15 вересня 2015 року, ОСОБА_2 призначено допомогу з 14 вересня 2015 року по 13 березня 2016 року включно;

- після 13 березня 2016 року і до 14 вересня 2016 року позивач не зверталася до Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради із заявою про продовження виплати, а тому відповідно до Порядку № 505 підстави для поновлення/призначення виплати допомоги були відсутні;

- 14 вересня 2016 року позивач звернулася до спеціалістів управління із відповідною заявою, на підставі якої рішенням від 15 вересня 2016 року їй призначена допомога з 14 вересня 2016 року по 13 березня 2017 року включно;

- позивачем пропущений строк, встановлений ст. 99 КАС України, із зверненням до адміністративного суду з позовом.

V. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ

30. Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених ст. 341 КАС України, а також надаючи оцінку правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права у спірних правовідносинах, виходить з наступного.

31. Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

32. Згідно із ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

33. Зі змісту ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» слідує, що іноземці так само як громадяни України або особи без громадянства за настання визначених в Законі умов можуть вважатися внутрішньо переміщеними особами.

34. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

35. Колегія суддів зазначає, що видана позивачу 25 грудня 2014 року довідка про взяття на облік як внутрішньо переміщеної особи є чинною, а тому висновки судів першої та апеляційної інстанцій про наявність у позивача права на отримання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам на покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг з 22 січня 2016 року по 13 вересня 2016 року є вірними.

36. Крім того, колегія суддів звертає увагу, що у п. 6 Порядку № 505 визначені підставі для відмови у призначенні виплат щомісячної адресної грошової допомоги внутрішньо переміщеним особам. Такої підстави як відсутність громадянства України у цьому переліку не передбачено. У зв'язку з чим, дії відповідача у спірних відносинах є протиправними, оскільки на час виникнення спірних відносин у нього були відсутні підстави для припинення виплати допомоги ОСОБА_2 та відмови у поновленні її виплати.

37. Оцінюючи доводи касаційної скарги, колегією суддів встановлено, що доводи касаційної скарги збігаються з доводами, викладеними відповідачем в апеляційній скарзі, які досліджені судом апеляційної інстанції з наданням їм належного правового обґрунтування. Жодних нових доводів, які б доводили порушення норм матеріального або процесуального права, у касаційній скарзі не зазначено.

38. Враховуючи наведене, Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень і погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанції у справі про задоволення позовних вимог позивача.

39. Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

40. Згідно ч. 1 ст. 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

41. З огляду на викладене, висновки судів першої та апеляційної інстанцій є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.

42. З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв'язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. 242, 341, 345, 350, 355, 356, 359 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради залишити без задоволення.

Постанову Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 13 червня 2017 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 24 жовтня 2017 року у справі № 539/651/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Т. О. Анцупова

Суддя Я. О. Берназюк

Суддя В. М. Кравчук