Справа № 2540/2850/18
Суддя: Заяць О.В.
Дата ухвалення: 2018-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2018 року Чернігів Справа № 2540/2850/18

Чернігівський окружний адміністративний суд під головуванням судді Зайця О.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Городнянської районної державної адміністрації про зобов'язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом про зобов'язання відповідача донарахувати і виплатити, з урахуванням отриманої суми, разової компенсації призначеної за втрату здоров'я як інваліду 2 групи у розмірі - 45 мінімальних заробітних плат, на момент встановлення інвалідності згідно абзацу другого частини першої статті 48 Закону України ''Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи'' від 28.02.1991 № 796 - ХІІ на його користь.

Позов мотивовано тим, що починаючи з 01.01.2015, виплата одноразової компенсації здійснюється у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, а до 01.01.2015 має застосовуватися ст.48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" так як інвалідність встановлена позивачу до прийняття постанови. Всупереч наведеному, відповідачем виплачена компенсація у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 20.07.1996 №836, що на думку позивача, є неправомірним.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 17.08.2018 відкрито провадження у справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного провадження, без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Представником відповідача подано відзив на позов, в яких останній просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, зазначаючи, що дії Управління щодо нарахування та виплати допомоги повністю відповідають вимогам чинного законодавства і є правомірними, оскільки здійснені згідно з кошторисом розпорядників бюджетних коштів, розпису державного бюджету України та відповідності напрямів витрачання бюджетних коштів бюджетному асигнуванню.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_2 є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, що підтверджується посвідченням серії А НОМЕР_2 (а.с.10) та має ІІ групу інвалідності, підтверджену довідками МСЕК: серія МСЕ-ЧНВ №046767 (а.с.11), на підставі чого позивач звернувся до Управління із заявою, в якій просив перерахувати та виплатити йому одноразову компенсацію у розмірі 45 мінімальних заробітних плат.

Листом від 17.07.2018 №3930 відповідач, розглянувши звернення ОСОБА_2, повідомив останнього, що Управління на момент звернення позивача не має правових підстав для виплати одноразової грошової компенсації.

Не погоджуючись з вищезазначеною відповіддю Управління, позивач звернувся до суду за захистом порушеного права.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Законом України від 28.02.1991 №796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - Закон №796-ХІІ), Бюджетним кодексом України, тощо.

Так, відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.1 ст.48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (в редакції чинній на момент встановлення позивачу інвалідностей), одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сім'ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою, виплачується в таких розмірах, зокрема, інвалідам ІІ групи - 45 мінімальних заробітних плат.

Відповідно до Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28.12.2014 №76-VIII внесені зміни, зокрема, до ст.48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та вказану статтю викладено у наступній редакції: "Одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, дітям-інвалідам, сім'ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою, батькам померлого, щорічна допомога на оздоровлення виплачується у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України".

Таким чином, починаючи з 01.01.2015, виплата одноразової компенсації здійснюється у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

З аналізу наведеної норми права вбачається, що розмір одноразової компенсації як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС визначається Кабінетом Міністрів України.

Повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов'язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

Суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції, на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Вимогами постанови Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 №836 "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" встановлено, розміри виплат, передбачених Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а саме: одноразової компенсації учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сім'ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, та смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою, виплачуються в таких розмірах: інвалідам II групи - 284,40 грн.

Як вбачається з пояснень позивача сума коштів, що йому виплачена складає саме 284,40 грн., що відповідає положенням постанови Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 №836. Натомість доказів виплати 45 мінімальних заробітних плат відповідачем не надано.

Суд зазначає, що встановлений в 1996 році постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 №836 "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" розмір виплат протягом тривалих років не змінювався і не відповідав розміру, встановленому законами України, а розмір мінімальної заробітної плати, встановлений законами України, згідно з внесеними Верховною Радою України змінами до державного бюджету зростав кожен наступний рік.

При цьому, вказані закони не містили обмежень щодо застосування ст.48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Водночас, оскільки ані Верховна Рада України, ні Кабінет Міністрів України в наступному будь-яких рішень з цих питань не приймали, то, виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами, застосуванню підлягає саме ст.48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та розмір мінімальної заробітної плати, встановлений відповідними законами України, а не постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 №836 "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Відповідно до розділу ІІ Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" внесено зміни, зокрема, до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та ст.48 викладено в такій редакції: "Одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сім'ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою, щорічна допомога на оздоровлення виплачується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України".

Слід зауважити, що рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України), зокрема, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) положення п.28 розділу II "Внесення змін до деяких законодавчих актів України" Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", якими було внесено зміни до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Відповідно до ч.2 ст.152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

До набрання чинності рішення Конституційного Суду України одноразова компенсація у 2008 році підлягала сплаті в розмірі, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 №836, а з 22.05.2008, виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актам, вихідним критерієм обрахунку такої допомоги виступала мінімальна заробітна плата, встановлена Законом України Про Державний бюджет України на 2008 рік.

Судом встановлено, що ІІ група інвалідності (безстроково) встановлена 01.11.2012, що підтверджується довідкою МСЕК та відповідачем не заперечується.

При цьому, виплата позивачу одноразової компенсації у сумі 284,40 грн, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, інваліду, захворювання якого пов'язані з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, проведена відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 №836 "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Вказана виплата проведена відповідачем без звернення позивача з відповідною заявою встановленого зразка, відповідно до внутрішніх розпоряджень відповідача, що відповідачем не спростовується.

Отже, оскільки на момент встановлення позивачу ІІ групи інвалідності, діяла норма Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", редакція якої передбачала виплату одноразової компенсації для інвалідів ІІ групи у розмірі 45 мінімальних заробітних плат, натомість виплата одноразової компенсації у розмірі, що передбачений від 26.07.1996 №836, є необґрунтованою, оскільки необізнаність позивача про надане йому право на отримання одноразової компенсації учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи у розмірі 45 мінімальних заробітних плат, як це передбачено у Законі України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", в редакції, яка діяла на момент встановлення позивачу інвалідності, не позбавляє його можливості отримати відповідні грошові кошти.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 22.05.2008 (справа 5-р/2018) наголошує на конституційному обов'язку держави стверджувати і забезпечувати права і свободи людини та вважає за необхідне розвинути і конкретизувати сформульовані ним юридичні позиції щодо змісту положень ч.3 ст.22 Основного Закону України. Положення ч.3 ст.22 Конституції України необхідно розуміти так, що при ухваленні нових Законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих конституційних прав і свобод людини, якщо таке звуження призводить до порушення їх сутності. А отже, не допускається зменшення розміру відповідної одноразової допомоги (компенсації) постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 №836 в той час, коли на момент встановлення інвалідності та проведення виплат, діяла ст.48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", так як відповідачем мали бути застосовані норми Закону, адже він має вищу юридичну силу.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що в даному випадку наявні достатні та необхідні правові підстави для задоволення даного позову, оскільки дії Управління соціального захисту населення Городнянської районної державної адміністрації щодо відмови у нарахуванні та виплаті одноразової компенсації, є неправомірними.

Керуючись ст.ст.241-246, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Городнянської районної державної адміністрації (вул. Троїцька,11, м.Городня, Чернігівська область,15100, ) донарахувати і виплатити, з урахуванням отриманої суми, разової компенсації призначеної за втрату здоров'я як інваліду 2 групи у розмірі - 45 мінімальних заробітних плат, на момент встановлення інвалідності згідно абзацу другого частини першої статті 48 Закону України ''Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи'' від 28.02.1991 № 796 - ХІІ на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 15100, ідентифікаційний номер НОМЕР_1).

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Київського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Повний текст рішення виготовлено 17 вересня 2018 року.

Суддя О.В. Заяць