Справа № 826/7317/18
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2018-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

19 вересня 2018 року № 826/7317/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Келеберди В.І., розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін (письмового провадження) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у місті Києві про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Обставини справи.

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України у місті Києві та просить суд: визнати протиправною відмову Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України у місті Києві у призначенні позивачці пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 2; зобов'язати Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України у місті Києві призначити та виплатити Позивачці пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 починаючи з 25 січня 2018 року та стягнути з відповідача понесені позивачам витрати зі сплати судового збору.

В обґрунтування позову позивачка зазначила, що вона працювала у видавництві «Київська правда» на посаді складача вручну на верстці газет складального цеху з 16 липня 1982 року по 05 квітня 1996 року. Дана професія передбачена Списком № 1 «Виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах». 25 січня 2018 року позивач звернулася до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України у місті Києві із заявою про призначенні їй пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 додавши довідку ПрАТ Видавництво «Київська Правда» від 06 листопада 2017 року № 117, що уточнює особливий характер робіт або умов праці, необхідних для призначення пільгової пенсії.

Однак листом від 19 березня 2018 року позивача повідомлено про відмову у призначенні вказаної пенсії, оскільки відсутня атестація робочих місць по ПрАТ «Київська правда» та надана позивачем довідка не відповідає вимогам чинного законодавства та не містить інформації щодо роботи Позивача.

Однак позивач не погоджується з таким рішенням відповідача, вважає його протиправним та просить скасувати з зобов'язанням відповідача призначити і виплатити пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 починаючи з 25 січня 2018 року.

Ухвалою суду від 14 травня 2018 року відкрито провадження у справі №826/7317/18, з розглядом справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні). Водночас встановлено відповідачу строк для надання відзиву на позовну заяву чи заяви про визнання позову.

Відповідач проти позову заперечив, з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, Зазначив, що підстави для призначення та виплати пенсії на пільгових умовах відсутні, оскільки відсутня атестація робочих місць по ПрАТ «Київська правда» та надана позивачем довідка не відповідає вимогам чинного законодавства та не містить інформації щодо роботи Позивача.

Окрім того, відповідачем зазначено, постановою Кабінету Міністрів України від 29 березня 2017 року № 203 утворено Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві, яке реорганізоване шляхом злиття Правобережного, Лівобережного та Центрального об'єднаних управлінь Пенсійного фонду України в м. Києві та Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві.

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відповідача, як юридичну особу припинено 27 квітня 2018 року.

Правонаступником Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві є Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві (; 04053, місто Київ,вулиця Бульварно-Кудрявська, 16).

Відповідно до положень статті 52 КАС України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов'язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов'язкові для особи, яку він замінив.

Таким чином, суд дійшов висновку про необхідність заміни Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві його правонаступником - Головним управлінням Пенсійного фонду України в місті Києві.

Дослідивши матеріали справи, Окружний адміністративний суд міста Києва, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог виходячи з наступного.

Обставини встановлені судом.

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, у період з 16 липня 1982 року по 05 квітня 1996 року, працювала у видавництві «Київська правда» на посаді складача вручну на верстці газет складального цеху, тобто має пільговий стаж 13 років, 08 місяців та 20 днів.

Посаду «складача вручну» передбачено Списком № 2 «Виробництв, робіт, професій, посад і показників зі шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України СРСР від 26 січня 1991 року № 10 код 2270000а-14792.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 12 січня 2017 року позов ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Видавництво «Київська правда» про зобов'язання надати уточнюючу довідку про характер та умови праці задоволено часткового. Зобов'язано приватне акціонерне товариство «Видавництво «Київська правда» надати ОСОБА_1 уточнюючу (пільгову) довідку про підтвердження періоду роботи на посаді складальника вручну на верстаті газет складального цеху з 16 липня 1982 року по 05 квітня 1996 року у ПрАТ «Видавництво «Київська правда» як такої, що відноситься до роботи зі шкідливими та важкими умовами праці.

06 листопада 2017 року ПрАТ «Видавництво «Київська правда» видано довідку № 117ОСОБА_1 в тому, що вона дійсно працювала у видавництві «Київська правда» на посаді складача вручну на верстці газет складального цеху по 4-му розряду з 16 липня 1982 року (наказ від 13 липня 1982 року № 73), 01 листопада 1994 року присвоєно кваліфікацію складальника складального цеху 5-го розраду (наказ від 26 жовтня 1994 року № 106), 05 квітня 1996 року звільнена за переведенням (наказ від 03 квітня 1996 року № 45-к).

25 січня 2018 року позивач звернулася до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України у місті Києві із заявою про призначення їй пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 додавши довідку ПрАТ Видавництво «Київська Правда» від 06 листопада 2017 року № 117, що уточнює особливий характер робіт або умов праці, необхідних для призначення пільгової пенсії.

Однак листом від 19 березня 2018 року позивача повідомлено про відмову у призначенні вказаної пенсії, оскільки відсутня атестація робочих місць по ПрАТ «Київаська правда» та надана позивачем довідка не відповідає вимогам чинного законодавства та не містить інформації щодо роботи Позивача.

Не погоджуючись з рішенням відповідача, з метою захисту своїх прав позивач звернулась до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд прийшов до наступних висновків.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав людини є головним обов'язком держави.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийняті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод (стаття 22 Конституції України).

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-ІV, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Зміна умов і норм загальнообов'язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Згідно з частиною першою статті 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Відповідно до пункту 16 розділу XVПрикінцеві положення зазначеного Закону, зокрема положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.

Право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону (частина перша статті 114 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»).

Закон України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Закон спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих.

Закон гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв'язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.

За змістом пункту «б» частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які не мають стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого загального стажу роботи пенсії за віком на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»:

чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи;

жінкам - на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи. Зазначене зменшення пенсійного віку жінкам застосовується також у період збільшення віку виходу на пенсію по 31 грудня 2021 року.

Виходячи з наведеного, жінкам, які досягли 55 років, пенсія за віком на пільгових умовах за Списком № 2 може бути призначена за наявності стажу роботи 25 років, з яких не менше 10 років на роботах із шкідливими і важкими умовами праці.

Частиною четвертою зазначеної статті передбачено, що порядок пенсійного забезпечення осіб, які працювали до введення в дію цього Закону на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, передбачених законодавством, що діяло раніше, визначається статтею 100 даного Закону.

Пунктом а) статті 100 Закону передбачено, що особам, які мають на день введення в дію цього Закону повний стаж на зазначених роботах, що давав право на пенсію на пільгових умовах, пенсії в розмірах, передбачених цим Законом, призначаються відповідно до вимог за віком і стажем, встановлених раніше діючим законодавством.

Відповідно до пункту 3 «Порядку застосування Списків №1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими умовами праці, зайнятість яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах», затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. При цьому, до пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати внесення цієї посади чи професії до Списків.

Відповідно до положень статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (зі змінами та доповненнями) затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Пунктом 1 зазначеної постанови передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків Пункт 2 Порядку).

Згідно з пунктом 3 Порядку за відсутності трудової книжки, а також в тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Пунктом 20 Порядку передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: період роботи, що зараховується до спеціального стажу, професія або посада, характер виконуваної роботи, розділ, пункт, найменування списків або їх номера, куди включається цей період роботи, первинні документи, на підставі яких видана дана довідка.

Окрім того, постановою Кабінету Міністрів України «Про Порядок проведення атестації робочих місць за умовами праці» затверджено Порядок проведення атестації робочих місць за умовами праці (далі - Постанова №442).

На виконання постанови № 442 розроблено Методичні рекомендації для проведення атестації робочих місць за умовами праці, які затверджено постановою Міністерства праці України від 01 вересня 1992 року № 41 (далі - Методичні рекомендації).

Відповідно до пункту 2 Постанови № 442 основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між роботодавцем і працівниками у галузі реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Згідно з пунктом 4 Постанови № 442 атестація проводиться атестаційною комісією, склад і повноваження якої визначаються наказом по підприємству,організації, в строки, передбачені колективним договором, але не рідше ніж один раз на п'ять років. До складу комісії включається уповноважений представник виборного органу первинної профспілкової організації, а в разі відсутності профспілкової організації - уповноважена найманими працівниками особа.

Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.

Позачергово атестація проводиться у разі докорінної зміни умов і характеру праці з ініціативи роботодавця, профспілкового комітету, трудового колективу або його виборного органу, органів Держпраці.

Аналогічного змісту положення закріплені у підпункті 1.5. пункту 1 Методичних рекомендацій.

Атестація робочих місць відповідно до Порядку та Методичних рекомендацій передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним і санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.

Результати атестації використовуються при встановленні пенсій за віком на пільгових умовах, пільг і компенсацій за рахунок підприємств та організацій, обґрунтуванні пропозицій про внесення змін і доповнень до Списків № 1 і 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення, а також для розробки заходів щодо поліпшення умов праці та оздоровлення працюючих.

Відповідно до положень Порядку, відомості про результати атестації робочих місць заносяться до картки умов праці, форма якої затверджується Міністерством праці України разом з Міністерством охорони здоров'я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

З наведеного вбачається, що необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у списку № 2, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці. Документами, які підтверджують результати атестації робочого місця за умовами праці можуть бути карта умов праці, наказ по підприємству про затвердження переліку робочих місць. Виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпечення працівників, трудова книжка із записом про витяг із зазначеного наказу або з додатком такого витягу.

Відсутність підтвердження вищезгаданих обставин не породжує виникнення права на зарахування пільгового стажу.

З долученої до матеріалів справи копії трудової книжки вбачається, що ОСОБА_1 у період з 16 липня 1982 року по 05 квітня 1996 року працювала у видавництві «Київська правда» на посаді складача вручну на верстці газет складального цеху.

Вказані обставини також підтверджуються і довідкою від 06 листопада 2017 року № 117, виданою ПрАТ «Видавництво «Київська правда» ОСОБА_1 яку долучено до матеріалів справи та з якої вбачається, що позивач дійсно працювала у видавництві «Київська правда» на посаді складача вручну на верстці газет складального цеху по 4-му розряду з 16 липня 1982 року (наказ від 13 липня 1982 року № 73), 01 листопада 1994 року присвоєно кваліфікацію складальника складального цеху 5-го розраду (наказ від 26 жовтня 1994 року № 106), 05 квітня 1996 року звільнена за переведенням (наказ від 03 квітня 1996 року № 45-к).

Водночас у довідці зазначено про те, що професія складача вручну передбачена списком № 2 (розділ ХХV «Поліграфічне і копіювальне виробництво» пункт 2). код 2270000а-14792, яке затверджено постановою Кабінету Міністрів СРСР 26 січня 1991 року № 10.

Державне підприємство - видавництво «Київська правда» перетворено на відкрите акціонерне товариство «Видавництво «Київська правда», згідно з наказом Деркомінформу України від 26 листопада 2001 року № 257.

ВАТ «Видавництво «Київська правда» перейменовано на Відкрите акціонерне товариство «Видавництво «Київська правда», згідно з протоколом № 1 від 22 січня 2007 року загальних зборів акціонерів.

ВАТ «Видавництво «Київська правда» корпоративне підприємство ДАК «Укрвидавполіграфія» перейменовано на Приватне акціонерне товариство «Видавництво «Київська правда» корпоративне підприємство ДАК «Укрвидавполіграфія», згідно з протоколом № 5 від 21 вересня 2010 року загальних зборів акціонерів та наказу від 11 жовтня 2010 року № 40.

Із вищенаведеного убачається, що посада складача вручну, на якій безперервно та тривалий час, а саме з 16 липня 1982 року по 05 квітня 1996 року працювала позивач, включено до Списку № 2, що дає їй право на пенсію за віком на пільгових умовах та є підставою для зарахування відповідних періодів роботи на вказаній посаді до пільгового стажу роботи.

Аналізуючи наявну у матеріалах справи довідку від 06 листопада 2017 року № 117, видану ПрАТ «Видавництво «Київська правда» суд приходить до висновку, що вона відповідає усім вимогам пункту 20 Порядку, зокрема, у ній зазначено періоди роботи, професія або посада, характер виконуваної роботи, розділ підпункт, найменування списків або їх номери, до якого включається період роботи, первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що матеріали справи не містять жодних даних стосовно проведення атестації робочих місць умовам праці та відомості про результати атестації робочих місць умовам праці, чи будь-яких підтверджуючих документів.

Обов'язок проведення атестації робочих місць покладено на керівників підприємств.

Як вбачається з позовної заяви, позивач неодноразово зверталась до роботодавця із заявами про видачу довідки та інших первинних документів, в тому числі і на підтвердження обставин проведення атестації робочого місця умовам праці. ПрАТ «Видавництво «Київська правда» лише у листопаді 2017 року видано позивачу довідку № 117 на виконання рішення Подільського районного суду міста Києва від 12 січня 2017 року. Жодних інших документів роботодавцем позивачу видано не було.

Отже, ураховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивачем ужито усіх можливих заходів для документального підтвердження наявного пільгового стажу (також атестації робочих місць), а неможливість підтвердити проведення атестації робочого місця або взагалі її не проведення підприємством, не може позбавити громадян конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питання надання пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Окрім того, відповідно до підпункту 2пункту 6 Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2Головне управління Фонду має право, зокрема, отримувати безоплатно в установленому законодавством порядку від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності і від фізичних осіб - підприємців відомості про нарахування, обчислення і сплату страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для здійснення покладених на головне управління Фонду завдань.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Однак, відповідачем не було дотримано наведених норм процесуального кодексу та доказів вжиття заходів для отримання інформації щодо проведення/не проведення атестації робочих місць на підприємстві, на якому працювала позивач відповідачем надано не було.

Зважаючи на те, що суд дійшов висновку, що долучена до матеріалів справи довідка (копія), за формою та змістом відповідає вимогам чинного законодавства, а тому відмова у призначення пенсії на пільгових умовах є безпідставною.

При цьому, відмова з підстав відсутності інформації про проведення чи не проведення атестації робочого місця позивача умовам праці з наданням підтверджуючих документів, не може бути єдиною і беззаперечною умовою для позбавлення гарантованого права позивача на соціальний захист.

Таким чином, відмова відповідача у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах є неправомірною.

Доказів протилежного відповідачем суду не було надано та правомірність заявлених вимог під час судового розгляду не було спростовано.

Статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку (частина друга статті 2 КАС України).

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини перша та друга статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Суд не може витребувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Беручи до уваги вищевикладене, виходячи з предмету адміністративного позову та встановлених обставин під час розгляду справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог, що є підставою для їх задоволення.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Долученою до матеріалів справи квитанцією від 05 травня 2018 року підтверджено сплату позивачем судового збору у розмірі 704,80 гривень.

Керуючись статтями 72-73, 76-77, 139, 143, 243-246, 255, 257-263 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва -

В И Р І Ш И В:

Задовольнити адміністративний позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1) до Головного управління Пенсійного фонду України у місті Києві (04053, місто Київ, вулиця Бульварно-Кудрявська, 16, ) про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії.

Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (04053, місто Київ, вулиця Бульварно-Кудрявська, 16, ) в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 на пільгових умовах за списком № 2.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві (04053, місто Київ, вулиця Бульварно-Кудрявська, 16, ) призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 починаючи з 25 січня 2018 року.

Присудити на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1)за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (04053, місто Київ, вулиця Бульварно-Кудрявська, 16, )сплачений позивачем судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) гривень 80 копійок.

Відповідно до частини першої статті 293 КАС України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 255 КАС України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Підпунктом 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.І. Келеберда