Справа № 0440/6239/18
Суддя: Павловський Дмитро Павлович
Дата ухвалення: 2018-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД У Х В А Л А
21 серпня 2018 р.справа № 0440/6239/18
17 серпня 2018 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить суд: визнати протиправною та скасувати Постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № 92/4.1-4/477 від 07 серпня 2018 року, винесену Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області відносно фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1).
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.08.2018 року відкрито провадження у адміністративній справі та призначено справу до розгляду у підготовчому засіданні на 26 вересня 2018 року о 15:45 годині.
Судом встановлено, що разом із позовною заявою позивачем подано заяву про забезпечення позову, в якій ОСОБА_1 просить суд забезпечити позовну заяву до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування Постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №92/4.1-4/477 від 07 серпня 2018 року, подану до Дніпропетровського окружного адміністративного суду 17 серпня 2018 року, шляхом зупинення дії Постанови Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № 92/4.1-4/477 від 07 серпня 2018 року, до набрання законної сили судовим рішенням у адміністративній справі вказаною позовною заявою.
Заяву про забезпечення позову позивач обгрунтовує тим, що постановою про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № 92/4.1-4/477 від 07 серпня 2018 року застосовано штраф у розмірі 7446,00 грн., який ОСОБА_1 повинна сплатити протягом одного місяця, з дня прийняття постанови. Враховуючи, що позивач не погоджується із постановою відповідача та не має наміру сплачувати накладений на неї штраф у добровільному порядку, існує реальна можливість передачі постанови до Державної виконавчої служби на примусове виконання, що, як зазначає позивач, значно ускладнить поновлення її порушених прав та інтересів, за захистом яких вона звернулась до суду, та для відновлення наслідків, до яких призведе звернення постанови до примусового виконання (зокрема, повернення майна (коштів), на які може бути звернено стягнення) необхідно буде докласти значних сил та витрат, просить суд зупинити дію постанови Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № 92/4.1-4/477 від 07 серпня 2018 року, до набрання законної сили судовим рішенням у адміністративній справі.
Згідно із частиною 1 статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.
Перевіривши матеріали справи, дослідивши всі наявні докази, суд дійшов висновку про відсутність підстав щодо задоволення заяви фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про забезпечення позову, виходячи з наступних підстав.
Так, відповідно до частини 1 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Згідно з частиною 2 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України, забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності субєкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Відповідно до пункту 17 абзацу 2 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 2 від 06.03.2008 р. Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення по адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності субєкта владних повноважень.
Частиною 1 статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено види забезпечення позову, а саме, позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обовязку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
Відповідно до частини 2 статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України, суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.
Суд зазначає, що заява про забезпечення позову розглядається судом за наявними на час її розгляду матеріалами, та з поданих письмових доказів суд не вбачає очевидних ознак протиправності рішення відповідача, враховуючи, що ці факти повинні бути встановлені судом під час розгляду позовної заяви при вирішенні позовних вимог по суті спору.
Відповідно до частини 1 статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України, учасники справи мають рівні процесуальні права та обовязки.
Вирішуючи питання щодо забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а і відповідача, права якого можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Також, суд має враховувати співмірність вимог заяви про забезпечення позову заявленим позовним вимогам та обставинам справи.
Слід зазначити, що суди найвищих інстанцій неодноразово звертали увагу, що суд не повинен вживати таких заходів до забезпечення позову, які фактично є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті (постанова Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 6, постанова Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06 березня 2008 року № 2).
Суд вважає, що забезпечення позову шляхом зобовязання відповідача зупинити дію постанови Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № 92/4.1-4/477 від 07 серпня 2018 року, фактично є вирішенням спору між позивачем та відповідачем, що суперечить завданням інституту забезпечення позову.
Отже, суд вважає заяву про забезпечення позову необгрунтованою, та подано до суду передчасно, до заяви не надано належних та допустимих письмових доказів щодо існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам позивача, до ухвалення рішення по адміністративній справі.
Таким чином, враховуючи, що позивачем не доведено наявності у даній адміністративній справі хоча б однієї з вичерпного переліку обставин, передбачених статтею 151 Кодексу адміністративного судочинства України, для постановлення судом ухвали про забезпечення позову, суд вважає, що підстави для задоволення заяви про забезпечення позову відсутні.
Частиною 5 статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.
На підставі вищекладеного, керуючись статтями 44, 150-154, 248, 246, 294, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, -

Ухвала набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки передбачені статтями 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи ухвала суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд, відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя ОСОБА_2