Справа № 813/1413/17
Суддя: Мартинюк Віталій Ярославович
Дата ухвалення: 2018-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №813/1413/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2018 року

Львівський окружний адміністративний суд в складі

головуючого-судді Мартинюка В.Я.

секретар судового засідання Жовковська Ю.В.

розглянувши у письмовому провадженні в м.Львові адміністративну справу за позовом Львівського міського комунального підприємства (надалі ЛМКП) «Львівтеплоенерго» до Західного офісу Державної аудиторської служби України про визнання протиправними дій, визнання незаконною та скасування вимоги,-

в с т а н о в и в :

ЛМКП «Львівтеплоенерго» звернулося в суд з позовом до Західного офісу Державної аудиторської служби України про визнання протиправними дій при проведенні ревізії, складання Акта ревізії, наданні висновків на заперечення на акт ревізії та оформленні вимоги про усунення порушень; визнання незаконною та скасування Вимоги про усунення порушень законодавства за №06-15м/2137 від 28.03.2017 року.

Аргументами позивача є те, що 03.03.2017 року ЛМКП «Львівводоканал» отримало Акт ревізії фінансово-господарської діяльності за період з 01.01.2014 року по 31.10.2016 року. На вказаний акт підприємством було подано мотивоване заперечення стосовно висновків, які на думку позивача не відповідають дійсності та є безпідставними. 30.03.2017 року підприємством було отримано Вимогу від Західного офісу держаудитслужби щодо усунення порушень законодавства №06-15м/2137 з окремими висновками якої позивач не погоджується у зв’язку з їх безпідставністю та необґрунтованістю.

Відповідач у запереченні на позовну заяву зазначає, що вимога про усунення порушень законодавства за №06-15м/2137 від 28.03.2017 року скерована у зв’язку з тим, що в ході ревізії виявлено ряд порушень, які потребують усунення. Вказані порушення призвели, зокрема, до матеріальної шкоди (збитків) на суму 6553,7 тис.грн. Також, зазначає відповідач, колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України винесено постанову від 15.04.2014 року якою встановлено, що оскільки збитки стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає цей позов, а не позов підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною. Таким чином, на думку відповідача, з врахуванням судової практики, слід відмовити об’єкту контролю у задоволенні позову про скасування вимоги органу державного фінансового контролю.

На підставі наявних в матеріалах доказів, судом встановлено наступні обставини.

За результатами проведеної ревізії фінансово-господарської діяльності ЛМКП «Львівтеплоенерго» за період з 01.01.2014 року по 31.10.2016 року Західним офісом Держаудитслужби складено акт від 28.02.2017 року за №06-24/5 та надіслано обов’язкову вимогу щодо усунення порушень законодавства від 28.03.2017 року за №06-15м/2137.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, судом враховано наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

Відповідно до п.1 Положення про Державну аудиторську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.02.2016 року за №43, Державна аудиторська служба України (Держаудитслужба) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України та який забезпечує формування і реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю.

Держаудитслужба відповідно до покладених на неї завдань: здійснює контроль за: цільовим, ефективним використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів; досягненням економії бюджетних коштів і результативності в діяльності розпорядників бюджетних коштів; цільовим використанням і своєчасним поверненням кредитів (позик), отриманих під державні (місцеві) гарантії; достовірністю визначення потреби в бюджетних коштах під час складання планових бюджетних показників та відповідністю взятих розпорядниками бюджетних коштів бюджетних зобов'язань відповідним бюджетним асигнуванням, паспорту бюджетної програми (у разі застосування програмно-цільового методу в бюджетному процесі); відповідністю взятих розпорядниками бюджетних коштів довгострокових зобов'язань за енергосервісом затвердженим в установленому порядку умовам закупівлі енергосервісу; дотриманням законодавства на всіх стадіях бюджетного процесу щодо державного і місцевих бюджетів; дотриманням законодавства про державні закупівлі; веденням бухгалтерського обліку, а також складенням фінансової і бюджетної звітності, паспортів бюджетних програм та звітів про їх виконання (у разі застосування програмно-цільового методу в бюджетному процесі), кошторисів та інших документів, що застосовуються в процесі виконання бюджету; станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності; виконанням функцій з управління об'єктами державної власності; станом внутрішнього контролю та внутрішнього аудиту у розпорядників бюджетних коштів, станом внутрішнього контролю в інших підконтрольних установах; усуненням виявлених недоліків і порушень (підп.4 п.4 даного Положення).

Згідно з п.6 цього ж Положення, Держаудитслужба для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку, зокрема, пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Також, вищезазначеним Положенням передбачено, що у разі якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів Держаудитслужба має право звернутися до суду в інтересах держави (підп.9 п.4 даного Положення).

Зазначені норми кореспондуються з положеннями пункту 7 частини 1 статті 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» від 26.01.1993 року за № 2939-ХІІ, з наступними змінами та доповненнями, згідно з якими органу державного фінансового контролю надається право пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджетів.

При виявленні збитків, завданих державі чи об’єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов’язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об’єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про наявність в органу державного фінансового контролю права заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов’язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Враховуючи вищенаведене, у порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обов’язки для позивача.

В даному випадку, позивач звернувсяся до суду про скасування обов’язкової вимоги, яка вказує на виявлені збитки, їхній розмір та містить зобов’язання відшкодувати такі.

Зважаючи на те, що збитки стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає цей позов, а не позов підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.

Висновок щодо застосування зазначених норм у такий спосіб, викладено у постанові Верховного Суду від 30.01.2018 року за №814/3964/15, а тому враховується судом при вирішенні даного спору, у відповідності до положень ч.5 ст.242 КАС України.

Оскільки оскаржуваною вимогою позивача зобов’язано усунути виявлені порушення згідно вимог чинного законодавства, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову про скасування вимоги.

Що стосується вимоги позивача про визнання протиправними дій при проведенні ревізії, складання акта ревізії, наданні висновків на заперечення на акт ревізії та оформленні вимоги про усунення порушень, то суд зазначає наступне.

Відповідно до п.8 ч.1 ст.4 КАС України, позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.

Частиною 1 ст.5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

З аналізу вищенаведених норм випливає, що до адміністративного суду можуть бути оскаржені не будь якій дії суб’єкта владних повноважень, а лише ті, які безпосередньо порушують права, свободи або законні інтереси особи.

А відтак, суд приходить до висновку, що дії відповідача з приводу проведенні ревізії, складання акта ревізії, надання висновків на заперечення на акт ревізії та оформлення вимоги про усунення порушень самі по собі не порушують прав позивача, а тому не можуть визнаватись протиправними.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтовані, а тому в задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

Щодо судових витрат то такі, у відповідності до ст.139 КАС України, належить присудити з позивача.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд, –

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 20 вересня 2018 року.

Суддя В.Я.Мартинюк