Справа № 826/12227/16
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2018-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Київ

20 вересня 2018 року № 826/12227/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Келеберди В.І., розглянув у спрощеному провадженні справу

за позовом ОСОБА_1

до начальника Генерального штабу Збройних Сил України

про скасування наказів

за участі: представника позивача ОСОБА_2 , представника відповідача Бабчик Ю.В.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернулась до суду з позовом до начальника Генерального штабу Збройних Сил України (далі відповідач) про скасування наказів від 06.05.2016 №185 та від 24.05.2016 №98 в частині звільнення ОСОБА_3 з військової служби.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що оскаржувані накази є безпідставними, оскільки ОСОБА_3 у період з 25.04.2016 по 06.06.2016 перебував на лікуванні та не міг написати рапорт про передачу справ та посади.

Відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав викладених у письмових запереченнях, з яких вбачається, що оскаржувані накази прийнято за фактом встановлення порушення ОСОБА_3 вимог ст. 11,13,241 Статуту внутрішньої служби ЗС України, ст. 4 Дисциплінарного статуту ЗС України.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.10.2016 у справі призначено судову почеркознавчу експертизу, у зв`язку з чим провадження у справі зупинено до закінчення проведення Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз Міністерства юстиції України судової почеркознавчої експертизи та отримання її висновків.

Проте, матеріали справи повернулись до суду без проведення призначеної судової почеркознавчої експертизи.

Ухвалою від 08.08.2017 2016 у справі повторно призначено судову почеркознавчу експертизу, у зв`язку з чим провадження у справі зупинено до закінчення проведення Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз Міністерства юстиції України судової почеркознавчої експертизи та отримання її висновків. Та, в подальшому, провадження у справі поновлено з призначенням до вирішення її в судовому засіданні.

В судовому засіданні представник позивача наполягав на задоволенні позову, представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог.

15.12.2017 року набрала чинності нова редакція Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1, 2, 4 ст. 257 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

За правилами спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах:

1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом;

2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності;

4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Оскільки справа №826/12227/16 не підпадає під дію ч. 4 ст. 257 Кодексу адміністративного судочинства в судовому засіданні ухвалено про вирішення справи у спрощеному провадженні.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва

ВСТАНОВИВ:

Наказом начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України від 11.04.2016 №147 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» за порушення вимог ст. 11,13,241 Статуту внутрішньої служби ЗС України, ст. 4 Дисциплінарного статуту ЗС України на офіцера відділення запобігання, виявлення злочинів та інших порушень Вінницького зонального відділу Військової служби правопорядку майора ОСОБА_3 накладено дисциплінарне стягнення звільнення з військової служби за службовою невідповідністю.

В подальшому, наказом тво начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України від 06.05.2016 №185 (по особовому складу) майора ОСОБА_3 , офіцера відділення запобігання, виявлення злочинів та інших порушень Вінницького зонального відділу Військової служби правопорядку, звільнено з військової служби у запас за п «е» (через службову невідповідність) ч. 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Наказом від 24.05.2016 №98 начальника Вінницького зонального відділу військової служби правопорядку (по стройовій частині) позивача виключено зі списків особового складу зонального відділу та всіх видів забезпечення.

Спірні правовідносини регулюються Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" N 2232-XII від 25 березня 1992 р. (далі - Закон N 2232-XII), Дисциплінарним статутом Збройних Сил України, затвердженим Законом України від 24 березня 1999 р. N 551-XIV "Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України" (далі - Дисциплінарний статут).

Відповідно до ст. 2 Закону N 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

За приписами абзацу 1 преамбули Дисциплінарного статуту, цей Статут визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.

Відповідно до ст. 45 Дисциплінарного статуту у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення. Відповідно до ч. 3 ст. 5 Статуту стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків.

Порядок накладення дисциплінарних стягнень на військовослужбовців, визначено статтями 83 - 84 Дисциплінарного статуту, згідно з якими на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення. Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Відповідно до пункту 87 Дисциплінарного статуту (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення.

За умовами ст. 86 Дисциплінарного статуту, після розгляду письмової доповіді про проведення службового розслідування командир проводить бесіду з військовослужбовцем, який вчинив правопорушення. Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення. Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Статтею 26 Закону N 2232-XII визначено, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється, зокрема: у запас, якщо військовослужбовці не досягли граничного віку перебування в запасі і за станом здоров`я придатні до військової служби.

Контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби, зокрема: через службову невідповідність.

Відповідно до п 35 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 (далі положення) контракт припиняється (розривається), а військовослужбовець звільняється з військової служби (крім випадку, передбаченого пунктом 195 цього Положення): за рішенням командування військової частини за наявності підстав, передбачених пунктами "а", "б", "в", "г", "е", "є", "ж", "и", "і", "ї", "й" та "л" частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Під час розгляду справи встановлено, що підставою для прийняття наказу від 11.04.2016 №147 гідно із яким позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності та звільнено з військової служби через службову невідповідність, був висновок службового розслідування, 23.03.2016 №1168, яким встановлено, що ОСОБА_3 порушив вимоги розпорядку дня в лікувальних відділеннях Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону , пам`ятки пацієнта Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону, затвердженої начальником Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону 08.12.2015, а саме 22.03.2016 прибув на територію зонального відділу з ознаками сп`яніння та , в подальшому,в стані алкогольного сп`яніння був госпіталізований до Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону до відділення кардіореанімації. Стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_3 підтверджено висновком «Соціотерацпії» від 22.03.2016 №197 (алкогольне сп`яніння важкого ступеню).

В подальшому, 23.03.2016 ОСОБА_3 без дозволу лікаря залишив Військово-медичний клінічний центр Центрального регіону, у зв`язку з чим був виписаний за порушення режиму (вжив алкогольні напої, самовільно залишив лікувальний заклад).

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про Дисциплінарний статут Збройних сил України" військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України,

Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Згідно ст. 11 Статуту внутрішньої служби ЗС України необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

Статтею 13 Статуту внутрішньої служби ЗС України визначено, що військовослужбовець зобов`язаний додержуватися вимог безпеки, вживати заходів до запобігання захворюванню, травматизму, повсякденно підвищувати фізичну загартованість і тренованість, утримуватися від шкідливих для здоров`я звичок.

Відповідно до ст. 241 Статуту внутрішньої служби ЗС України кожний військовослужбовець повинен піклуватися про збереження свого здоров`я, не приховувати хвороб, суворо додержуватися правил особистої, громадської гігієни та утримуватися від шкідливих звичок (куріння і вживання алкоголю). Кожний командир (начальник) зобов`язаний забезпечити у підпорядкованій йому частині (підрозділі) додержання військовослужбовцями правил особистої і громадської гігієни.

Оскільки ОСОБА_3 стані сильного алкогольного сп`яніння прибув на місце служби у стані алкогольного сп`яніння та в подальшому, перебуваючи на лікуванні вжив алкогольні напої, самовільно залишив лікувальний заклад, що підтверджено належними доказами, отже висновок відповідача про порушення позивачем вимог ст. 11,13,241 Статуту внутрішньої служби ЗС України, ст. 4 Дисциплінарного статуту ЗС України на думку суду є обґрунтованим.

Відповідно до ст. 87 Закону України "Про Дисциплінарний статут Збройних сил України" дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення.

Як зазначено вище, акт службового розслідування затверджено 23.03.2016, а наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності №147 прийнято 11.04.2016, тобто у строк визначений до ст. 87 Закону України "Про Дисциплінарний статут Збройних сил України".

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 неодноразово притягувався до дисциплінарної відповідальності, а саме: наказом від 11.01.2016 №11 (оголошено дисциплінарне стягнення догана), від 11.01.2016 №12 (оголошено дисциплінарне стягнення сувора догана), від 12.03.2016 №71 (оголошено дисциплінарне стягнення сувора догана), від 22.03.2016 №80 (оголошено дисциплінарне стягнення попередження про неповну службову відповідність).

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 з 01.01.2013 проходив системне лікування та перебував на диспансерному обліку в КЗ Вінницький обласний наркологічний диспансер «Соціотерапія».

З огляду на викладене , суд дійшов висновку, що при прийнятті оскаржуваних наказів відповідачем враховано попередня поведінка військовослужбовця, характер та обставини вчинення правопорушення.

Відповідно до висновку експертів від 04.12.2017 №17447/17448/17-32 за ухвалою від 20.10.2016 по справі №826/12227/16 підпис від імені ОСОБА_3 у рапорті начальнику Вінницького зонального відділення ВСП від 24.05.2016 від імені ОСОБА_3 виконані рукописним способом без попередньої технічної підготовки і технічних засобів не ОСОБА_3 , а іншою особою з наслідуванням його підпису.

З огляду на викладене вбачається, що ОСОБА_3 з наказом від 06.05.2016 №185 не був ознайомлений, справи та посаду не здав.

Вказане є порушенням процедури накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення, проте не спростовує факту вчинення ОСОБА_3 зазначеного вище дисциплінарного проступку та не є доказом протиправності як наказу від 06.05.2015 №185 так і наказу від 24.05.2016 №98.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що оскаржувані накази є обґрунтованим та прийняті відповідно до згадуваних норм законодавства, що свідчить про необґрунтованість позовних вимог.

Разом з цим суд вважає безпідставними доводи відповідача, що оскаржувані накази не порушують права та інтереси позивача, яка є матір`ю дітей загиблого ОСОБА_3 та відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», в разі скасування оскаржуваних наказів, має право на отримання пенсії по втраті годувальника.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Порядок розподілу судових витрат встановлено приписами частини першої статті 139 КАС України за якими підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу судові витрати на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень лише у випадку задоволення її позовних вимог. Тому, враховуючи, що такі підстави відсутні, тому й відсутні підстави для стягнення судових витрат.

Порядок розподілу судових витрат встановлено приписами частини першої статті 139 КАС України за якими підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу судові витрати на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень лише у випадку задоволення її позовних вимог. Тому, враховуючи, що такі підстави відсутні, тому й відсутні підстави для стягнення судових витрат.

Дослідивши обставини справи, проаналізувавши вищезазначені правові норми, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є необґрунтованими і не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 72-73, 76-77, 139, 143, 243-246, 255 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ).

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 КАС України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 1 ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 255 КАС України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя В.І. Келеберда