Справа № П/811/1082/17
Суддя: Р.І. Брегей
Дата ухвалення: 2018-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2018 року справа № П/811/1082/17

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого - судді Брегея Р.І., розглянувши в м.Кропивницький в порядку загального позовного провадження (в письмовому провадженні) адміністративний позов ОСОБА_1 до Кропивницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області (далі - Інспекція), Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області (далі - Управління) про визнання частково протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з заявою до відповідачів про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень з земельного податку:

- від 23 квітня 2015 року, яким визначено суму грошового зобов'язання в розмірі 1167,85 грн., в частині 934,28 грн.;

- від 28 березня 2016 року, яким визначено суму грошового зобов'язання в розмірі 5020,58 грн., в частині 4016,46 грн.;

- від 27 квітня 2017 року, яким визначено суму грошового зобов'язання в розмірі 5321,82 грн., в частині 4257,46 грн.;

- від 27 квітня 2017 року, яким визначено суму грошового зобов'язання в розмірі 52,37 грн., в частині 42,70 грн. (а.с.57-58).

15 січня 2018 року закінчено підготовче засідання (а.с.64-65).

24 квітня того ж року позивач подав уточнення до позовної заяви, збільшивши позовні вимоги (а.с.86-92).

Уточнення до позовної заяви не можуть братись до уваги, оскільки відповідно до приписів частини 1 статті 47 КАС України позивач має право збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 підтримала позовну заяву з урахуванням збільшення позовних вимог від 11 січня 2018 року.

Пояснила, що позивач є співвласником (часткова власність) нежитлового приміщення у багатоповерховому житловому будинку (5 поверхів).

Стверджує, що грошове зобов'язання у податкових повідомленнях-рішеннях визначено без врахування його частки у праві власності нежитлового приміщення та кількості власників квартир.

Відповідачі заперечили щодо задоволення позову, подавши відзив на нього (а.с.37-38, 55-56).

У судовому засіданні пояснили, що земельний податок нараховується тільки власникам нежитлового приміщення у багатоповерховому квартирному будинку.

Не змогли пояснити, чому грошове зобов'язання визначено лише одному з власників нежитлового приміщення.

На їх думку, відсутність державного акту про право власності або користування на земельну ділянку, відомостей щодо неї у Державному земельному кадастрі, договору оренди землі не виключає обов'язку сплати земельного податку.

Ухвалою суду від 13 вересня 2018 року прийнято рішення про завершення розгляду справи в порядку письмового провадження (а.с.110-111).

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, зробив висновок про задоволення позову з таких підстав.

Встановлені судом обставини і факти, що стали підставами звернення.

Так, відповідно до договору дарування частини жилого будинку від 15 листопада 2001 року ОСОБА_1 став власником 1/1250 частки об'єкту нерухомості, до якої входить нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.33).

Іншим власником нежитлового приміщення є ОСОБА_2

ЇЇ частка у жилому будинку складає 19/1250.

Загальна площа вбудованого нежитлового приміщення у жилий будинок становить 65 кв.м.

Таким чином, позивач є власником 1/20 частини нежитлового приміщення, а ОСОБА_2 - 19/20.

Об'єкт нерухомості пройшов державну реєстрацію.

Згідно довідки КП «Житлово-експлуатаційна організація №2» Кіровоградської міської ради (далі - Підприємство) від 31 травня 2017 року загальна площа п'ятиповерхового будинку становить 2307,51 кв.м., в яке вбудоване нежитлове приміщення площею - 65 кв.м. (а.с.34).

Підприємство сповістило, що будівля обліковується на його балансі (а.с.34).

Податковим повідомленням-рішенням Кіровоградської ОДПІ Управління, правонаступником якої є Інспекція, від 23 квітня 2015 року позивачу визначено суму грошового зобов'язання з земельного податку у 1167,85 грн. (а.с.10).

Податковим повідомленням-рішенням Кіровоградської ОДПІ Управління від 28 березня 2016 року ОСОБА_1 визначено суму грошового зобов'язання з того ж податку у 5020,58 грн. (а.с.8).

Податковим повідомленням-рішенням Управління від 27 квітня 2017 року позивачу визначено суму грошового зобов'язання з земельного податку у 5321,82 грн. (а.с.7).

У цих податкових повідомленнях-рішеннях суми земельного податку розраховані за земельною ділянкою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.37-38).

Під час розрахунку враховувалась площа земельної ділянки у 65 кв.м.

Також, брався до уваги витяг з технічної документації про нормативно-грошову оцінку земельної ділянки від 04 жовтня 2011 року (а.с.39).

У Державному земельному кадастрі відсутні відомості про земельну ділянку (а.с.39).

Нормативно-грошова оцінка земельної ділянки склала 93502,71 грн.

Податковим повідомленням-рішенням Управління від 27 квітня 2017 року ОСОБА_1 визначено суму грошового зобов'язання з того ж податку у 52,37 грн. (а.с.9).

Це сума земельного податку, яка визначена за присадибну земельну ділянку площею 0,0262 га, котра розташована за адресою: АДРЕСА_2, та не входить до складу земель, на котрих розташовані багатоквартирні житлові будинки (а.с.55-56).

Відповідач не надав доказів знаходження об'єкту нерухомості позивача на цій земельній ділянці.

Не надав доказів права користування і фактичного користування земельною ділянкою.

Управління не надало детального розрахунку грошового зобов'язання (не надало інформацію про її нормативно-грошову оцінку, яку використовувало).

Юридична оцінка встановлених судом обставин і фактів справи.

Перш за все, відповідно до приписів підпункту 14.1.72 пункту 14.1 статті 14 Податкового Кодексу України (далі - ПКУ) земельний податок - обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів.

За приписами підпункту 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 ПКУ землекористувачами є юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.

Згідно приписів пункту 269.1 статті 269 ПКУ платниками земельного податку є: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Об'єктом ж оподаткування земельним податком відповідно до положень пункту 270.1 статті 270 ПКУ є: земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні та земельні частки (паї), які перебувають у власності.

Відповідно до приписів пункту 286.1 статті 286 ПКУ підставою для нарахування земельного податку є дані Державного земельного кадастру.

За приписами пункту 287.1 статті 287 ПКУ власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

Отже, особу, яка володіє нерухомим майном, що розташоване на земельній ділянці, права на котру щодо неї не оформлені, не можна вважати платником земельного податку до моменту внесення запису про земельну ділянку до Державного земельного кадастру в порядку, що визначений законом.

Суд звертає увагу, що нарахування земельного податку здійснюється виключно на підставі даних Державного земельного кадастру.

Земельна ділянка, на якій розташований багатоповерховий житловий будинок, не внесена до Державного земельного кадастру.

Особливості регулювання відносин в сфері земельного права, в тому числі підстави для набуття земельних ділянок у власність та користування, визначені Земельним кодексом України (далі - ЗКУ).

Відповідно до приписів статті 125 ЗКУ право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

За приписами частини 1 статті 124 ЗКУ передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 ЗКУ, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Згідно приписів частини 1 статті 202 ЗКУ державна реєстрація земельних ділянок здійснюється у Державному земельному кадастрі в порядку, встановленому законом.

Отже, земельна ділянка має бути індивідуально визначеним об'єктом нерухомого майна, якому властиві такі характеристики, як площа, межі та ідентифікатор у Державному земельному кадастрі.

Особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку, правові, організаційні та економічні відносини, пов'язані з реалізацією прав та виконанням обов'язків співвласників багатоквартирного будинку щодо його утримання та управління визначені Законом України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» (далі - Закон).

Відповідно до приписів пункту 5 частини 1 статті 1 Закону співвласник багатоквартирного будинку - це власник квартири або нежитлового приміщення у багатоквартирному будинку.

За приписами частини 2 статті 382 Цивільного кодексу України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Приписами частини 2 статті 12 Закону встановлено, що витрати на управління багатоквартирним будинком розподіляються між співвласниками пропорційно до їхніх часток співвласника, якщо рішенням зборів співвласників або законодавством не передбачено іншого порядку розподілу витрат.

Згідно приписів пункту 287.8 статті 287 ПКУ власник нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку сплачує до бюджету податок за площі під такими приміщеннями (їх частинами) з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

А тому, у осіб (співвласників), які володіють нерухомим майном у багатоквартирному будинку, права на земельну ділянку під ним та прибудинкову територію виникають з моменту державної реєстрації земельної ділянки у Державному земельному кадастрі.

Безпосереднім платником земельного податку в цьому випадку буде виступати особа, щодо якої здійснено державну реєстрацію прав на земельну ділянку під багатоквартирним будинком з урахуванням прибудинкової території (установа або організація, яка здійснює управління багатоквартирним будинком державної або комунальної власності; об'єднання співвласників багатоквартирного будинку, яке є суб'єктом реєстрації відповідно до рішення співвласників).

Якщо б відомості про земельну ділянку містились у Державному земельному кадастрі, то у податкового органу виник обов'язок пропорційного розподілу земельного податку між співвласниками об'єкту нерухомості.

У даному випадку відповідачі не здійснили такого розподілу з іншим співвласником об'єкту нерухомості.

Такий правовий висновок суду узгоджується з узагальнюючою податковою консультацією з деяких питань оподаткування платою за землю, яка затверджена наказом Міністерства фінансів України від 06 липня 2018 року №602.

Підсумовуючи, суд зробив висновок про задоволення позову в частині, в якій оскаржуються рішення щодо нарахування земельного податку за землю за адресою: АДРЕСА_1.

ОСОБА_1 оскаржує податкове повідомлення-рішення від 27 квітня 2017 року, яким нараховано земельний податок у сумі 52,37 грн., вважаючи, що це стосується також згаданого об'єкту нерухомості і земельної ділянки під ним.

Судом встановлено, що воно прийняте щодо іншої земельної ділянки.

Податковий орган не надав доказів реєстрації цієї земельної ділянки у Державному земельному кадастрі, права користування нею, фактичного користування та розміщення на ній об'єкту нерухомості, який б належав позивачу.

А тому, Управління не довело правомірність прийняття цього податкового повідомлення-рішення, що доводить його протиправність (згідно приписів пункту 3 частини 2 статті 2 КАС України).

Отже, позов належить задовільнити, скасувавши податкові повідомлення-рішення в частинах, в яких їх оскаржував позивач.

Це ж не є перешкодою звернення до суду щодо скасування цих же рішень в тих частинах, в котрих не оскаржувались.

Судові витрати у справі складаються з судового збору у сумі 674 грн.

Суд розподіляє судові витрати відповідно до приписів частини 1 статті 139 КАС України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.139, 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовільнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Кіровоградській області від 23 квітня 2015 року, яким ОСОБА_1 визначено суму грошового зобов'язання з земельного податку з фізичних осіб в розмірі 1167,85 грн., в частині 934,28 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Кіровоградській області від 28 березня 2016 року, яким ОСОБА_1 визначено суму грошового зобов'язання з земельного податку з фізичних осіб в розмірі 5020,58 грн., в частині 4016,46 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби в Кіровоградській області від 27 квітня 2017 року, яким ОСОБА_1 визначено суму грошового зобов'язання з земельного податку з фізичних осіб в розмірі 5321,82 грн., в частині 4257,46 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби в Кіровоградській області від 27 квітня 2017 року, яким ОСОБА_1 визначено суму грошового зобов'язання з земельного податку з фізичних осіб в розмірі 52,37 грн., в частині 42,70 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Кропивницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області та Головного управління Державної фіскальної служби в Кіровоградській області на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 337 грн. з кожного.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду Р.І. Брегей