Справа № 802/957/18-а
Суддя: Боровицький О. А.
Дата ухвалення: 2018-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/957/18-а

Головуючий у 1-й інстанції: Дмитришена Р.М.

Суддя-доповідач: Боровицький О. А.

11 вересня 2018 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Боровицького О. А.

суддів: Ватаманюка Р.В. Матохнюка Д.Б. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Мирошниченко С.О.,

представника відповідача: Левчук А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 18 травня 2018 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області про визнання протиправною та скасування вимоги,

В С Т А Н О В И В :

в березні 2018 року позивач - фізична особа-підприємець ОСОБА_3 звернулась до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області про визнання протиправною та скасування вимоги.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 18.05.2018 року адміністративний позов задоволено.

Не погодившись із прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволені позову. В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування всіх обставин справи що призвело до неправильного її вирішення.

07.08.2018 року позивачем подано до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому остання зазначає, що сформована ГУ ДФС у Вінницькій області вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-4956-17 від 19.03.2018 року є протиправною, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо її скасування.

У судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги та просив суд її задовольнити.

Позивач у судове засідання не з'явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлений завчасно та належним чином. Разом з тим, у поданому відзиві на апеляційну скаргу. позивачем заявлено клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного перегляду справи, ОСОБА_3 зареєстрована як фізична особа-підприємець 02.09.2013 року, номер запису про реєстрацію: 2 047983. Позивач є платником єдиного податку, що підтверджується свідоцтвом серії НОМЕР_1 від 10.09.2013 року та перебуває на спрощеній системі оподаткування (друга група).

Відповідно до пенсійного посвідчення за НОМЕР_2 та довідки №272 від 24.01.2018 року управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці ОСОБА_3 з 27.10.2006 року перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в м. Вінниці та отримує пенсію за віком.

26.01.2015 року позивач помилково подала до Вінницької ОДПІ звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2014 рік по формі №Д5, який зареєстровано у Вінницькій ОДПІ 26.01.2015 року за вх. №. Відповідно до вказаного звіту позивач визначила собі зобов'язання зі сплати ЄСВ за 2014 рік в сумі 3803,85 грн.

19.03.2018 ГУ ДФС у Вінницькій області сформувало вимогу про сплату недоїмки №Ф-4956-17, відповідно до якої ОСОБА_3 нараховано борг зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 3803,85 грн.

Вважаючи зазначені дії відповідача незаконними позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено правомірності прийняття оскаржуваного рішення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з таких підстав.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначаються Законом України від 08.07.2010 №2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" (Закон №2464-VI).

Стаття 1 цього Закону визначає єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (єдиний внесок) як консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Пунктом 4 частини першої статті 4 Закону №2464-VI встановлено, що платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Поряд із цим, за приписами частини четвертої цієї статті особи, зазначені у пункті 4 частини першої статті 4 Закону №2464-VI, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Аналогічні за змістом положення відображені у п. 4 Розділу ІІ Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України №449 від 20.04.2015, та у п. 3 Розділу ІІІ Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України №435 від 14.04.2015.

Із зазначеного слідує, що необхідними умовами для застосування положень частини 4 статті 4 Закону № 2464-VI є отримання особою статусу пенсіонера чи встановлення такій особі інвалідності, а також отримання нею відповідно до закону пенсії або соціальної допомоги. При цьому єдиною підставою, за наявності якої вказані положення не підлягають застосуванню, - це добровільна згода особи на участь у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Аналіз даної норми свідчить про те, що звільнення фізичної особи-підприємця, який обрав спрощену систему оподаткування від сплати єдиного внеску можливе при наявності двох умов, по-перше, така особа повинна мати статус пенсіонера за віком або інваліда, по-друге, отримувати відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 20.03.2018 року у справі №805/2195/17-а.

Оскільки позивач - ФОП ОСОБА_3 є пенсіонером за віком та перебуває на спрощеній системі оподаткування, отримує пенсію за віком, що власне й не заперечувалось відповідачем, суд апеляційної інстанції вважає, що позивач на підставі положень частини 4 статті 4 Закону №2464-VI звільнений від сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Колегія суддів критично оцінює посилання представника відповідача на подану позивачем звітність щодо суми нарахованого єдиного внеску, оскільки подання такої звітності не є передбаченою законом умовою. Натомість, особа, що підпадає під дію положень ч. 4 ст. 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" може брати участь у відповідній системі страхування лише добровільно за її заявою. Відтак, звіт має бути врахований контролюючим органом лише при наявності заяви про добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування та укладення відповідного договору.

Матеріали справи не містять жодних доказів того, що позивач укладала договір про добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування. При цьому, суд також враховує доводи представника позивача про те, що позивач не подавала заяву про добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що сформована ГУ ДФС у Вінницькій області вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-4956-17 від 19.03.2018 року є протиправною та, як наслідок, підлягає скасуванню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі вищевикладеного суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, в той час як доводи апелянта не спростовують висновків суду першої інстанції, а відтак підстави для задоволення вимог апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 18 травня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 17 вересня 2018 року.

Головуючий Боровицький О. А.

Судді Ватаманюк Р.В. Матохнюк Д.Б.