Справа № 0340/1233/18
Суддя: Лозовський Олександр Анатолійович
Дата ухвалення: 2018-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2018 року ЛуцькСправа № 0340/1233/18

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Лозовського О.А.,

за участю секретаря судового засідання Шикун О.Є.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача Кузьмича О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Луцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Луцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області про визнання протиправними дій Луцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 суми недоплаченої частини основного розміру пенсії з 01 грудня 2006 року по 20 лютого 2017 року включно однією сумою у розмірі 131 105 грн 70 коп. у строк, не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія; визнання протиправними дій Луцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 суми недоплаченої частини основного розміру пенсії з 01 грудня 2006 року по 20 лютого 2017 року включно із нарахуванням компенсації втрати частини доходів не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія; визнання протиправними дій Луцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області щодо відмови у наданні ОСОБА_1 відомостей про час і розмір сплати суми пенсії та підтверджуючих документів про середньомісячний розмір перерахунку суми пенсії з 01 грудня 2006 року по 20 лютого 2017 року; зобов'язання Луцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області здійснити виплату ОСОБА_1 недоплачену частину основного розміру пенсії з 01 грудня 2006 року по 20 лютого 2017 року включно з нарахуванням компенсації втрати частини доходів не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач ОСОБА_1 з грудня 2006 року перебуває на обліку в Луцькому об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Волинської області як пенсіонер, отримує пенсію на підставі Закону України «Про державну службу», Закону України «про службу в органах місцевого самоврядування». 13 червня 2018 року звернувся до Луцького об'єднаного управлінні Пенсійного фонду України Волинської області із заявою з вимогами: повідомити про прийняті рішення щодо нарахування та виплати недоотриманої з вини органу пенсії за період з 01 грудня 2006 року по 20 лютого 2017 року в сумі 131 105 грн 70 коп.; виплатити суму недоотриманої пенсії за вказаний період у наведеному розмірі; надати засвідчені копії підтверджуючих документів про середньомісячний розмір перерахунку розміру пенсії за спірний період із зазначенням законодавчих підстав. Однак відповіді на вказану заяву відповідач не надав.

Позивач вважає вказані дії пенсійного органу протиправними, оскільки відповідно до статті 41 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначено виплати (доходи), що враховуються в заробітну плату застрахованої особи для обчислення пенсії. Зокрема, до такого доходу враховуються: суми виплат, отриманих застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких були сплачені страхові внески, суми виплат, отриманих застрахованою особою до набрання чинності цим Законом у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування. Позивач звертає увагу, що вказані суми пенсії він не отримав з вини органу, що її призначив, а тому, в силу статті 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення»виплата недоотриманої пенсії за минулий період не може бути обмежена будь-яким строком. Враховуючи, що середньомісячний розмір матеріальної допомоги ОСОБА_1 становить 1 184 грн 34 коп., а розмір його пенсії становить 90% від заробітку, тому недоплачена частина основного розміру пенсії становить 131 105 грн 70 коп. за спірний період.

Керуючись наведеним, позивач просить задовольнити позов.

У відзиві на позов № 7969/06-13 від 01 серпня 2018 року (а.с. 36-38) відповідач його вимог не визнав. Свої заперечення обґрунтував тим, що розмір пенсії ОСОБА_1 обчислено з урахуванням інформації, зазначеній в довідці про заробітну плату № 6.16/22 від 19 грудня 2006 року та довідок № 6.16/23, № 6.16/24 від 19 грудня 2006 рік про розмір виплат, які включаються в заробіток для обчислення розміру пенсії, відповідно до Закону України «Про державну службу», виданих Волинською обласною радою. Водночас, вказав, що ОСОБА_1 уже звертався з позовом про зобов'язання Луцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області здійснити перерахунок пенсії з врахуванням виплаченої матеріальної допомоги, виплати недоотриманої пенсії з 01 січня 2006 року по 20 лютого 2017 року із врахуванням індексації. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 лютого 2018 року, яке набрало законної сили, відмовлено в задоволенні позову.

Керуючись викладеним, відповідач просив відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою від 17 липня 2018 року відкрито провадження в даній адміністративній справі та на підставі статті 262 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України) постановлено судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (а.с.1).

Суд, заслухавши усні пояснення позивача, представників позивача та відповідача, перевіривши доводи позивача та відповідача у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази на предмет належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємозв'язку доказів у їхній сукупності, встановив такі обставини.

ОСОБА_1 перебуває на обліку у Луцькому об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Волинської області з 23 грудня 2006 року як одержувач пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу».

У період з 01 грудня 2004 року по 30 листопада 2006 року ОСОБА_1 було виплачено матеріальну допомогу в сумі 28 424 грн 13 коп., яка була включена до складових заробітної плати останнього і з цієї суми були сплачені відповідні страхові внески.

Вказані обставини встановлено рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31 травня 2017 року, яке набрало законної сили 23 червня 2017 року, в адміністративній справі № 161/4658/17 за позовом ОСОБА_1 до Луцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити певні дії (а.с. 21-22) та в силу частини четвертої статті 78 КАС України не потребують доказування при розгляді даної справи.

13 червня 2018 року позивач звернувся до відповідача із заявою з вимогами: повідомити про прийняте рішення (накази, розпорядження або інші) щодо добровільного нарахування та виплату ОСОБА_1 суми пенсії (часток за 123 місяці), не отримані ним своєчасно з вини органу, що призначив та виплачує пенсію (за період з 01 грудня 2006 року по 20 лютого 2017 року включно) на загальну суму 131 105 грн 70 коп. без проведення індексації недоплаченої частини основного розміру пенсії та з урахуванням компенсації втрати частини доходів; вчинити дії - найбільш ефективним способом відновити порушене право на належне пенсійне забезпечення ОСОБА_1 шляхом здійснення виплати йому суми недоплаченої частини основного розміру пенсії з 01 грудня 2006 року по 20 лютого 2017 року включно однією сумою у розмірі 131 105 грн 70 коп. у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія (до 26 червня 2018 року) та надати ОСОБА_1 відомості про час і розмір сплати суми пенсії, неотриманої своєчасно з вини відповідача; надати завірені копії підтверджуючих документів про середньомісячний розмір перерахунку суми пенсії з 01 грудня 2006 року по 20 лютого 2017 року (а.с. 12).

Листом від 19 червня 2018 року (вих.№284/Н-01) Луцьке об'єднане управління Пенсійного фонду України Волинської області відмовило позивачу в перерахунку пенсії, мотивуючи тим, що заробітна плата державного службовця складається з посадового окладу, доплати за ранг, надбавки за вислугу років на державній службі, середнього розміру надбавки за особливий характер роботи та інтенсивність згідно із постановою КМУ № 1295 від 24 жовтня 1996 року, середнього розміру премії, визначеного за останніх 24 місяці роботи, яка дає право на даний вид пенсії. Матеріальна допомога (як на оздоровлення, так і на вирішення соціально-побутових питань) не відносяться до інших надбавок, а тому врахувати їх в суму заробітної плати для обчислення пенсії, законних підстав немає. Водночас, відповідач зазначив, що на виконання постанови Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31 травня 2017 року в адміністративній справі № 161/4658/17 здійснено перерахунок ОСОБА_1 пенсії, як колишньому державному службовцю - по інвалідності другої групи, з врахуванням положень Закону України "Про державну службу", що діяла на час призначення пенсії, з врахуванням суму виплаченої Волинською обласною радою матеріальної допомоги в сумі 28 424 грн 13 коп. у період з 01 грудня 2006 року по 20 лютого 2017 року включно та розпочато виплату недоотриманої суми пенсії з 21 лютого 2017 року із врахуванням раніше виплачених сум. Таким чином, пенсія призначена і виплачується відповідно до норм чинного законодавства. Крім того, надано витребувані документи (а.с. 48).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується таким.

Відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» (чинного на день призначення пенсії позивачу) на одержання пенсії державних службовців мають право особи, які досягли встановленого законодавством пенсійного віку, за наявності страхового стажу для чоловіків - не менше 25 років, для жінок - не менше 20 років, у тому числі стажу державної служби - не менше 10 років, та які на час досягнення пенсійного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менше 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, - незалежно від місця роботи на час досягнення пенсійного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків від сум їх заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, без обмеження граничного розміру пенсії.

Державним службовцям, які у період перебування на державній службі визнані інвалідами I та II груп, незалежно від причини інвалідності пенсія по інвалідності призначається в розмірах, передбачених частинами другою і п'ятою цієї статті, після припинення ними державної служби за наявності стажу державної служби не менше 10 років та страхового стажу, встановленого для призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

На виконання вказаних норм пенсійним органом призначено ОСОБА_1 пенсію в розмірі 80% від заробітку та здійснено перерахунок пенсії, розмір якої на даний час становить 80% від заробітку.

Ці обставини сторонами визнаються і не заперечуються.

Водночас, принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначаються Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», який також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Відповідно до статті 41 цього Закону до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховуються: 1) суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески в межах встановленої законодавством максимальної величини заробітної плати (доходу), з якої сплачуються страхові внески, а після набрання чинності Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" - максимальної величини бази нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, визначеної відповідно до закону; 2) суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, а за періоди до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися зазначені внески (збір), - у межах сум, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, включалися до заробітної плати, з якої обчислювалася пенсія відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення", і не перевищують 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання зазначених сум.

Таким чином, отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати. Суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, зокрема матеріальна допомога на оздоровлення та допомога на вирішення соціально-побутових питань, сума індексації заробітної плати, включаються до складу заробітної плати державного службовця та враховуються при обчисленні розміру його пенсії.

Системний аналіз зазначених вище нормативно-правових актів дає підстави дійти висновку про те, що матеріальна допомога на оздоровлення, на вирішення соціально-побутових питань, з яких фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, повинна бути врахована при обчисленні розміру пенсії.

Проте, матеріальна допомога на оздоровлення, на вирішення соціально-побутових питань не була включена до довідки про заробітну плату для обчислення пенсії, на підставі якої позивачу було призначено пенсію.

Відповідно до статті 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.

Таке ж правило закріплене частиною другою Статті 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», у якій йдеться про те, що нараховані суми пенсії не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Таким чином, положення наведених норм права регулюють виплату за минулий час уже нарахованих пенсій, однак не виплачених з вини ПФУ.

Отже, матеріальна допомога на оздоровлення, матеріальна допомога для вирішення соціально - побутових питань, індексація заробітної плати входили до системи оплати праці державного службовця. Суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, в тому числі матеріальні допомоги, індексація заробітної плати, інші виплати, включаються до складу заробітної плати державного службовця та враховуються при обчисленні розміру його пенсії.

Крім того, суд встановив, що позивач звернувся до суду за захистом порушеного права щодо пенсійного забезпечення (в частині врахування сум індексації заробітної плати, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань та на оздоровлення, які виплачувались позивачу і з яких сплачувалися страхові внески), яке фактично виникло на стадії призначення позивачу пенсії і продовжувало бути порушеним внаслідок не врахування таких виплат при призначенні пенсії.

Вказана правова позиція сформована в постанові Верховного суду від 20 березня 2018 року в адміністративній справі №357/11011/16-а.

Таким чином, оскільки позивач звернувся 13 червня 2018 році до відповідача не за перерахунком пенсії, а за відновленням свої прав, порушених при призначенні пенсії, під час якого при обчисленні розміру заробітної плати для призначення пенсії були враховані не всі її складові, тому, з урахуванням статті 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення», статті 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», суд вирішуючи даний спір, не обмежує будь-яким строком заявлені позовні вимоги та вважає, що позивач дотримався вимог статті 122 КАС України при зверненні до суду з даним адміністративним позовом.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об'єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 05 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

При цьому, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії та бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалось примусове виконання рішення.

Водночас, відповідно до змісту ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії. Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно зі ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку суду відповідач не довів правомірності оскаржуваних дій та рішень.

З огляду на встановлені обставини у справі суд дійшов висновку, що хоч відповідач і вживав заходів в межах своїх повноважень на виконання судових рішень при призначенні та перерахунку пенсії ОСОБА_1, однак він не забезпечив повного дотримання вимог зазначених вище приписів Закону України Закону України «Про пенсійне забезпечення», Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Пунктом 4 частини другої статті 245 КАС України визначено право суду у разі задоволення позову прийняти рішення про зобов'язання вчинити дії. Але у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов'язати відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов'язує суб'єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Однак, зважаючи на те, що визначення розміру та інших умов, що визначають право на пенсійне забезпечення, відноситься до виключних повноважень Управління, які є дискреційними, то суд з урахуванням вимог частини другої статті 9, частини другої статті 245 КАС України у даному випадку дійшов висновку про задоволення позову частково шляхом прийняття рішення про визнання протиправними дій Луцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 суми недоплаченої частини основного розміру пенсії з 01 грудня 2006 року по 20 лютого 2017 року включно; визнання протиправними дій Луцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 суми недоплаченої частини основного розміру пенсії з 01 грудня 2006 року по 20 лютого 2017 року включно із нарахуванням компенсації втрати частини доходів; зобов'язання Луцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області здійснити виплату ОСОБА_1 недоплачену частину основного розміру пенсії з 01 грудня 2006 року по 20 лютого 2017 року включно з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Водночас, позовна вимога про визнання протиправними дій Луцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області щодо відмови у наданні ОСОБА_1 відомостей про час і розмір сплати суми пенсії та підтверджуючих документів про середньомісячний розмір перерахунку суми пенсії з 01 грудня 2006 року по 20 лютого 2017 року задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Як встановлено судом, позивач із відповідною заявою звернувся до відповідача 13 червня 2018 року. Одночасно із заявою від 13 червня 2018 року адвокат ОСОБА_2 звернувся до відповідача із адвокатським запитом із аналогічними вимогами. Листом від 19 червня 2018 року Луцьке об'єднане управління Пенсійного фонду України Волинської області надало відповідь на адвокатський запит, яким відмовлено адвокату у наданні запитуваної інформації та документів у зв'язку із непідтвердженням останнім своїх повноважень (а.с. 13). Також, листом від 19 червня 2018 року Луцьке об'єднане управління Пенсійного фонду України Волинської області направило поштовим зв'язком позивачу відповідь на його заяву від 13 червня 2018 року, що підтверджується копією реєстра відправлення простої кореспонденції від 20 червня 2018 року.

Таким чином, відповідач із дотриманням вимог Закону України «Про звернення громадян» надав відповідь та витребувані документи із дотриманням порядку та строку, визначених цим Законом.

Керуючись наведеним, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовної вимоги про визнання протиправними дій Луцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області щодо відмови у наданні ОСОБА_1 відомостей про час і розмір сплати суми пенсії та підтверджуючих документів про середньомісячний розмір перерахунку суми пенсії з 01 грудня 2006 року по 20 лютого 2017 року.

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу адвоката в розмірі 3 000 грн. суд зазначає наступне.

Так, відповідно до частин четвертої та п'ятої статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Позивачем було подано для підтвердження понесених витрат на оплату правничої допомоги до суду такі документи: копію договору про надання правової допомоги від 13 червня 2018 року (а.с. 8), копію ордера серії ВЛ №040269 від 13 червня 2018 року (а.с. 9). При цьому, додаткових документів (розрахунку робіт (послуг) з надання правничої допомоги, акта виконаних робіт, платіжного документа про оплату наданих послуг тощо) позивач суду не надав.

Крім того, суд звертає увагу і на те, що з огляду на запровадження нових правил відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, для підтвердження та обґрунтування розміру витрат на правничу допомогу з 15 грудня 2017 року та доведення відображення фахівцем у галузі права та адвокатом доходів, отриманих від незалежної професійної діяльності, як самозайнятої особи, на переконання суду повинно здійснюватись шляхом надання доказів ведення Книги обліку доходів та витрат, затвердженої наказом Міндоходів від 16 вересня 2013 року № 481 «Про затвердження форми Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, та Порядку її ведення», зареєстрованим у в Міністерстві юстиції України 01 жовтня 2013 року за № 1686/24218.

Враховуючи те, що наданими до суду документами обґрунтованість та фактичний обсяг витрат на правничу допомогу у конкретній адміністративній справі не підтверджено належними та допустимими доказами, суд дійшов висновку про відсутність підстав для компенсації витрат позивача на правову допомогу.

Вказаний висновок узгоджується із правовою позицією, викладеною в постанові Верховного суду від 22 травня 2018 року в адміністративній справі № 826/8107/16.

Керуючись статтями 139, 243, 245, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про державну службу», Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) до Луцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області (Волинська область, місто Луцьк, проспект Президента Грушевського, 1, ідентифікаційний код юридичної особи 40370530) про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Луцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 суми недоплаченої частини основного розміру пенсії з 01 грудня 2006 року по 20 лютого 2017 року включно.

Визнати протиправними дії Луцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 суми недоплаченої частини основного розміру пенсії з 01 грудня 2006 року по 20 лютого 2017 року включно із нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Зобов'язати Луцьке об'єднане управління Пенсійного фонду України Волинської області здійснити виплату ОСОБА_1 недоплачену частину основного розміру пенсії з 01 грудня 2006 року по 20 лютого 2017 року включно з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 14 вересня 2018 року.

Суддя О.А. Лозовський