Справа № 814/2414/17
Суддя: Домусчі С.Д.
Дата ухвалення: 2018-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2018 р.м.ОдесаСправа № 814/2414/17

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого: судді-доповідача ОСОБА_1

суддів: Коваля М.П., Кравця О.О.

за участю секретаря судового засідання Тутової Л.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення від 29 березня 2018 року ухвалене Миколаївським окружним адміністративним судом у складі головуючого-судді Устинова І.А., у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Інгульському районі м. Миколаєва ГУ ДФС у Миколаївській області про визнання протиправною та скасування податкової вимоги від 15 серпня 2016 року № 5451-17, -

ВСТАНОВИВ:

16 листопада 2017 року ОСОБА_2 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Інгульському районі м. Миколаєва ГУ ДФС у Миколаївській області, в якому просив визнати протиправною та скасувати податкову вимогу №5451-17 від 15.08.2016 року.

Рішенням від 29 березня 2018 року, ухваленим в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження, Миколаївський окружний адміністративний суд відмовив у задоволенні позову.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити адміністративний позов в повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції при ухваленні рішення у справі не надав належної правової оцінки його доводам з приводу подання до податкового органу уточнюючої декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік. Також апелянт зазначив, що згідно з пунктом 8 підрозділу 1 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України прощена заборгованість не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу.

Державна податкова інспекція у Інгульському районі м. Миколаєва ГУ ДФС у Миколаївській області відзив на апеляційну скаргу не надала.

Сторони, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявились, у звязку з чим відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, справа розглянута апеляційним судом у відкритому судовому засіданні без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю доповідача, розглянувши та обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга може бути задоволена частково.

Як правильно встановив суд апеляційної інстанції та підтверджено матеріалами справи, 12.12.2007 року між ОСОБА_2 та «ВТБ Банк» укладений кредитний договір №067/2007, відповідно до якого Банк надав позивачу кредит в сумі 46 866 дол. США.

Листом від 19.03.2015 року № 203/2307-2 банк повідомив ОСОБА_2, що станом на 19.03.2015 року його заборгованість за кредитним договором складає 51 268,53 дол. США, яка згідно статті 605 Цивільного кодексу України булла анульована (прощенна) (а.с. 14).

08 вересня 2016 року позивач подав до податкового органу декларацію про майновий стан і доходи за 2015 рік, в якій самостійно визначив до сплати суму податку на доходи фізичних осіб у розмірі 77187, 43 грн. та військового збору у розмірі 5789,07 грн. (а.с. 16-17).

15 серпня 2016 року ДПІ сформувало та направило на адресу божника податкову вимогу форми «Ф» №5451-17, якою вимагало сплатити самостійно узгоджене платником податку грошове зобовязання з податку на доходи фізичних осіб та військового збору на загальну суму 256584,27 грн. (а.с. 18).

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 07.03.2017 року у справі №814/2777/16, яка залишена без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 07.06.2017 року (ЄДРСР № 66997093), з позивача стягнуто податковий борг у розмірі 173611,89 грн.

22 серпня 2017 року ОСОБА_2 подав до ДПІ у Інгульському районі м. Миколаєва ГУ ДФС у Миколаївській області уточнюючу декларацію про майновий стан і доходи за 2015 рік, в якій зазначив про відсутність зобовязань зі сплати податку з доходів фізичних осіб та військового збору.

На думку позивача, вимога податкового органу форми «Ф» №5451-17 від 15 серпня 2016 року є протиправною та підлягає скасуванню, що стало підставою його звернення до суду з відповідним позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції дійшов висновку, що податкова вимога складена відповідачем у відповідності до приписів чинного законодавства, а отже підстави для задоволення позову відсутні. При цьому, суд не досліджував питання дотримання позивачем строків звернення до суду.

Однак, апеляційний вважає, що суд першої інстанції передчасно дійшов висновку про можливість вирішення справи по суті без дослідження дотримання позивачем строків звернення до суду, з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 99 КАС України (в редакції до 15.12.2017 року) адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з частиною другою статті 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Статтею 100 КАС України передбачено, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала. Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Отже строк звернення до адміністративного суду - це встановлений законом проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із її заявою за вирішенням цього спору і за захистом своїх прав, свобод чи інтересів. Строки адміністративного судочинства спрямовані саме на якнайшвидше здійснення такого захисту шляхом суворого їх дотримання судом та особами, які беруть участь у справі.

Наслідком пропущення процесуальних строків є залишення позовної заяви без розгляду. Виключенням з цього правила є факт визнання судом причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

На стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі відповідні процесуальні дії суду передбачені пунктом 5 частини першої статті 107 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції до 15.12.2017 року), де вказано про те, що суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, зокрема, чи подано адміністративний позов у строк, установлений законом (якщо адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Аналогічні правові положення, також передбачені новою редакцією КАС України з 15.12.2017 року.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що встановлення процесуальних строків передбачено з метою своєчасного виконання учасниками адміністративного судочинства передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Як вбачається з матеріалів справи, копію оскарженої вимоги позивач отримав 22 серпня 2016 року, однак з позовом про її скасування звернувся до суду лише 16 листопада 2017 року.

Пунктом 56.18 статті 56 ПК України передбачено, що з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення - рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

Водночас, підпунктом 14.1.153 пункту 14.1 статті 14 ПК України передбачено, що податкова вимога - письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.

Враховуючи, що податкова вимога не є рішенням контролюючого органу у розумінні ПК України, а є лише вимогою про сплату самостійно визначеного платником податків податкового зобовязання, тобто узгодженого податкового зобовязання, апеляційний суд дійшов висновку, що позивач у цій справі пропустив строк звернення до суду визначений частиною другою статті 99 КАС України, в редакції чинній на час подання позову..

Також апеляційний суд зазначає, що вказані позивачем причини пропуску строку звернення до суду є неповажними, оскільки необізнаність сторони з порядком та строками оскарження вимоги податкового органу не може бути підставою для поновлення такого строку.

Таким чином, з урахуванням встановлених обставин, суд апеляційної інстанції не вбачає правових підстав для надання оцінки іншим доводам апелянта щодо суті спору.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм процесуального права, у звязку з чим, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 315, п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, апеляційна скарга має бути задоволена частково, оскаржене рішення скасоване, адміністративний позов залишений без розгляду.

Керуючись ст. 19 Конституції України, ст. ст. 1-9, п. 5 ч. 4 ст. 46, ст. 72-78, ст. 270, ч. 1 ст. 271, ч. 3 ст. 272, ст. 308, ст. 310, п. 3 ч. 1 ст. 315, п. 4 ч. 1 ст. 317, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ч. 1 ст. 325 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 березня 2018 року скасувати.

Залишити без розгляду адміністративний позов ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Інгульському районі м. Миколаєва ГУ ДФС у Миколаївській області про визнання протиправною та скасування податкової вимоги від 15 серпня 2016 року № 5451-17.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 05 вересня 2018 року.

Головуючий суддя ОСОБА_1
Судді ОСОБА_3 ОСОБА_4