Справа № 0840/2798/18
Суддя: Конишева Олена Василівна
Дата ухвалення: 2018-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

15 серпня 2018 року Справа № 0840/2798/18 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Конишевої О.В., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 (69067, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1)

до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя (69057, м. Запоріжжя, вул. Гагаріна, 2-б, )

про визнання дій протиправними та зобов'язати вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

12 липня 2018 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя (далі - відповідач), в якому позивач просить суд:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови в призначенні позивачу пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням вимог частини 2 статті 40 та вимог статті 29 цього Закону;

- зобов'язати відповідача призначити позивачу пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням вимог частини 2 статті 40 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, за календарні роки, що передують року звернення з заявою за призначенням пенсії за віком (2016-2017 роках, а саме 5377,90 грн.), та вимог статті 29 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" шляхом підвищення пенсії на 174,75% та виплатити різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією;

- стягнути з відповідача судовий збір за подачу адміністративного позову у розмірі 704,80грн.

Позивач посилається на те, що вона до 2018 року отримувала пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення". З 01 січня 1999 року позивач набула право на пенсію за віком на загальних підставах у відповідності до Закону України "Про пенсійне забезпечення", а з моменту вступу в законну силу Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" - відповідно до статті 26 цього закону. 05 червня 2018 вона року звернулась до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до частини 2 статті 40 та з урахуванням частини 1 статті 29 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Але, відповідачем було відмовлено позивачу в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", оскільки вона вже отримує пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення". Позивач вважає дії відповідача неправомірними, посилаючись на те, що вона не зверталась до відповідача з заявою про переведення з одного виду пенсії на іншій в межах одного Закону, а вперше просила призначити їй пенсію за іншим Законом, котрий передбачає інші умови та підстави призначення пенсії.

Ухвалою суду від 16 липня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Сторонам повідомлено про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у судовому засіданні 13 серпня 2018 року. Відповідачу запропоновано у 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на позовну заяву.

Від представника відповідача до судового засідання надійшов відзив на адміністративний позов, в якому він просить суд в задоволенні позову відмовити в повному обсязі з підстав викладених у відзиві, зокрема зазначає, що позивач з 01 січня 1989 року і до цього часу отримує один і той же вид пенсії, а тому підстави для призначення пенсії за віком у відповідності до частини 2 статті 40 "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, за календарні роки, що передують року звернення з заявою відсутні.

Ухвалою суду від 09 серпня 2018 року було відмовлено у клопотанні представника відповідача про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Відповідно до частини 4 статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглядати дану справу за правилами спрощеного позовного провадження.

Суд, оцінивши повідомлені позивачем обставини та наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наявність достатніх підстав для прийняття законного та обґрунтованого рішення у справі.

Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов до висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню у зв'язку із наступним.

Позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, до 2018 року перебувала на обліку в Центральному об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України м. Запоріжжя (на той час - Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя) та їй була призначена пенсія у відповідності до Закону України "Про пенсійне забезпечення". Після призначення пенсії позивач продовжувала працювати.

05 червня 2018 року позивач звернулась до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Листом № 354/М-9 від 21 червня 2018 року відповідач відповів позивачу, що вона не має права на призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням частини 2 статті 40 та статті 29 цього Закону, оскільки вона вже отримує пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення", та зазначили, що навіть якщо б їй і була призначена пенсія відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" вона все одно не має права на підвищення згідно із статтею 29 цього Закону, оскільки вона отримувала пенсію за списком № 1 відповідно до іншого Закону.

Відповідно до частини 1 статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини 2 статті 40 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", тимчасово, з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року, заробітна плата (дохід) для призначення пенсії визначається із середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2016 та 2017 роки.

Статтею 2 Закону України "Про пенсійне забезпечення"за цим Законом призначаються: трудові пенсії: за віком (на пільгових умовах); по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, до яких зокрема відносяться застраховані особи та Пенсійний фонд, врегульовані Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Статтею 9 вказаного Закону встановлено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком (на пільгових умовах); пенсія по інвалідності; пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Отже, питання щодо призначення та виплати пенсії за віком на пільгових умовах не входить до сфери правовідносин, що регулюється Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Суд зауважує, що пенсія за віком на пільгових умовах є спеціальною пенсією для конкретного визначеного кола осіб, передбачених спеціальними законами України, а пенсія за віком є загально визначеною пенсією для усіх категорій осіб.

Суд вважає, за необхідне вказати, що орган Пенсійного фонду України, як державний орган, що реалізує право громадян на пенсійне забезпечення, їх посадові та службові особи, зобов'язані неухильно дотримуватись прав громадян при призначенні і виплаті пенсій, вживати заходи щодо попередження їх порушення, надавати допомогу громадянам у витребуванні та оформленні необхідних для призначення пенсії документів.

Згідно із частиною 3 статті 45 цього Закону встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині 1 статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що частиною 3 статті 45 вказаного Закону регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеної саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Враховуючи те, що питання призначення пенсії за віком на пільгових умовах врегульовано Законом України "Про пенсійне забезпечення", а пенсії за віком врегульовано Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", суд приходить до висновку, що вказані пенсії є різними видами пенсії, передбаченими різними законами.

Верховний Суд України у постанові від 06 березня 2018 року по справі № 185/1474/17 (2-а/185/161/17) висловив позицію, що пенсія за віком передбачена Законом України "Про пенсійне забезпечення" передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а за призначенням пенсії відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" позивач звернувся вперше, тож суд дійшов висновку, що позивач має право на призначення йому пенсії на загальних підставах відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Отже, в даному випадку відбувся не перехід з одного виду пенсії на інший, а призначення нової пенсії.

Таким чином, в даному випадку відповідач мав керуватися, положеннями частини 2 статті 40 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", якою передбачено, що тимчасово, з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року, заробітна плата (дохід) для призначення пенсії визначається із середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2016 та 2017 роки.

Відповідно до частини 1 статті 29 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" особі, яка набула право на пенсію за віком відповідно до цього Закону, але після досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, виявила бажання працювати і одержувати пенсію з більш пізнього віку, пенсія за віком призначається з урахуванням страхового стажу на день звернення за призначенням пенсії з підвищенням розміру пенсії за віком, обчисленого відповідно до статті 27 цього Закону, на такий відсоток:

на 0,5% - за кожний повний місяць страхового стажу, починаючи з місяця, наступного за місяцем досягнення пенсійного віку у разі відстрочення виходу на пенсію на строк до 60 місяців;

на 0,75% - за кожний повний місяць страхового стажу, починаючи з місяця, наступного за місяцем досягнення пенсійного віку у разі відстрочення виходу на пенсію на строк понад 60 місяців.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що оскільки позивач набула права на вихід на пенсію за віком з 01 січня 1999 року, а фактично скористалась таким правом лише з 05 червня 2018 року, при цьому продовжувала працювати та сплачувати страхові внески, то відповідно має право на отримання пенсії з підвищенням розміру на 0,75% за кожний повний місяць страхового стажу, починаючи з місяця, наступного за місяцем досягнення пенсійного віку.

Суд не може перебирати на себе дискреційні повноваження відповідача, щодо перерахунку пенсії, а саме як просить позивач шляхом підвищення пенсії на 174,75%, тому в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо дати, з якої необхідно здійснити перерахунок пенсії, суд зазначає, що відповідно до частини 4 статті 45 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", якою встановлено, що перерахунок пенсії провадиться з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15-го числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15-го числа.

Оскільки позивач звернувся до відповідача з заявою 05 червня 2018 року, перерахунок призначеної їй пенсії за віком необхідно здійснити з 01 червня 2018 року.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд враховує, що, відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (69067, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя (69057, м. Запоріжжя, вул. Гагаріна, буд. 2-б, ) задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя (69057, м. Запоріжжя, вул. Гагаріна, буд. 2-б, ) щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 (69067, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1), ІНФОРМАЦІЯ_1, пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням вимог частини 2 статті 40 та вимог статті 29 цього Закону.

Зобов'язати Центральне об'єднане Управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя (69057, м. Запоріжжя, вул. Гагаріна, буд. 2-б, ) призначити ОСОБА_1 (69067, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1), ІНФОРМАЦІЯ_1, пенсію за віком з 01 червня 2018 року відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням вимог частини 2 статті 40 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески, за два календарні роки (2016 - 2017 роки), що передують року звернення з заявою за призначенням пенсії за віком, провести перерахунок та виплатити різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (69067, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) за рахунок бюджетних асигнувань Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя (69057, м. Запоріжжя, вул. Гагаріна, буд. 2-б, ) судовий збір у розмірі 704,80 грн. (сімсот чотири гривні 80 коп.).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення виготовлено в повному обсязі 15 серпня 2018 року.

Суддя О.В. Конишева