Справа № 281/499/18
Суддя: Свинченко Г. Д.
Дата ухвалення: 2018-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Лугинський районний суд Житомирської області
Справа № 281/499/18
Провадження по справі 2-а/281/53/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2018 року смт Лугини

Лугинський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді Свинченко Г.Д.,

за участю секретаря судових засідань Гельвейчук І.А.

позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Управління патрульної поліції в Житомирській області в особі Білоуса Павла Олександровича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

ВСТАНОВИВ:

06.07.2018 позивач звернувся до суду з позовом в якому просить суд визнати дії відповідача, неправомірними (протиправними) та скасувати постанову серії ВР № 114213 від 27.06.2018 про накладення адміністративного стягнення відносно нього.

На обґрунтування позовних вимог зазначив, що постановою ВР № 114213 від 27.06.2018 винесеною інспектором роти №3 батальйону УПП в Житомирській області ДПП лейтенантом поліції Білоусом П.О. на нього було накладено стягнення у вигляді штрафу 425 грн., за порушення передбачене ч. 1 ст. 121 КУпАП, ч. 1 ст. 122 КУпАП, ч. 1 ст. 126 КУпАП та ч. 2 ст. 36 КУпАП.

ОСОБА_2 вважає дану постанову незаконною та необґрунтованою, такою, що не відповідає матеріалам справи та вимогам закону та прийнятою із значним порушенням процесуальних норм, у зв'язку з чим підлягає скасуванню.

Позивач також зазначив, що відповідно до ст. 13 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» учасники бойових дій (яким він являється відповідно до посвідчення УБД № НОМЕР_1 від 23.06.2016), які особисто керують належними їм транспортними засобами звільняються від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України.

Крім того зазначив, що докази вчинення ним правопорушення відсутні, а патрульний при зупинці не повідомив йому права та обов'язки, а також причину зупинки та який саме пункт ПДР було порушено водієм. У зв'язку з чим виникла необхідність у зверненні до суду з даним позовом.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовільнити з підстав викладений у позовній заяві.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що в червні 2018 він був у якості пасажира автомобіля, який супроводжував транспортний засіб трактор колісний н.з. 31012 АЕ з причепною самохідною теліжкою під керуванням ОСОБА_2 Так, на 160 км. автомобільної дороги Київ-Ковель ОСОБА_2 був зупинений працівником поліції. Причиною зупинки було те, що на причепній самохідній теліжці відсутні задні габаритні ліхтарі, покажчики поворотів та стоп сигналів, а також ОСОБА_2 не пред'явив полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників Т.З. На, що ОСОБА_2 пояснив працівникам поліції, що на причепній самохідній теліжці не передбачені контрукцією задні габаритні ліхтарі, покажчики поворотів та стоп сигналів, а також, що трактор МТЗ - 1025, за керування яким без страхового полісу притягнутий до адміністративної відповідальності позивач, не підлягає обов'язковому страхуванню за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідач в судове засідання не з'явився, представник за довіреністю ОСОБА_5 надала суду відзив на адміністративний позов, в якому зазначила, що вимоги позивача безпідставні та необґрунтовані, а тому просить в позові ОСОБА_2 до управління патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення відмовити за безпідставністю. На думку відповідача позов не підлягає задоволенню, оскільки обставини правопорушення підтверджуються наявним відеозаписом, зробленим нагрудним реєстратором. Крім того зазначили, що оскільки позивач при складанні інспектором патрульної поліції відносно нього постанови про адміністративне правопорушення не мав при собі поліса (сертифіката) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на трактор МТЗ-1025 або документів на підставі яких він звільняється від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності то постанова патрульної поліції про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 126 КУпАП є законною і обґрунтованою.

Щодо посилань позивача на ту обставину, що він звільнений від обов'язкового страхування, оскільки являється учасником бойових дій зазначив наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Так, з долученого до матеріалів справи, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу трактор колісний н.з. 31012 АЕ серії АС № 184418 вбачається, що його власником являється ОСОБА_6

На місці ж зупинки інспектором було встановлено, що транспортним засобом трактор колісний н.з. 31012 АЕ та перевірки свідоцтва про реєстрацію ТЗ ОСОБА_2 особисто не володіє ним на праві власності.

Трактором колісним н.з. 31012 АЕ, позивач користується на підставі того, що ОСОБА_6, як власник транспортного засобу, передав йому свідоцтво про право на реєстрацію транспортного засобу.

Відповідно до п.2.2 ПДР України власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Зазначає, що у даному випадку трактором колісним н.з 31012 АЕ позивач користується на підставі, того що взяв свідоцтво про право реєстрацію транспортного засобу, який зареєстровано на ОСОБА_6 та підтверджує, що позивач має право користування, про те не має права володіння ним.

З урахуванням зазначеного вважає, що відповідачем цілком обґрунтовано та законно було прийнято рішення про порушення правил дорожнього руху та вину особи у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 126 КУпАП.

Дослідивши надані докази, вислухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, допитавши свідка, переглянувши відеозапис події, дослідивши письмовий відзив та інші матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що згідно постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованому не в автоматичному режимі серії ВР № 114213 складеної інспектором роти № 3 батальйону УПП в Житомирській області ДПП лейтенантом поліції Білоусом П.О. вбачається, що 27.06.2018 о 11 год. 00 хв. на автодорозі Київ-Ковель на 160 км., водій ОСОБА_2 керував трактором МТЗ -1025 у якого був на причіпній самохідній теліжці відсутні задні габаритні ліхтарі, покажчики поворотів та стоп сигналів, чим порушив вимоги п.п.31.4.3., а також не пред'явив полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників Т.З. чим порушив вимоги п.п. 2.4 А, а також не включив аварійно світлову сигналізацію після зупинки працівником поліції чим, порушив п.п. 9.9 Б ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення передбачене 1 ст. 121 КУпАП, ч. 1 ст. 122 КУпАП, ч. 1 ст. 126 КУпАП та ч. 2 ст. 36 КУпАП.

Положеннями ч. 2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі по тексту - КУпАП), адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов'язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб'єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчинення якого передбачена чинним законодавством.

Згідно зі ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (частини перша, друга і третя статті 122).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України "Про Національну поліцію".

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію" встановлено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

За змістом статті 31 вказаного Закону, поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Відповідно до абз. "а" п. 2.4 Правил дорожнього руху, на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також: пред'явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Згідно зі ст. 35 Закону України "Про Національну поліцію", поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі: 1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху; 2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу; 3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об'єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення; 4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку; 5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути; 6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод; 7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху; 8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху; 9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв.

Поліцейський зобов'язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

За загальним правилом, відповідно до ст. 254 КУпАП, фіксація адміністративного правопорушення починається зі складення протоколу про його вчинення уповноваженою на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч. 3 ст. 254 КУпАП, протокол не складається у випадках, передбачених ст. 258 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 258 КУпАП, протокол не складається в разі вчинення адміністративних правопорушень, передбачених статтями 70, 77, частиною третьою статті 85, статтею 153, якщо розмір штрафу не перевищує трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, частиною першою статті 85, якщо розмір штрафу не перевищує семи неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, статтею 107 (у випадках вчинення правопорушень, перелічених в частині третій статті 238) частиною третьою статті 109, статтями 110, 115, частинами першою, третьою і п'ятою статті 116, частиною третьою статті 116-2, частинами першою і третьою статті 117 (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження на місці вчинення правопорушення), статтями 118, 119, статтями 134, 135, 185-3, статтею 197 (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження), статтею 198 (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження) цього Кодексу, якщо особа не оспорює допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається.

Протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п'ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123,статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140КУпАП.

Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до п. 1 розділу IV Інструкції, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Згідно зі ст. 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення, постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7 визнано винним в порушенні вимог п. 2.4. «а» Правил дорожнього руху та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП із застосуванням стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн.

В судовому засіданні досліджений відеозапис з місця події, що здійснений за допомогою нагрудного реєстратора поліцейського. Як вбачається з відеозапису події позивача ОСОБА_7 дійсно зупинили працівники поліції на 160 км автомобільної дороги Київ-Ковель. Причиною зупинки було те, водій ОСОБА_2 керував трактором МТЗ -1025 у якого на причепній самохідній теліжці були відсутні задні габаритні ліхтарі, покажчики поворотів та стоп сигналів, а також ОСОБА_2 не пред'явив полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників Т.З.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до п. 2.4. «а» ПДР України, на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також: пред'явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1 до яких серед іншого зокрема відноситься і поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

За правилами підпункту ґ) пункту 2.1 ПДР України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільнені від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтверджуючі документи.

Відповідно до визначення транспортного засобу, що міститься в п. 1.10 ПДР України, транспортний засіб - пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів.

Трактор - це моторизований колісний або гусеничний транспортний засіб сільськогосподарського або лісогосподарського призначення, що має щонайменше дві осі та характеризується максимальною конструкційною швидкістю не менш як 6 кілометрів на годину, спеціально призначений для того, щоб тягти, штовхати, везти і приводити в рух змінні причіпні машини, що використовуються для виконання сільськогосподарських або лісогосподарських робіт, або буксирувати сільськогосподарські та лісогосподарські причепи. Зазначений транспортний засіб застосовується також для перевезення вантажів під час виконання сільськогосподарських та лісогосподарських робіт і обладнується сидіннями для пасажирів.

Аналогічні положення містяться в постанові Кабінету Міністрів України "Про затвердження Технічного регламенту затвердження типу сільськогосподарських та лісогосподарських тракторів, їх причепів і змінних причіпних машин, систем, складових частин та окремих технічних вузлів" від 28.12.2011 року № 1367.

Відповідно до пункту 1.5 статті 1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", наземні транспортні засоби (далі - транспортні засоби) - це пристрої, призначені для перевезення людей та/або вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів, які підлягають державній реєстрації та обліку у територіальних органах Міністерства внутрішніх справ України та/або допущені до дорожнього руху, а також ввезені на митну територію України для тимчасового користування, зареєстровані в інших країнах.

При укладанні договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страховики щодо класифікації транспортних засобів використовують норми Державного стандарту України ДСТУ 2984-95 "Засоби транспортні дорожні. Типи. Терміни та визначення", затверджені та введені в дію наказом Держстандарту України № 31 від 25 січня 1995 року, а також Положенням про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 340 від 08 травня 1993 року.

Відповідно до абз. 2 п. 1.5 ст. 1 Закону України "Про обов'язкове страхування власників наземних транспортних засобів", у цьому Законі не вважається транспортним засобом пристрій, який підпадає під ознаки, зазначені у цьому пункті, але щодо якого не встановлено коригуючий коефіцієнт залежно від типу транспортного засобу.

Коригуючі коефіцієнти та їх розміри встановлено та затверджено Розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України "Про деякі питання здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 16 серпня 2010 року за № 689/17984.

Згідно з зазначеним Розпорядженням, трактор не відноситься до типів транспортних засобів щодо яких встановлений коригуючий коефіцієнт та не підлягає державній реєстрації та обліку у територіальних органах Міністерства внутрішніх справ України, а реєструється державними інспекціями сільського господарства в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах на підставі Порядку відомчої реєстрації та зняття з обліку тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 694 від 08 липня 2009 року.

Державній реєстрації та обліку підлягають призначені для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування транспортні засоби усіх типів, що використовуються на автомобільних дорогах державного значення. Відомчу реєстрацію та облік транспортних засобів, що не підлягають експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування, а саме тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі (ст. 34 Закону України "Про дорожній рух").

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, суд приходить до висновку, що трактор МТЗ - 1025, за керування яким без страхового полісу притягнутий до адміністративної відповідальності позивач, не відноситься до транспортних засобів у розумінні Закону України «Про обов'язкове страхування власників наземних транспортних засобів», а тому не підлягає обов'язковому страхуванню за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Отже, в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Провадження у адміністративній справі про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП слід закрити, оскільки згідно статтею 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю за обставин відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі наведеного вище та керуючись статтями 126, 247, 251, 283 КУпАП, статтями 2, 14, 77, 205, 241, 246, 295, 286, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2 до Управління патрульної поліції в Житомирській області в особі Білоуса Павла Олександровича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовільнити повністю.

Визнати протиправними дії інспектора роти № 3 батальйону УПП в Житомирській області ДПП лейтенантом поліції Білоуса Павла Олександровича про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності.

Скасувати постанову інспектора роти № 3 батальйону УПП в Житомирській області ДПП лейтенанта поліції Білоуса Павла Олександровича серії ВР № 114213 від 27.06.2018 про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн.

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ч.1 ст.126 КУпАП - закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом десяти з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Г.Д. Свинченко