Справа № 461/2898/18
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2018-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2018 рокуЛьвів№ 876/5193/18

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Гуляка В.В., Глушка І.В.,

за участю секретаря судового засідання Коваль Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці ДФС про скасування постанови, за апеляційною скаргою Львівської митниці ДФС на рішення Галицького районного суду м. Львова від 03 травня 2018 року (суддя першої інстанції Зубачик Н.Б., м. Львів),

В С Т А Н О В И В :

20 квітня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Галицького районного суду м. Львова з позовом до Львівської митниці ДФС про скасування постанови заступника начальника Львівської митниці ДФС начальника УПМП та МВ №1931/20900/18 від 17 квітня 2018 року про визнання його винним у вчиненні порушення митних правил, передбачених ч. 3 ст. 470 МК України та закрити провадження у справі.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 03 травня 2018 року позов задоволено. Скасовано постанову Львівської митниці Державної фіскальної служби України №1931/20900/18 від 17.04.2018, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч. 3 ст. 470 МК України, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8500 грн. Провадження у справі про порушення митних правил відносно ОСОБА_1 за вчинення останнім правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 470 МК України - закрито. Стягнуто з Львівської митниці ДФС за рахунок її бюджетних асигнувань на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій вказав, що висновки суду не відповідають обставинам справи, судом порушено норми матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення і прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що позивачем не надано жодних документів які б підтверджували обставини, зазначені у ст. 460 МК України, що виключають адміністративну відповідальність, а повідомлення про перебування автомобіля на станції технічного обслуговування не є обставиною, що виключає адміністративну відповідальність.

Відзив на апеляційну скаргу суду подано не було. Також позивач у судове засідання повторно не зявився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце слухання. Тому враховуючи, що позивач не вжив належних заходів для забезпечення явки в судове засідання, апеляційний розгляд справи було проведено за його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 23.03.2018, близько о 06:30 год. у зону митного контролю пункту пропуску «Рава-Руська-Гребенне» митного поста «Рава-Руська» Львівської митниці ДФС заїхав рейсовий автобус марки «Setra S417 HDH», реєстраційний номер НОМЕР_1, у якому громадянин України ОСОБА_1 повертався з приватної поїздки з республіки ОСОБА_2 в Україну в якості пасажира.

У ході перевірки баз даних ЄАІС ДФС України та АСМО «Інспектор» з'ясовано, що 29.06.2017 ОСОБА_1 через м/п «Шегині-Медика» Львівської митниці ДФС було ввезено на митну територію України автомобіль марки «Nissan Almera», VIN: SJNFAAN16U0051110, реєстраційний номер RP65071 (країна реєстрації ОСОБА_2), без письмового декларування та сплати всіх митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті транспортних засобів, на строк, передбачений нормами ст. 95 МК України. Одночасно було встановлено, що відповідно до бази АСМО «Інспектор» та ЄАІС ДФС України інформація про вивезення даного ТЗ з митної території України станом на 23.03.2018 відсутня, про що було складено 23 березня 2018 року протокол про порушення митних правил, з яким позивача було ознайомлено під підпис (а.с. 7).

Також ОСОБА_1 був повідомлений про розгляд справи про митне правопорушення 17 квітня 2018 року.

Постановою заступника начальника Львівської митниці ДФС України ОСОБА_3 від 17.04.2018 у справі № 1931/20900/18 позивача було визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч. 3 ст. 470 МК України, та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі п'ятсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500,00 грн.

Зазначену постанову відповідача позивач оскаржив до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивач в межах десятиденного строку звернувся до найближчого митного органу із повідомленням про настання обставин непереборної сили відносно вищевказаного автомобіля, оскаржувана постанова у справі про порушення митних правил є протиправною.

Колегія суддів апеляційного суду не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з таких підстав.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За визначенням статті 90 Митного кодексу України транзит - це митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома органами доходів і зборів України або в межах зони діяльності одного органу доходів і зборів без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Частиною 1 статті 381 Митного кодексу України передбачено, що громадянам дозволяється ввозити транспортні засоби особистого користування з метою транзиту через митну територію України за умови їх письмового декларування в порядку, передбаченому для громадян, та внесення на рахунок органу доходів і зборів, що здійснив пропуск таких транспортних засобів на митну територію України, грошової застави в розмірі митних платежів, що підлягають сплаті при ввезенні таких транспортних засобів на митну територію України з метою вільного обігу. Зазначені вимоги не поширюються на транспортні засоби, постійно зареєстровані у відповідних реєстраційних органах іноземної держави, що підтверджується відповідним документом.

Відповідно до Розділу ХІІ Митного кодексу України поміщення громадянином резидентом транспортного засобу, постійно зареєстрованого у відповідних реєстраційних органах іноземної держави, у будь-який інший режим ніж транзит супроводжуватиметься письмовим декларуванням цього транспортного засобу на виконання інших формальностей, передбачених Митним кодексом України (письмове зобов'язання, застосування засобів гарантування тощо).

Згідно зі статтею 95 Митного кодексу України для автомобільного транспорту встановлено строк транзитного перевезення в десять діб, а у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці - п'ять діб.

Відповідно до положень частини 2 статті 95 Митного кодексу України до строків, зазначених у частині першій цієї статті, не включається час дії обставин, зазначених у статті 192 Митного кодексу України. Разом з тим нормами частини 1 статті 192 Митного кодексу України визначено, що у разі, якщо під час перевезення товарів транспортний засіб внаслідок аварії або дії обставин непереборної сили не зміг прибути до митного органу призначення, перевізник зобов'язаний терміново повідомити найближчий митний орган про обставини події, місцезнаходження товарів і транспортного засобу.

Відповідно до частини 3 статті 470 Митного кодексу України, перевищення встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше ніж на десять діб, а так само втрата цих товарів, транспортних засобів, документів чи видача їх без дозволу митного органу - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч. 1 ст. 491 МК України однією з підстав для порушення справи про порушення митних правил є, зокрема, безпосереднє виявлення посадовими особами органу доходів і зборів порушення митних правил.

Частина 1 статті 494 МК України передбачає, що про кожний випадок виявлення порушення митних правил уповноважена посадова особа органу доходів і зборів, яка виявила таке порушення, невідкладно складає протокол за формою, установленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Згідно інформації про перетин кордону транспортним засобом, бази даних вбачається, що 29.06.2017 ОСОБА_1 через митний пост «Шегині-Медика» Львівської митниці ДФС ввіз на територію України транспортний засіб «Nissan Almera», VIN: SJNFAAN16U0051110, реєстраційний номер RP65071 (країна реєстрації ОСОБА_2).

Термін вивезення (транзиту) вищевказаного автомобіля з митної території закінчувався 09.07.2017, про виконання цього обов'язку позивач був обізнаний.

Разом з тим, автомобіль у встановлений строк вивезено не було і в інший митний режим не заявлено.

Порядок визначення особливості виконання митних формальностей при поміщенні товарів у митні режими, передбачені Митним кодексом України, та під час перебування товарів у відповідному митному режимі, передбачено Порядком виконання митних формальностей відповідно до заявленого митного режиму, затвердженого наказом Мінфіну 31.05.2012 № 657 та зареєстрованого в Мінюсті 02.10.2012 за № 1669/21981 (далі - Порядок).

Пункт 5 розділу VIII даного Порядку передбачає, що при наявності факту аварії чи дії обставин непереборної сили, що має місце на митній території України, особа, відповідальна за виконання вимог законодавства України з питань державної митної справи щодо товарів чи транспортних засобів, що перебувають під митним контролем (власник товару або уповноважена ним особа, перевізник чи особа, відповідальна за дотримання митного режиму), повинна звернутись до митного органу, в зоні діяльності якого перебувають ці товари, транспортні засоби, із письмовою заявою, яка повинна містити відомості, що надають можливість ідентифікувати товари, транспортні засоби як такі, що перебувають під митним контролем, а також інформацію про час, місце, обставини та наслідки аварії чи дії обставин непереборної сили.

Як вбачається з копії повідомлення від 7 липня 2017 року (а.с. 9), ОСОБА_1 повідомив Львівську митницюДФС про те, що вищевказаний транспортний засіб не може бути вивезений у встановлений законом строк у звязку з поломкою. Також зазначено, що такий на перебуває на території СТО м. Ст. Самбір ПП ОСОБА_4 вул. Д.Галицького, 42 б.

Разом з тим, ОСОБА_1 не повідомив фіскальному органу інформацію про час, місце, обставини та наслідки аварії чи дії обставин непереборної сили, отже таке повідомлення не можна вважати належним виконанням встановленого нормами частини 1 статті 192 Митного кодексу України обовязку.

Загальна вказівка про поломку автомобіля (без зазначення її характеру, наслідків, тощо) не дає підстав для висновку про неможливість виконання позивачем встановленого законом обовязку вивезення автомобіля.

Колегія суддів вважає безпідставними покликання позивача на неможливість дотриматись строку транзитного перевезення автомобіля у зв'язку з ремонтом автомобіля, виходячи з таких підстав.

Частина 1 статті 460 МК України передбачає, що вчинення порушень митних правил, передбачених ст. 470 цього Кодексу, внаслідок аварії, дії обставин непереборної сили або протиправних дій третіх осіб, що підтверджується відповідними документами, не тягне за собою адміністративної відповідальності, передбаченої цим Кодексом.

Пункт 3 розділу VIII Порядку виконання митних формальностей відповідно до заявленого митного режиму, затвердженого наказом Мінфіну від 31 травня 2012 року № 657 та зареєстрованого в Мін'юсті 02 жовтня 2012 року за № 1669/21981 передбачає, що залежно від характеру аварії чи обставин непереборної сили документи, що підтверджують їх наявність і тривалість дії, можуть видаватися державними органами, місцевими органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, іншими спеціально вповноваженими на це державними органами, а також уповноваженими на це підприємствами, установами та організаціями відповідно до їх компетенції.

Так, згідно матеріалів справи, позивач дійсно повідомив митний орган до митного контролю про поломку транспортного засобу, однак на підтвердження цієї обставини позивач не надав будь-яких доказів, зокрема, відсутні довідки щодо проведення ремонтних робіт, акти виконаних робі, тощо.

Документально не підтверджено перебування автомобіля на ремонті, а також неможливість пересування автомобіля.

Жодних доказів того, що ремонту зазначений вище транспортний засіб потребував у результаті аварії або дії обставин непереборної сили, також не надано.

Отже факт існування обставин непереборної сили чи аварії не доведено.

При цьому позивач не надав відповідні документи ані під час розгляду справи про порушення митних правил відповідачем, а ні суду при оскарженні постанови митного органу про притягнення його до відповідальності.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності прийнята неправомірно, оскільки факт порушення позивачем митних правил доведено, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції безпідставно задовольнив позов.

Крім того, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про стягнення з Львівської митниці ДФС на користь держави судового збору у розмірі 704,80 грн з урахуванням наступного.

Вимогами ч. 4 ст. 288 КУпАП передбачено, що особа, яка оскаржила постанову у справі про адміністративне правопорушення, звільняється від сплати державного мита.

Верховний Суд України у постановах від 13 грудня 2016 року у справі №21-1410а16 та від 31 січня 2017 року у справі № 298/1232/15-а висловив правовий висновок щодо застосування положень законодавства, які регулюють відносини, пов'язані зі сплатою судового збору у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.

Зокрема Верховний Суд України зазначив, що у справах про оскарження постанов у справах про адміністративне правопорушення у розумінні положень статей 287, 288, КУпАП. статей 2-4 ОСОБА_5 України «Про судовий збір» позивач звільняється від сплати судового збору. КУпАП дає вичерпний перелік осіб, які можуть мати статус позивача у справах про оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення і на цій підставі не повинні сплачувати судовий збір при зверненні до суду першої інстанції.

У випадку незгоди із судовим рішенням, прийнятим за наслідками розгляду справи і цієї категорії, позивач вправі оскаржити його в апеляційному порядку. Однаковою мірою це стосується й відповідача у спірних правовідносинах, оскільки він як рівноправна сторона в адміністративній справі також має право на апеляційне/касаційне оскарження судового рішення.

Необхідними умовами для обчислення та сплати судового збору за подання апеляційної/касаційної скарги у цій категорії справ є встановлення і віднесення предмета оскарження до об'єктів справляння судового збору; ставка цього платежу, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги. Розгляд позовної заяви на постанову про накладення адміністративного стягнення провадиться з урахуванням положень статей 287, 288 КУпАП, які передбачають звільнення від сплати платежу за судовий перегляд цих рішень. ОСОБА_5 України «Про судовий збір» не містять положень щодо підстав, умов, розміру та порядку сплати судового збору за подання позовної заяви на постанову про накладення адміністративного стягнення, а відтак і за подання апеляційної/касаційної скарги.

У зв'язку з цим за подання позивачем або відповідачем - суб'єктом владних повноважень апеляційної скарги на рішення адміністративного суду у справі про оскарження постанови про адміністративне правопорушення судовий збір у поряду і розмірах, встановлених ОСОБА_5 України «Про судовий збір», сплаті не підлягає.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 315, п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. Підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

На підставі викладеного та приймаючи до уваги те, що судом першої інстанції ухвалено судове рішення з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, апеляційну скаргу слід задовольнити та скасувати оскаржуване судове рішення з прийняттям нового про відмову в позові.

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст.ст. 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Львівської митниці ДФС задовольнити, скасувати рішення Галицького районного суду м. Львова від 03 травня 2018 року у справі № 461/2898/18.

Прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О.О. Большакова

Судді В.В. Гуляк

ОСОБА_6

Повний текст складено 18 вересня 2018 року.