Справа № 629/5725/14-а
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2018-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

18 вересня 2018 року

м. Київ

справа №629/5725/14-а

адміністративне провадження №К/9901/2439/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді - Гімона М.М. (суддя-доповідач),

суддів: Мороз Л.Л., Бучик А.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 10 серпня 2015 року (головуючий суддя Донець Л.О., судді: Бартош Н.С., Мельнікова Л.В.) у справі №629/5725/14-а за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Лозівському районі Харківської області про зобов'язання зарахувати період роботи до стажу для призначення пенсії на пільгових умовах, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2014 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась в суд з позовом до управління Пенсійного фонду України в Лозівському районі Харківської області (далі - відповідач, пенсійний орган), в якому просила зобов'язати відповідача зарахувати позивачу період роботи з 03.05.1983 року по 14.06.1993 року на посаді контролера ковальсько-пресованих робіт ковальського цеху-2 державного підприємства ЛКМЗ з зайнятістю повний робочий день на гарячих дільницях робіт; зобов'язати відповідача призначити позивачу пільгову пенсію, відповідно до п. «б», ч.1 ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з часу виникнення права, з 31 жовтня 2013 року.

Постановою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 27 квітня 2015 року позов задоволено частково. Зобов'язано відповідача зарахувати позивачу період роботи з 03.05.1983 року по 14.06.1993 року на посаді контролера ковальсько-пресових робіт ковальського цеху-2 державного підприємства ЛКМЗ з зайнятістю повний робочий день на гарячих дільницях робіт, до її стажу роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №2 згідно п «б» ст..13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». В задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 10 серпня 2015 року скасовано постанову суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та прийнято нову в цій частині - про відмову в позові. В іншій частині постанову суду першої інстанції залишено без змін.

Вирішуючи спір між сторонами суди встановили, що у жовтні 2013року позивач звернулась до Комісії при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області про підтвердження періодів роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах.

4 грудня 2013 року рішенням Комісії при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області відмовлено в задоволенні даної заяви.

30 січня 2014 року позивач звернулась з заявою до відповідача про призначення пенсії за віком за Списком №2.

Протоколом №272 від 31 січня 2014 року позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 згідно п «б»ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з підстав неможливості зарахування до пільгового стажу періоду її роботи на посаді контролера ковальсько-пресових робіт ковальського цеху через непідтвердження її зайнятості на гарячих дільницях, і як, наслідок, відсутності необхідного пільгового стажу.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції прийнявши до уваги уточнюючу довідку підприємства, виходив з того, що відповідач всупереч ст. 71 КАС України, не довів, що на підприємстві в ковальському цеху № 2 ЛКМЗ позивач у період з 03.05.1983 року по 14.06.1993 року не виконувала роботу зі шкідливими умовами на гарячій ділянці, що ковальський цех № 2 ЛКМЗ у зазначений період часу не рахувався гарячою дільницею робіт. При цьому, суд дійшов висновку, що зарахування позивачу, як працівнику, зайнятому повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці періоду роботи з 03.05.1983 року по 14.06.1993 року за Списком № 2, є достатнім способом захисту прав та інтересів позивача, а питання призначення пенсії відноситься до компетенції відповідача, а не суду.

Суд апеляційної інстанції не погодився з такими висновками суду першої інстанції, вказавши, що правовідносини між позивачем та відповідачем розпочалися з моменту подання заяви про призначення пенсії та закінчилися прийняттям рішення за результатами його розгляду. При цьому, позивачем це рішення не оскаржено. Апеляційний суд дійшов висновку, що суд задовольнив позов шляхом встановлення певних юридичних фактів, а саме щодо належності спірного періоду роботи до пільгового стажу. Судове рішення в частині відмовлених позовних вимог суд апеляційної інстанції не переглядав, з огляду на неоскарження його в цій частині позивачем.

Не погодившись з рішенням суду апеляційної інстанції, позивач подала касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати постанову апеляційного суду і залишити в силі постанову суду першої інстанції.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що рішення Комісії нею було отримано вже під час розгляду справи, а спірні правовідносини тривають до теперішнього часу, оскільки відповідачем не визнається її право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2. На думку скаржника, рішення суду апеляційної інстанції є упередженим, а його мотивувальна частина викладена досить неоднозначно та допускає двояке розуміння.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права і дотримання ними норм процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Колегія суддів вважає, що відмовляючи в задоволенні позову в частині, суд апеляційної інстанції припустився формалізму, зазначивши, фактично, єдину підставу для такої відмови - відсутність вимог в позові про скасування (визнання протиправним) рішення відповідача про відмову в призначенні пенсії, оформлене протоколом.

Натомість, як вбачається з рішення суду першої інстанції, у судовому засіданні позивач та його представник вказували на протиправність дій відповідача, не погоджувалися з прийнятим відповідачем протоколом № 272 від 31.01.2014 року про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. При цьому, позивач вказувала, що протокол № 272 від 31.01.2014 року про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах вона отримала поштовим відправленням, а рішення Комісії при Головному управлінні ПФУ в Харківській області вона не отримувала.

Відповідно до ст.2 КАС України, в редакції чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Статтею 6 КАС України закріплено право кожної особи в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вона вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Частиною 2 статті 11 КАС України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Статтею 162 КАС України, суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Отже, суд не обмежений вимогами адміністративного позову, виходячи з предмету судового захисту, на який він направлений. Словесне формулювання або ж нечіткість прохальної частини позову не є та не може бути підставою для відмови у його задоволенні, оскільки це суперечить принципам адміністративного судочинства і судового захисту в цілому.

Відповідно до статті 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 4 статті 11 КАС України передбачено, що суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Відповідно до статті 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Як вбачається з апеляційної скарги, пенсійний орган не погодився з рішенням суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою позицію тими обставинами, які стали підставою для відмови в призначенні пенсії, а саме - з первинних документів не вбачається, що заявниця працювала контролером ковальсько-пресових робіт на гарячій дільниці.

Отже, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що рішення суду апеляційної інстанції наведеним вище нормам не відповідає, оскільки судом не встановлено дійсних обставин справи, не перевірено мотивів, з яких виходив суд першої інстанції, з огляду на уточнення вимог під час судового засідання, та не надано оцінку тим доводам, які покладені в основу відмови в призначенні пенсії та які перевірялися судом першої інстанції.

Відповідно до частин першої та другої статті 341 КАС України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Відповідно до ст.352 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Перевіряючи рішення суду першої інстанції, в межах доводів касаційної скарги, на його відповідність закону, колегія суддів виходить з наступного.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003.

Згідно з п.2 Прикінцевих положень Закону, в редакції діючій на час виникнення спірних правовідносин, пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком N 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди:

1) особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Згідно з пунктом "б" частини першої статті 13 Закону України від 5 листопада 1991 року №1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон №1788) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком N2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Відповідно до ст.62 Закону №1788, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

У пунктах 1 та 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до п.3 Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи.

Згідно з пунктом 20 Порядку №637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Судом першої інстанції встановлено, що за відомостями трудової книжки, позивач з 03.05.1983 року по 14.06.1993 року працювала на посаді контролера по 4 розряду ковальського цеху-2 державного підприємства ЛКМЗ.

До Списку №2, затвердженого постановою Кабінету Міністрів СРСР №10 від 26.01.1991р. розділу 14 «Металлообработка» віднесено посаду «Контролеры кузнечно-прессовых работ, занятые на горячих участках работ» (2150200а-12981).

Згідно з Довідкою керуючого санацією ЛКМЗ, позивач працювала повний робочий день в ЛКМЗ на роботах з шкідливими і важкими умовами праці з 03.05.1983 року по 14.06.1993 року на посаді контролера ковальсько-пресових робіт, зайнятого на гарячих дільницях робіт, яка передбачена Списком № 2 розділу XIV «Металообробка», п.р.2а - 2150200а-12981.

Враховуючи, що необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є не тільки формальна констатація факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у Списку №2, але й документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці.

Документами, які підтверджують результати атестації робочого місця за умовами праці, можуть бути: карта умов праці, наказ по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; трудова книжка із записом про витяг із зазначеного наказу або з додатком такого витягу.

В запереченнях на касаційну скаргу відповідач посилається на те, що в наказі Президента «ЛКМЗ» від 25.12.1996 року №510, від 25.12.2000 №560 та копії Додатку №1 до вищезазначених наказах про проведення атестації робочих місць, згідно яких підтверджено право на пільгове забезпечення контролерів ковальсько-пресових робіт, зайнятих на гарячих дільницях робіт (робоче місце зазначене №204), проте доказів закріплення робочого місця №204 за ОСОБА_1 відсутні.

Вказаний Наказ міститься в матеріалах справи (а.с.16, 15-оборот).

Колегія суддів вважає такі доводи відповідача безпідставними, оскільки результатами атестації підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення контролерів ковальсько-пресових робіт, зайнятих на гарячих дільницях робіт, а згідно уточнюючої довідки, позивач працювала саме на цій посаді та була зайнята на гарячих дільницях робіт.

Тобто, як правильно зазначив суд першої інстанції, при оцінці усіх доказів у їх сукупності, спірний період роботи позивача підлягає зарахуванню до її стажу роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах за списком № 2 згідно п. "б" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Відповідно до ст.352 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції, в межах касаційного перегляду, відповідає нормам матеріального права, прийнята з дотриманням норм процесуального права, але помилково була скасована апеляційним судом, у зв'язку з чим касаційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду апеляційної інстанції - скасуванню, з залишенням в силі постанови суду першої інстанції.

Керуючись статтями 345, 352, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 10 серпня 2015 року у справі №629/5725/14-а скасувати.

Залишити в силі постанову Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 27 квітня 2015 року у справі №629/5725/14-а.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

М.М. Гімон

Л.Л. Мороз

А.Ю. Бучик ,

Судді Верховного Суду