Справа № 826/101/18
Суддя: Каракашьян С.К.
Дата ухвалення: 2018-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

10 вересня 2018 року 14:31 № 826/101/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Каракашьяна С.К., при секретарі судового засідання Мині І.І., за участі представників сторін: від позивача - Богатов Ю.М., від відповідача, третіх осіб - Кульков В.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу:

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Рейкон»
до1. Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві 2. Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві 3. Державної фіскальної служби України
провизнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити дії,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Рейкон» (далі-позивач/ ТОВ «Рейкон») звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (далі- відповідач-1/ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві), в якій просить суд ( з врахуванням заяви про зміну предмету позовних вимог):

- визнати протиправною бездіяльність ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві в частині відмови у прийнятті податкової декларації з податку на додану вартість за листопад 2017 року з додатком 2, яка подана 20.12.2017 в електронній формі з дотриманням вимог законів щодо електронного документообігу та електронного цифрового підпису;

- зобов'язати посадових осіб ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві визнати податкову декларацію з ПДВ за листопад 2017 року з додатком 2, з моменту її подання, а саме з 20.12.2017.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 02.03.2018 залучено в якості відповідачів Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві та Державну фіскальну службу України.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві протиправно не прийнято податкову декларацію позивача за листопад 2017 року, оскільки договір про визнання електронних документів є діючим.

Відповідач-1 проти задоволення позовних вимог заперечував з огляду на те, що податкову декларацію з податку на додану варітьсь ТОВ «Рейкон» за 2017 рік зареєстровано та проведено в інформаційній системі «Податковий блок» в повному обсязі , датою надходженя до контролюючого органу - 22.01.2018.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Рейкон» зареєстровано як юридична особа за кодом - 33155734, місцезнаходження:04119, м. Київ, вул. Сім'ї Хохлових, 11/2 та знаходить на обліку в державній податковій інспекції у Шевченківському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві.

19 грудня 2017 року між ТОВ «Рейкон» та державною податковою інспекцією у Шевченківському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві укладений договір про визнання електронних документів №191220171.

Згідно із умовами договору орган ДФС зобов'язаний забезпечити приймання податкових документів в електронному вигляді та їх комп'ютерну обробку, забезпечити направлення квитанцій на електронну адресу платника податків. Договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до закінчення строку чинності посилених сертифікатів відкритих ключів. Орган ДФС має право розірвати договір в односторонньому порядку у випадку ненадання платником податків нового посиленого сертифіката відкритого ключа замість скасованих або в разі зміни платником місяця реєстрації. У разі припинення дії договору надісланий платником податків податковий документ в електронному вигляді не приймається.

У відповідності до квитанції №2 відповідачем прийнято вказаний договір, реєстраційний номер .

ТОВ «Рейкон» 20.12.2017 через автоматизовану систему засобами телекомунікаційного зв'язку складено і направлено податкову декларацію з податку на додану вартість з додатком 2 за листопад 2017 року.

Відповідно до квитанції №1 документ не прийнято, виявлені помилки: можливо, розірвано договір про визнання електронної звітності.

Вважаючи протиправною відмову в прийняті податкової декларації, а свої права та інтереси порушеними, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Пунктом 49.1 статті 49 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) передбачено, що податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.

Згідно пункту 49.3 статті 49 Податкового кодексу України податкова декларація подається за вибором платника податків, якщо інше не передбачено цим Кодексом, в один із таких способів: а) особисто платником податків або уповноваженою на це особою; б) надсилається поштою з повідомленням про вручення та з описом вкладення; в) засобами електронного зв'язку в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством.

Загальні принципи організації інформаційного обміну під час подання платниками податків податкової звітності до органів державної податкової служби України в електронній формі із використанням електронного цифрового підпису визначає Інструкція з підготовки і подання податкових документів в електронному вигляді засобами телекомунікаційного зв'язку, затверджена наказом Державної податкової адміністрації України від 10 квітня 2008 року №233 (далі по тексту - Інструкція).

Пунктом 1 розділу ІІ Інструкції передбачено, що платник податків здійснює формування та подання податкових документів в електронному вигляді відповідно до законодавства із застосуванням спеціалізованого програмного забезпечення формування податкових документів, засобу КЗІ, керуючись цією Інструкцією та договором.

Розділом VІ додатку І Інструкції встановлено, що договір набирає чинності з моменту його підписання Сторонами.

З моменту укладання цього Договору всі попередні домовленості та укладені правочини між Платником податків та органом ДПС з питань електронного обміну інформацією втрачають чинність.

Договір діє до закінчення строку чинності посилених сертифікатів відкритих ключів. Якщо Платник податків подає до органу ДПС нові посилені сертифікати ЕЦП, цей Договір вважається пролонгованим до закінчення терміну чинності нових посилених сертифікатів ключів.

Орган ДПС має право розірвати Договір в односторонньому порядку у випадку ненадання Платником податків нового посиленого сертифіката (сертифікатів) відкритого ключа замість скасованих або в разі зміни Платником місця реєстрації.

У разі припинення дії Договору надісланий Платником податків податковий документ в електронному вигляді не приймається.

Згідно частини першої статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

У відповідності до статті 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Частиною першою статті 654 Цивільного кодексу України передбачено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

З аналізу вказаних правових норм вбачається, що одностороннє розірвання договору означає односторонню волю сторони угоди, яка має право на вчинення таких дій, що у свою чергу передбачає доведеність з боку управленої сторони наявності обставин, з якими умови договору пов'язують можливість реалізації права однієї із сторін на одностороннє розірвання договору.

В межах спірних правовідносин, законодавством встановлено виключні випадки, які дають право органу ДФС розірвати договір в односторонньому порядку, а саме: у випадку ненадання платником податків нового посиленого сертифіката (сертифікатів) відкритого ключа замість скасованих або в разі зміни платником місця реєстрації.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Разом з тим, суд звертає увагу, що відповідач, не надав належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що станом на подання спірної декларації позивачем існували будь-які обставини, які б давали можливість для одностороннього розірвання договору про визнання електронних документів, укладеного із ТОВ «Рейкон», а саме: доказів ненадання позивачем нового посиленого сертифіката (сертифікатів) відкритого ключа замість скасованих або доказів зміни місця реєстрації, іншого істотного порушення позивачем умов договору.

При цьому, дія вказаного договору підтверджується квитанцією №2 від 20.12.2017 про прийняття контролюючим органом звіту про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Також, при повторній спробі позивача направити засобами електронного зв'язку нового договору, відповідно до квитанції №1 від 29.12.2017, такий договір не прийнято, оскільки «Діє Договір про визнання електронних документів від 19.12.2017 №191220171».

При цьому, нормами Інструкції та Порядку обміну електронними документами з контролюючими органами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 06.06.2017 №557, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 03.08.2017 №959/30827, не передбачено право податкового органу тимчасово зупиняти дію договору про визнання електронних документів.

Таким чином, суд вважає, що законні підстави для неприйняття податкової декларації ТОВ «Рейкон» з податку на додану вартість за 2017 рік відсутні, відтак, суд вбачає наявними підстави для визнання такої бездіяльності державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві протиправною.

Щодо позовних вимог про зобов'язання ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві визнати податкову декларацію з ПДВ за листопад 2017 року з додатком 2, з моменту її подання, а саме з 20.12.2017, суд зазначає наступне.

Згідно з п. 49.8. ПК України, прийняття податкової декларації є обов'язком контролюючого органу.

Відповідно до вимог п. 49.15 ст. 49 ПК України, податкова декларація, надіслана платником податків або його представником поштою або засобами електронного зв'язку, вважається неподаною за умови її заповнення з порушенням норм пунктів 48.3 і 48.4 статті 48 цього Кодексу та надсилання контролюючим органом платнику податків письмової відмови у прийнятті його податкової декларації.

Згідно ж приписів п. 49.10 ст. 49 ПК України, відмова посадової особи контролюючого органу прийняти податкову декларацію з будь-яких причин, не визначених цією статтею, у тому числі висунення будь-яких не визначених цією статтею передумов щодо такого прийняття (включаючи зміну показників такої податкової декларації, зменшення або скасування від'ємного значення об'єктів оподаткування, сум бюджетних відшкодувань, незаконного збільшення податкових зобов'язань тощо) забороняється.

У відповідності до п.п. 48.5.1. п.48.5 ст.48 ПК України податкова декларація має бути підписана керівником платника податків або уповноваженою особою, а також особою, яка відповідає за ведення бухгалтерського обліку та подання податкової декларації до контролюючого органу. У разі ведення бухгалтерського обліку та подання податкової декларації безпосередньо керівником платника податку така податкова декларація підписується таким керівником. Достатнім підтвердженням справжності документа податкової звітності є наявність оригіналу підпису уповноваженої особи на документі у паперовій формі або наявність в електронному документі електронного цифрового підпису платника податку.

Суд критично ставиться до доводів ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві про те, що податкова декларація позивача з податку на додану вартість за листопад 2017 року вже зареєстрована контролюючим органом 22.01.2018, яку платник податків подав на паперових носіях, оскільки судом встановлена протиправна бездіяльність ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві в частині не прийняття податкової декларації позивача з податку на додану вартість за листопад 2017 року, яку останній направив 20.12.2017 засобами електронного зв'язку.

В даному випадку, для захисту прав позивача, слід визнати подану товариством з обмеженою відповідальністю «Рейкон» податкову декларацію з податку на додану вартість за листопад 2017року з додатком 2 такою, що подана датою (операційним днем) та часом фактичного отримання контролюючим органом засобами електронного зв'язку, а саме - 20.12.2017.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Згідно частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

В той же час, зміст принципу офіційного з'ясування всіх обставин у справі, передбачений пункту 4 частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, зобов'язує адміністративний суд до активної ролі у судовому засіданні, в тому числі і до уточнення змісту позовних вимог, з наступним обранням відповідного способу захисту порушеного права.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва, з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, вважає, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 5 - 11, 19, 72 - 77, 90, 139, 241 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1.Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Рейкон" задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною бездіяльність Державної податкової інспекції у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві щодо відмови у прийнятті податкової декларації товариства з обмеженою відповідальністю "Рейкон" з податку на додану вартість за листопад 2017 року, направленої засобами електронного зв'язку 20.12.2017 року.

3. Зобов'язати Державну податкову інспекцію у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві зареєструвати податкову декларацію товариства з обмеженою відповідальністю "Рейкон" з податку на додану вартість за листопад 2017 року, направлену засобами електронного зв'язку 20.12.2017 року.

4. Витрати по сплаті судового збору в сумі 3200 грн. відшкодувати на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Рейкон" за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Повний текст рішення складено 20.09.2018.

Суддя С.К. Каракашьян