Справа № 826/861/18
Суддя: Патратій О.В.
Дата ухвалення: 2018-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

10 вересня 2018 року № 826/861/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Патратій О.В., за участі секретаря судового засідання Князєвої А.С., розглянувши в спрощеному позовному провадженні з повідомленням учасників справи адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

№

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2

від відповідача: Негер І.М.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 17.11.2017р.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що Головним управлінням Державної фіскальної служби у місті Києві протиправно, на підставі хибних висновків Акту перевірки від 27 жовтня 2017 року № 2127/26-15-42-02-12/НОМЕР_4 прийнято податкове повідомлення-рішення № від 17.11.2017р., яке підлягає скасуванню.

За твердженнями позивача 05 квітня 2016 року нею укладено договір дарування коштів депозитного рахунку № 478 з ОСОБА_5, відповідно до умов якого ОСОБА_5 подарувала ОСОБА_1 частину банківського депозиту, що знаходилися на валютному депозитному рахунку ОСОБА_5, відкритому у ПАТ КБ «Хрещатик». Проте, у цей же день - 05 квітня 2016 року постановою Правління Національного банку України № 234 ПАТ КБ «Хрещатик» віднесено до категорії неплатоспроможних, запроваджено тимчасову адміністрацію та згодом розпочато процедуру ліквідації. Всі договори, укладені 05 квітня 2016 року, визнано нікчемними, у зв'язку з чим позивач фактично не отримувала у 2016 році будь-яких коштів, тому й обов'язку щодо сплати податку у неї не виникло.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві вважає позовні вимоги безпідставними та просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача проти позовних вимог заперечив.

Дослідивши матеріали справи, Окружним адміністративним судом міста Києва встановлено, що Головним управлінням ДФС у м. Києві проведена документальна позапланова невиїзна перевірка фізичної особи - платника податків ОСОБА_1 з питань дотримання вимог своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору до бюджету з отриманого доходу у вигляді вартості успадкованого майна платника податків за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року.

За результатами перевірки складено Акт від 27 жовтня 2017 року № 2127/26-15-42-02-12/НОМЕР_4, відповідно до висновків якого ОСОБА_1 упродовж періоду, що перевірявся, отримувала доходи внаслідок укладення договору дарування з фізичною особою, що не є членом сім'ї першого ступеня споріднення, які підлягають оподаткуванню відповідно до підпункту 174.2.2 пункту 174.2 статті 174 Податкового кодексу України та включенню до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу згідно підпункту 164.2.10 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, що не відображено платником у податковій декларації про майновий стан і доходи.

За результатами перевірки податковим повідомленням-рішенням від 17.11.2017р. № донараховано ОСОБА_1 податок на доходи фізичних осіб, який підлягає сплаті до бюджету, у розмірі 11 433,10 грн.. з яких за податковим зобов'язанням 9 146,48 грн. та штрафні санкції у розмірі 2286,62 грн.

На зазначене податкове повідомлення-рішення позивачем була подана скарга до Державної фіскальної служби України, однак рішенням від 24.12.2017р. № 16754ІС/99-99-11-02-01-14 скаргу залишено без задоволення, а податкового повідомлення-рішення від 17.11.2017р. № - без змін.

Вважаючи податкове повідомлення-рішення від 17.11.2017р. № протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд приходить до наступних висновків.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, а також права та обов'язки платників податків і зборів, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулюються Податковим кодексом України від 02.12.2010р. № 2755-VI (далі - ПК України).

Так, пунктом 6.1 статті 6 ПК України встановлено, що податком є обов'язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу.

Згідно п. 164.2.10 ст. 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді вартості успадкованого чи отриманого у дарунок майна у межах, що оподатковується згідно з цим розділом.

Відповідно до підпункту 174.2.2 пункту 174.2 статті 174 Податкового кодексу України, у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, вартість будь-якого об'єкта спадщини, що успадковується спадкоємцями, які не є членами сім'ї спадкодавця першого ступеня споріднення, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.2 статті 167 зазначеного Кодексу.

Згідно пункту 167.2 статті 167 Податкового кодексу України ставка податку становить 5 відсотків бази оподаткування щодо доходу.

Відповідно до п. 174.4 ст. 174 ПК України нотаріус щокварталу подає до контролюючого органу за місцем розташування державної нотаріальної контори або робочого місця приватного нотаріуса інформацію про видачу свідоцтв про право на спадщину та/або посвідчення договорів дарування в порядку, встановленому цим розділом для податкового розрахунку.

Згідно п. 174.3 ст. 174 ПК України особами, відповідальними за сплату (перерахування) податку до бюджету, є спадкоємці, які отримали спадщину. Дохід у вигляді вартості успадкованого майна (кошти, майно, майнові чи немайнові права) у межах, що підлягає оподаткуванню, і зазначається в річній податковій декларації, крім спадкоємців-нерезидентів, які зобов'язані сплатити податок до нотаріального оформлення об'єктів спадщини та спадкоємців, які отримали у спадщину об'єкти, що оподатковуються за нульовою ставкою податку на доходи фізичних осіб, а також іншими спадкоємцями - резидентами, які сплатили податок до нотаріального оформлення об'єктів спадщини.

Відповідно до підпункту 168.2.1 пункту 168.2 статті 168 Податкового кодексу України платник податку, що отримує доходи від особи, яка не є податковим агентом, та іноземні доходи, зобов'язаний включити суму таких доходів до загального річного оподатковуваного доходу та подати податкову декларацію за наслідками звітного податкового року, а також сплатити податок з таких доходів.

Відповідно до пункту 179.7 статті 179 Податкового кодексу України фізична особа зобов'язана самостійно до 01 серпня року, що настає за звітним, сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену в поданій нею податковій декларації.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено під час перевірки контролюючим органом, між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 укладено Договір дарування грошових коштів на депозитному рахунку від 05.04.2016р. (а.с. 28), який зареєстрований в реєстрі за № 478 та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дурбієм А.В.

Як вбачається із змісту Договору дарування грошових коштів на депозитному рахунку від 05 квітня 2016 року, ОСОБА_6 - Дарувальник подарувала ОСОБА_1 - Обдаровуваній грошові кошти в сумі 7 038,46 доларів США (виходячи з офіційного обмінного курсу НБУ на день укладення договору є еквівалентним 182 929,61 грн.), які знаходяться на депозитному рахунку Дарувальника НОМЕР_1 в ПАТ КБ «Хрещатик» і є 1/13 частиною депозитного вкладу Дарувальника та розміщені в зазначеній банківській установі на підставі Договору № 225D-642304 банківського вкладу «Осінній Оксамит» в доларах США від 30 листопада 2015 року (а.с.29-32).

Відповідно до статті 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно частини першої статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно частини першої статті 722 Цивільного кодексу України (в редакції, чинній на час укладання договору дарування грошових коштів на депозитному рахунку від 05 квітня 2016 року) право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття.

Відповідно до частини четвертої статті 722 Цивільного кодексу України прийняття обдаровуваним документів, які посвідчують право власності на річ, інших документів, які посвідчують належність дарувальникові предмета договору, або символів речі (ключів, макетів тощо) є прийняттям дарунка.

Згідно пункту 3 Договору від 05 квітня 2016 року прийняттям подарунка вважатиметься одержання Обдаровуваним оригінального примірника цього Договору після його нотаріального посвідчення.

Договір від 05 квітня 2016 року посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дурбієм А.В., складено у двох примірниках, один з яких отримала ОСОБА_1 у момент його посвідчення (п.11 Договору).

Відтак, з вищевикладеного суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 відповідно до підписаного нею Договору від 05 квітня 2016 року, одержавши примірник нотаріально посвідченого Договору, прийняла подарунок у вигляді грошових коштів в сумі 7 038,46 доларів США (виходячи з офіційного обмінного курсу НБУ на день укладення договору є еквівалентним 182 929,61 грн.) на депозитному рахунку ОСОБА_5

Разом з тим, пунктом 4 Договору від 05 квітня 2016 року визначено, що Обдаровувана з моменту отримання дарунку замінює Дарувальника у правовідносинах, які склалися між Дарувальником і Банком згідно з Договором № 225D-642304 банківського вкладу «Осінній оксамит» в доларах США від 05 січня 2016 року, в тому числі в частині отримання після закінчення строку дії вказаного вище депозитного договору, набутих у власність за даним Договором дарування грошових коштів в сумі 7 038,46 доларів США.

Судом встановлено, що 30 листопада 2015 року між ОСОБА_5 та ПАТ «КБ «Хрещатик» було укладено договір №225D-642304 банківського вкладу «Осінній оксамит» в доларах США із щомісячною сплатою процентів.

Відповідно до п. 1.1. Договору банківського вкладу «Осінній оксамит» в доларах США Банк приймає грошові кошти Вкладника, в подальшому «Вклад», на вкладний (депозитний) рахунок НОМЕР_2, в подальшому «Вкладний», що відкривається Банком на його ім'я, в сумі 91 500,00 доларів США на термін з 30.11.2015 року по 30.12.2016 року.

Пунктом 3.5 розділу 3 Договору визначено, що повернення Вкладу або його частини на вимогу Вкладника до спливу строку або до настання інших обставин, визначених Договором, не здійснюються.

Відповідно до пункту 2.1.4. Договору Банк зобов'язаний був в останній день терміну розміщення «Вкладу» повернути Вкладнику внесену суму та нараховані проценти за дні поточного місяця.

Серед іншого, за вищевказаним Договором ОСОБА_5 мала право передати свої повноваження на розпорядження вкладом і процентами по ньому іншій особі на підставі довіреності, оформленої в Банку, або в іншому порядку, згідно з чинним законодавством України (пп. 2.4.2 п. 2.4 Договору).

Отже, укладання Договору дарування від 05.04.2016 р. 1/13 частини банківського депозиту за Договором №225D-642304 банківського вкладу «Осінній оксамит» в доларах США від 30.11.2015 року відповідало умовам депозитного договору на момент укладання.

Разом з тим, позивач вказує, що такі кошти фактично не отримала, оскільки, відповідно до постанови Національного банку України від 05 квітня 2016 року № 234 ПАТ КБ «Хрещатик» віднесений до категорії неплатоспроможних, а відтак, відсутні підстави для подання податкової декларації та сплати податку з таких коштів.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 463 від 05 квітня 2017 року у ПАТ КБ «Хрещатик» запроваджено тимчасову адміністрацію, а згодом розпочато процедуру ліквідації.

Відповідно до абзацу 1 частини першої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту).

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб листом від 14.07.2016р. №21-036-30392/16 у відповідь на звернення ОСОБА_8 від 22.06.2016 повідомив, що операції, які не відображені за даними обліку Банку станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, не підлягають відшкодуванню Фондом. Додатково позивача було повідомлено, що вимоги кредиторів ПАТ «КБ «Хрещатик» прийматимуться протягом 30 днів з дня опублікування оголошення про ліквідацію ПАТ «КБ «Хрещатик» в газеті «Голос України» №160 (6360) від 09.06.2016.

Позивач вказує, що після укладення Договору дарування від 05 квітня 2016 року вона не відкрила на своє ім'я депозитний рахунок у ПАТ КБ «Хрещатик» із вищевикладених причин, а крім того, грошові кошти, що знаходилися на депозитному рахунку ОСОБА_5, які вона подарувала позивачу, не були включені до реєстру кредиторів банку ПАТ КБ «Хрещатик» у зв'язку з неподанням нею відповідної заяви.

Як зазначено у п. 2 Договору від 05.04.2016 Дарувальник протягом 2-х днів з моменту підписання цього Договору зобов'язаний письмово повідомити Банк про дарування коштів у розмірі, встановленому п. 1 даного Договору, з зазначенням в повідомленні реквізитів Обдарованого, відомостей про суму подарованих коштів.

Оскільки Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 463 від 05 квітня 2017 року у ПАТ КБ «Хрещатик» запроваджено тимчасову адміністрацію, а згодом розпочато процедуру ліквідації, а відповідно до абз.1 ч1 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» призупинено всі повноваженні органів управління банку, то дана обставина спричинила неможливість повідомлення Банку Дарувальником про дарування коштів ОСОБА_8 та відкриття на ім'я позивача іменного депозитного рахунку.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору; клієнт банку - будь-яка фізична чи юридична особа, що користується послугами банку.

Відповідно до пункту 1.1 глави 1 «Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами», затвердженого Постановою Правління Національного банку України 03.12.2003 № 516 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 грудня 2003 р. за № 1256/8577 (далі - Положення №516), вклад (депозит) - це грошові кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті або банківські метали, які банк прийняв від вкладника або які надійшли для вкладника на договірних засадах на визначений строк зберігання чи без зазначення такого строку (під процент або дохід в іншій формі) і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Пунктом 2.1 глави 2 Положення №516 визначено, що грошові кошти в національній та іноземній валюті або банківські метали, залучені від юридичних і фізичних осіб, обліковуються банками на відповідних рахунках, відкриття яких здійснюється банком на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту) або договору банківського рахунку та інших документів відповідно до законодавства України, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України з питань відкриття банками рахунків у національній та іноземній валюті.

Так, суд приходить до висновку, що неможливість відкриття іменного депозитного рахунку, спричинила неможливість прийняття дарунку позивачем за Договором дарування від 05.04.2016р., а саме: грошових кошти, які становлять 1/13 частини банківського депозиту за Договором №225D-642304 банківського вкладу «Осінній оксамит» в доларах США від 30.11.2015р.

Також, неотримання подарунку ОСОБА_1 у вигляді грошових коштів які становлять 1/13 частини банківського депозиту за Договором №225D-642304 банківського вкладу «Осінній оксамит» в доларах США від 30.11.2015р. підтверджується і фактом списання коштів ПАТ «КБ «Хрещатик» 29.09.2016р. з депозитного рахунку НОМЕР_3 у розмірі 91 500,00 доларів США (повної суми депозитного вкладу). (а.с.87).

Разом з тим, доказом неотримання дарунку є Договір про розірвання договору дарування грошових коштів на депозитному рахунку від 28.08.2017р., що посвідчений приватним нотаріусом Дурбієм А.В., який був укладений у зв'язку з тим, ПАТ «КБ «Хрещатик» знаходиться в процедурі ліквідації, що спричинило неможливість отримання дарунку та виконання умов договору дарування (а.с. 60).

У листі від 09.10.2017р. (а.с. 111-113) ОСОБА_1 повідомила Головне управління ДФС у м. Києві про даний договір та надала його копію, а відтак, контролюючому органу було відомо про неможливість отримання позивачем відповідного доходу на час винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення. Отримання зазначеного листа підтверджується штампом вхідної кореспонденції відповідача на останньому аркуші листа від 09.10.2017р. (а.с. 113).

Оскільки визначальною ознакою доходу платника податку є фактичне отримання такого доходу платником податку в грошовій, матеріальній чи нематеріальній формі та приріст показників фінансового та/або майнового стану платника податку, суд приходить до висновку, що, зважаючи на вищевикладене, ОСОБА_1 дохід, з якого мав би бути сплачений податок за звітний 2016 рік, не отримувала.

Отже, відповідач протиправно дійшов висновку про порушення позивачем положень Податкового кодексу України щодо обов'язку фізичної особи - платника податків задекларувати дохід за 2016 рік, що підлягає оподаткуванню, у даному випадку на суму 182 929,61 грн. та про заниження суми податку на доходи фізичних осіб, що підлягає сплаті до бюджету за 2016 рік на загальну суму 11 433,10 грн.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У зв'язку з викладеним, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов'язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов'язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Статтею 132 КАС України визначено види судових витрат. Так, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Як вбачається з матеріалів справи, під час подання позовної заяви ОСОБА_1 було сплачено судовий збір в розмірі - 704,80 грн., що підтверджується квитанцією №0.0.936873063.1 від 12.01.2018, яка міститься в матеріалах справи (а.с.3).

Таким чином, суд приходить до висновку, що сплачений позивачем під час подання позовної заяви судовий збір в розмірі 704,80 грн. підлягає відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень.

Також, з матеріалів справи судом встановлено, що позивачу надавалася правнича допомога ОСОБА_2 на підтвердження чого позивачем надано договір №1 від 23.11.2017р. про надання правничої допомоги (а.с.36-37), акт виконаних робіт згідно Договору про надання правничої допомоги від 15.01.2018 (а.с. 38-39), квитанцію про оплату 6 400,00 грн. ОСОБА_1 на користь ФОП ОСОБА_2 згідно договору № 1 від 23.11.2017р. (а.с.40), договір №8 від 09.02.2018р. про надання правничої допомоги (а.с.167-168), акт виконаних робіт від 09.02.2018р. (а.с.169) згідно Договору про надання правничої допомоги № 8 від 09.02.2018р., квитанцію про оплату 6 000,00 грн. ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 згідно договору № 8 від 09.02.2018р. (а.с.170).

Стаття 134 КАС України визначає витрати на професійну правничу допомогу.

Так, витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2, яка надавала правничу допомогу позивачу, як адвокат діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КВ №6055 від 08.02.2018р., а відтак, оскільки до 08.02.2018р. така не була адвокатом, а допомога була надана як фахівцем у галузі права - фізичною особою - підприємцем, а витрат на професійну правничу допомогу фахівця у галузі права не передбачено чинним КАС України то, відповідно до законодавства, такі не можуть бути відшкодовані.

Щодо витрат, пов'язаних з правничою допомогою позивачу, яка була надана ОСОБА_2 під час розгляду справи, як адвокатом (як адвокат діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КВ №6055 від 08.02.2018), які становлять відповідно до договору № 8 від 09.02.2018р. про надання правничої допомоги 6 000,00 грн., суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з п.2 Акту виконаних робіт від 30.08.2018р. (а.с. 169) до договору про надання правничої допомоги № 8 від 09.02.2018р. Замовник у повному обсязі оплатив Виконавцю за послуги з надання правничої допомоги, згідно тарифів у відповідності до п.5 Договору, а саме: підготовку відповіді на відзив №46 від 16.02.2018р., направленні його відповідачу та подачі до суду (21.02.2018р.), підготовці пояснень №73 від 12.03.2018р., підготовці та подачі пояснень №83 від 21.08.2018р. та заяви №88 від 30.08.2018р., зібранні необхідних доказів, виготовленні трьох примірників вищевказаних документів з додатками у справі №826/861/18, що підтверджується квитанцією ПриватБанку від 30.08.2018р.

Як зазначалось вище, відповідно до ч. 5 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним, зокрема, із складністю справи та ціною позову.

Тобто, суд під час вирішення питання щодо розподілу судових витрат зобов'язаний оцінити рівень витрат на правничу допомогу обґрунтовано у кожному конкретному випадку за критеріями співмірності необхідних і достатніх витрат.

Відповідно до ч.6 ст. 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п'ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

В судовому засіданні 10.09.2018р. представником відповідача було подано клопотання про зменшення розміру судових витрат.

Отже, зважаючи на те, що ціна позову складає 11 433,10 грн. суд приходить до висновку, що витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн. є неспівмірними зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг позивачу, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг) та ціною позову, а відтак, суд вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, приходить до висновку про зменшення розміру таких витрат до 2500 грн., що буде за даних обставин справи справедливим і співмірним відшкодуванням таких витрат саме в зазначеному розмірі.

Керуючись статтями 77, 132, 134, 139, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві № від 17.11.2017р.

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка 33/19, ) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_4) судові витрати на сплату судового збору за подання позовної заяви у розмірі 704,80 (сімсот чотири) гривень 80 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2500 (дві тисячі п'ятсот) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Суддя О.В. Патратій

Дата складання повного тексту рішення - 13 вересня 2018 року