Справа № 2040/6182/18
Суддя: Волошин Д.А.
Дата ухвалення: 2018-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
УХВАЛА

18.09.2018 р. № 2040/6182/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Волошина Д.А.,

за участю секретаря судового засідання - Ломаги А.А.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

представника третьої особи - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Державного реєстратора ОСОБА_5, Головного територіального управління юстиції в Харківській області, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та гарантія" про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії ,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправною дію начальника відділу реєстраційний послуг (державного реєстратора) ОСОБА_5 стосовно внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про зміну власників, яка здійснена 13.11.2017 року о 11:39:27 годині, номер запису про право власності 23369000, щодо квартири, розташованої за адресою: м. Харків, вул. Б.Хмельницького, 6.14, кв. З та незаконну перереєстрацію права власності на ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія";

- зобов'язати Головне територіальне відділення юстиції в Харківській області скасувати зазначене внесення відомостей з боку державного реєстратора ОСОБА_5 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за 13.11.2017 року о 11:39:27 годині, номер запису про право власності 23369000 та відновити попередній запис, за яким власником квартири, розташованої за адресою: м. Харків, вул. Б.Хмельницького, 6.14, кв. З визначена ОСОБА_6, 12 03 ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1.

Ухвалою суду від 02.08.2018 відкрито провадження в даній справі та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Суд дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення осіб, дійшов наступного висновку.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі "Zand v. Austria" у рішенні від 12.10.1978 вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з &l ;…&gr; питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів &?л;…&? ;". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Пунктом 1 частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до приписів частини 1 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Відповідно до частини 1 статті 188 Цивільного процесуального кодексу України в одній позовній заяві може бути об'єднано декілька вимог, пов'язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Судом встановлено, що між ОСОБА_6 та АКБ "Правекс-Банк" укладено кредитний договір № 12206-153/06Р від 11.10.2006.

З метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором ОСОБА_6 (іпотекодавець) та АКБ "Правекс-Банк" (іпотекодержатель) уклали договір іпотеки № 120021-029/07Ф від 27.09.2007.

Як випливає із матеріалів справи, всі права вимоги іпотекодержателя ПАТ КБ "Правекс-Банк" за договором іпотеки № 120021-029/07Ф від 27.09.2007 перейшли до нового кредитора - Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та гарантія".

Згідно з умовами договору ОСОБА_6 передала в іпотеку спірне майно, а саме - квартиру, що розташована за адресою: м. Харків, вул. вул. Б. Хмельницького, б 14, кв. 3.

Судом встановлено, що третьою особою звернення стягнення на предмет іпотеки здійснено у спосіб, визначений у іпотечному договорі про задоволення вимог іпотекодержателя, яким, у даному випадку, є застереження у договорі іпотеки.

Так, у розділі 3 іпотечного договору від 27.09.2007 сторони дійшли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання.

Відповідно до п.п. 3.1.3 п. 3.1 ст. 3 вказаного договору у разі невиконання або неналежного виконання забезпечених іпотекою зобов'язань Іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса.

Тобто, сторони договору іпотеки дійшли згоди, що у разі невиконання або неналежного виконання позичальником основного зобов'язання іпотекодержатель набуває права на звернення стягнення на предмет іпотеки згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя в один чи інший спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, який передбачений нормами Закону України "Про іпотеку".

Зокрема, відповідно до статті 36 Закону України "Про іпотеку", сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статті 38 цього Закону.

Після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов'язання є недійсними.

Судом встановлено, що рішенням державного реєстратора Зміївської міської ради Харківської області ОСОБА_5 індексний №23369000 від 13.11.2017 проведено державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: м. Харків, вул. Б. Хмельницького, б 14, кв. 3 за Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та гарантія".

Таким чином, позивачем заявлено вимоги щодо визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №23369000 від 13.11.2017 про державну реєстрацію права власності на об'єкт нерухомого майна, розташованого за адресою: м. Харків, вул. Б. Хмельницького, б 14, кв. 3 за Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та гарантія", яке пов'язано із виконанням договору іпотеки № 120021-029/07Ф від 27.09.2007, заперечуючи факт його виконання.

До адміністративного суду можуть бути оскаржені виключно рішення, дії та бездіяльність суб'єкта владних повноважень, що виникають у зв'язку зі здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності встановлено інший порядок судового провадження.

Наведене узгоджується і з положеннями статей 2, 4, 19 чинного КАС, які закріплюють завдання адміністративного судочинства, визначення понять публічно-правового спору та суб'єкта владних повноважень, а також межі юрисдикції адміністративних судів.

Публічно-правовий спір має особливий суб'єктний склад. Участь суб'єкта владних повноважень є обов'язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб'єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з'ясовувати, у зв'язку з чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов'язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Так в позовній заяві позивач зазначає, що йому не направлялась вимога про усунення порушень за договором іпотеки, заперечує факт укладання договору про переведення прав іпотекодержателя від ПАТ КБ "Правекс-Банк" до нового кредитора - Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та гарантія", зазначає, що звернення стягнення в межах договору іпотеки здійснено в порушення вимог Закону України «Про мораторій та стягнення майна громадян України наданого для забезпечення кредитів в іноземній валюті», у звязку з чим вважав порядок реєстрації порушеним.

Також в позовній заяві зазначив, що державна реєстрація прав проведена за наявності суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами, у звязку з чим існують підстави для відмови в державній реєстрації. Однак в підготовчому засіданні представник позивача не зміг пояснити, які саме були наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими правами, як підстави для скасування оскаржуваного рішення за процедурою його прийняття. В підготовчому судовому засіданні представник позивача будь яких інших порушень саме процедури прийняття рішення не зазначив.

Таким чином суд приходить до висновку, що спірні правовідносини виникли між учасниками справи (здебільшого між позивачем та третьою особою) у зв'язку з невиконанням договірних зобов'язань і реалізацією прав іпотекодержателя на предмет іпотеки - квартири позивача, а отже, існує спір про право, що виключає можливість розгляду цієї справи за правилами адміністративного судочинства. Такий спір має вирішуватися судами за правилами Цивільного процесуального кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові ОСОБА_7 Верховного Суду від 17.04.2018по справі №815/6956/15.

Згідно з пунктом 2 частини другої статті 183 Кодексу адміністративного судочинства України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

З урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у даній справі.

Відповідно до статті 239 Кодексу адміністративного судочинства України якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз'яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

З урахуванням суб'єктного складу та характеру спірних правовідносин, розгляд даної справи віднесено до суду загальної юрисдикції в порядку цивільного судочинства.

У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв'язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

Керуючись статтями 9, 229, 238, 241, 243, 248, 255, 256, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В :

Закрити провадження у справі №2040/6182/18 за позовом ОСОБА_4 до Державного реєстратора ОСОБА_5, Головного територіального управління юстиції в Харківській області, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та гарантія" про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії.

Роз'яснити позивачу, що розгляд даної справи віднесено до суду загальної юрисдикції в порядку цивільного судочинства.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено Кодексом адміністративного судочинства України.

Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку окремо від рішення суду повністю або частково у випадках, визначених статтею 294 цього Кодексу. Оскарження ухвали суду, яка не передбачена статтею 294 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено 20 вересня 2018 року.

Суддя Д.А. Волошин