Справа № 826/13961/17
Суддя: Кармазін О.А.
Дата ухвалення: 2018-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2018 року м. Київ № 826/13961/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Кармазіна О.А., суддів: Катющенка В.П. та Скочок Т.О., при секретарі судового засідання Патук А.С.,

за участі: від позивача ОСОБА_1, від МЮ України - Степаненко Т.М., від ТОВ "Фінансова компанія "Факторинг Про" - Гура М.В.,

розглянувши у судовому засіданні адміністративну справу:

за позовомОСОБА_4
до 1. Міністерства юстиції України 2. Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Малахової Галини Іванівни 3. Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Іващенко Марини Миколаївни
треті особи: Публічне акціонерне товариство "Банк Золоті Ворота" Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Стандарт" Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Факторинг Про" Товариство з обмеженою відповідальністю "Міасин"
про визнання протиправними та скасування наказу і рішень,-
В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернувся ОСОБА_4 (надалі - позивач) з позовом до Міністерства юстиції України (надалі - МЮУ, відповідач-1), державного реєстратора приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Малахової Галини Іванівни (надалі - відповідач 2) та державного реєстратора приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Іващенко Марини Миколаївни (надалі - відповідач-3), в якому, з урахуванням уточнень, просив: визнати протиправним наказ відповідача-1 №2591/7 від 11.08.2017 року, яким відмовлено у задоволенні скарги позивача від 24.07.2017 року; визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень: індексний номер 35892072 від 27.06.2017 року (т.1, а.с. 73), прийняте відповідачем 2; визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень: індексний номер 35934643 від 30.06.2017 року (т.1, а.с. 84), прийняте відповідачем 3.

Заявлені позовні вимоги позивач обґрунтовує порушеннями відповідачем-1 вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» при прийнятті оскаржуваного наказу, а також порушеннями, допущеними відповідачами 1, 2, як суб'єктами владних повноважень в сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, здійсненням ними державної реєстрації прав під час дії арешту на належне позивачу нерухоме майно.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 24.11.2017 року відкрито провадження в адміністративній справі № 826/13961/17 та залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Публічне акціонерне товариство "Банк Золоті Ворота"; Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Стандарт" та Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Факторинг Про".

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.05.2018, занесеною до журналу судового засідання, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Товариство з обмеженою відповідальністю «Міасин».

В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх в повному обсязі.

Міністерство юстиції України у відзиві на позов (т. 1, а.с. 115) зазначило, що оскаржуваний наказ прийнятий відповідно до вимог чинного законодавства, посилаючись на обставини, зокрема, існування судових проваджень (справа № 640/10584/17) відносно майна, що виключало розгляд скарги позивача.

Державний реєстратор - приватний нотаріус Малахова Г.І. у відзиві на позов (т. 1, а.с. 67) зазначив, що у зв'язку з прийняттям оскаржуваного рішення було дотримано всіх правил і процедур, подано всі необхідні документи, у т.ч. виготовлено електронні копії документів шляхом сканування, а відтак підстав для скасування рішення не має. Звертається увага, що обтяжень/обмежень відносно майна у реєстрі не було. Відповідач просив розглядати справу за його відсутності.

Державний реєстратор - приватний нотаріус Іващенко М.М. у відзиві на позов (т. 1, а.с. 80) аналогічно зазначила, що при подальшому укладанні договору купівлі-продажу від 30.06.2017 (реєстровий 332) між ТОВ «Фінансова компанія «Факторинг Про» та ТОВ «МІАСИН», а також при прийнятті оскаржуваного рішення про реєстрацію прав, було дотримано встановлених прав і процедур, встановлено відсутність обмежень, а відтак відсутні підстави для скасування оскаржуваного рішення. Відповідач просив розглядати справу за його відсутності.

Третя особа - ТОВ Фінансова компанія «Факторинг Про» у своїх поясненнях (а.с. 54) зазначила про безпідставність вимог до МЮ України, звернувши увагу про наявність судових проваджень (справи: №№ 638/3062/15; 638/2222/17; 638/5395/16; 640/19631/15; 640/10548/17; 640/10761/17) щодо спірного майна, що виключає розгляд МЮ України скарги позивача. Щодо начебто відсутності оригіналу договору при реєстрації прав, товариство зазначило, що у реєстрі зазначено, що реєстрація відбувалась на підставі дублікату, що по суті є оригіналом документу, отриманим внаслідок відсутності власне оригіналу. Щодо арешту майна, товариство зазначило, що арешт був знятий ухвалою від 15.06.2017 та його не існувало перешкод у вчиненні реєстраційних дій.

Присутні в судових засіданнях представники відповідачів та третіх осіб надали усні та письмові пояснення щодо заявлених позовних вимог.

У судове засідання 12.09.2018 представники ПАТ «Банк Золоті Ворота» та ПАТ «Комерційний банк «Стандарт» не з'явилися, у той же час, були повідомлені належним чином та завчасно. Враховуючи відсутність будь-яких повідомлень про причини неявки, відсутність доказів поважності причин неприбуття у судове засідання, на підставі п. 1 ч. 3 ст. 205 КАС України судом ухвалено розглядати справу за відсутності вказаних осіб.

Представник третьої особи ТОВ «Міасин» (код ЄДР 41423152) також не з'явився у судове засідання 12.09.2018. Повістка на ім'я даної особи надіслана за адресою, зазначеною в ЄДР - АДРЕСА_1. Однак, поштове відправлення повернуто без вручення. Згідно довідки та даних пошти: 07.07.2018 - не вручене під час доставки; 24.07.2018 - повернення за зворотною адресою - закінчення встановленого терміну зберігання. Аналогічна ситуація сталася у зв'язку з викликом особи до суду на 27.06.2018. Таким чином, у даному випадку поштове відправлення не вручене з незалежних від суду причин, у зв'язку з відсутністю адресата за адресою, зазначеною у позові, його неявкою за поштовим відправленням. У той же час, в силу положень ч. 11 ст. 126, ч. 4 ст. 124, п.п. 3 та 4 ч. 1 ст. 127, п. 4 ч. 6 ст. 251 КАС України вважається, що повістка вручена належним чином. Враховуючи відсутність будь-яких повідомлень від цієї особи про причини неявки, відсутність доказів поважності причин неприбуття у судове засідання, на підставі п. 1 ч. 3 ст. 205 КАС України судом ухвалено розглядати справу за відсутності вказаних осіб.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, заслухавши присутніх представників учасників справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивач був власником нежитлових приміщень 1-го поверху з № 1 по № 9 загальною площею 135,8 кв.м.; 2-го поверху з № 4-1 по 4-16, 3-го поверху з № 5-1 по 5-18, ХVІІ, ХVІІІ загальною площею 498,6 кв.м. в літ. «А-3», розташованих за адресою: АДРЕСА_3, на підставі Договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 27.12.2007 року. Реєстраційний номер об'єкту - 01.

27.12.2007 року між позивачем та ПАТ «Банк «Золоті Ворота» було укладено Договір № 527 про надання споживчого кредиту у формі кредитної лінії.

28.12.2007 року на забезпечення виконання зобов'язань за Договором №527 про надання споживчого кредиту у формі кредитної лінії від 27.12.2007 року між позивачем та ПАТ «Банк «Золоті Ворота» було укладено іпотечний договір №07-347 від 28.12.2007 року, відповідно до умов якого позивач передав ПАТ «Банк «Золоті Ворота» в іпотеку вказані приміщення.

29.12.2014 року між ПАТ «БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА» та ПАТ «КБ «СТАНДАРТ» укладено Договір про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки та договорами застави, разом з їх невід'ємними частинами, договорами про внесення змін, договорами забезпечення, поруки тощо, відповідно до умов яких ПАТ «БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА» передало, а ПАТ «КБ «СТАНДАРТ» отримало права вимоги за Іпотечним договором № 07-347, що був укладений в забезпечення виконання зобов'язання позивача за Договором № 527 про надання споживчого кредиту у формі кредитної лінії (невідновлювальної) від 27 грудня 2007 року

22.01.2015 року між ПАТ «КБ «СТАНДАРТ» та ТОВ «ФК «ФАКТОРИНГ ПРО» укладено Договір про надання фінансових послуг факторингу № 01/22.01.2015 за умовами якого, ПАТ «КБ «СТАНДАРТ» передав ТОВ «ФК «ФАКТОРИНГ ПРО» права вимоги: 11 506 355,78 грн., з яких 9 607 757,59 грн. - прострочений кредит, 1 898 598,19 грн. - прострочені проценти; заборгованості за Договором № 527 про надання споживчого кредиту у формі кредитної лінії (не відновлювальної) від 27.12.2007 року, укладений між АК БАНКОМ «ЗОЛОТІ ВОРОТА» (в подальшому ПАТ «БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА») набутим Клієнтом згідно Договору №2 про передачу активів і зобов'язань неплатоспроможного банку ПАТ «БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА» від 28.11.2014 року, Договору про відступлення права вимоги за договорами іпотеки та договорами застави АТ «БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА» від 29.12.2014 року разом з його невід'ємними частинами, договорами про внесення змін, договорами забезпечення (іпотечними, поруки, тощо).

27.06.2017 року відповідачем 2 було прийнято рішення індексний номер 35892072 про державну реєстрацію права власності на спірні приміщення за ТОВ «ФК «Факторинг Про» (т. 1, а.с. 73), що підтверджується і відповідачем-2 (т. 1, а.с. 70). Реєстраційний номер об'єкту - 01.

30.06.2017 року відповідачем-3 прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 35934643, про реєстрацію права власності на спірні приміщення за ТОВ «Міасин» (т.1, а.с. 84). Реєстраційний номер об'єкту - 01. Підстава виникнення права власності: Договір купівлі-продажу, серія та номер: 332, виданий 30.06.2017 року.

Вважаючи вказані рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень незаконними, позивач звернувся до Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Міністерства юстиції України зі скаргою на вказані рішення, просив їх скасувати.

11.08.2017 року відповідачем 1 прийнято Наказ №2591/7 про відмову у задоволенні скарги позивача з тих підстав, що розгляд питань, порушених у скарзі, не належить до компетенції відповідача 1, оскільки щодо спірного нерухомого майна наявний судовий спір.

Представник позивача вважає, що оскаржуваний наказ відповідача 1 від 11.08.2017 року №2591/7, а також рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 35892072 та індексний номер 35934643, прийняті відповідачами 2, 3 відповідно, є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд виходить з приписів ч.2 ст.2 КАС України, відповідно до яких, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини щодо державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-IV (далі Закон №1952).

Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону).

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону, одними із загальних засад є: гарантування державою об'єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження; внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом.

Відповідно до ч. 1. ст. 5 Закону у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 10 Закону, державним реєстратором також є нотаріус.

За приписами ч. 3 ст. 10 Закону №1952 державний реєстратор:

1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов'язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації;

2) перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення;

3) під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних інформаційних систем, документів та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником. Органи державної влади, підприємства, установи та організації зобов'язані безоплатно протягом трьох робочих днів з моменту отримання запиту надати державному реєстратору запитувану інформацію в паперовій та (за можливості) в електронній формі;

4) під час проведення реєстраційних дій обов'язково використовує відомості Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру дозвільних документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, а також використовує відомості, отримані у порядку інформаційної взаємодії Державного реєстру прав з Єдиним державним реєстром судових рішень;

5) відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів таких прав;

6) присвоює за допомогою Державного реєстру прав реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна у випадках, передбачених цим Законом;

7) виготовляє електронні копії документів, поданих у паперовій формі, та розміщує їх у реєстраційній справі в електронній формі у відповідному розділі Державного реєстру прав (у разі якщо такі копії не були виготовлені під час прийняття документів за заявами у сфері державної реєстрації прав);

8) формує за допомогою Державного реєстру прав документи за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав;

9) формує реєстраційні справи у паперовій формі.

10) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

Порядок державної реєстрації прав, послідовність дій державного реєстратора, визначені ч. 1 ст. 18 Закону. Так, державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: 1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв; 4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав); 6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів цих прав; 7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником; 8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви.

Відповідно до ч. 2. ст. 18 Закону, перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Водночас, державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам (ч. 4 ст. 18 Закону).

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону заява на проведення реєстраційних дій та оригінали документів, необхідних для проведення таких дій, подаються заявником у паперовій або електронній формі у випадках, передбачених законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону («Вимоги до документів, що подаються для державної реєстрації прав») документи, що подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Не розглядаються документи з підчищеннями або дописками, закресленими словами та іншими не обумовленими в них виправленнями, заповнені олівцем, з пошкодженнями, що не дають змоги однозначно тлумачити їх зміст, а також оформлені з порушенням вимог законодавства.

Між тим, відповідно до положень ч. 1 ст. 24 у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: 1) заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою; 3) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; 4) подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження; 5) наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; 6) наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно; 7) заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; 8) після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав; 9) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; 10) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавати заяви в електронній формі; 11) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав; 12) заявника, який звернувся із заявою про державну реєстрацію прав, що матиме наслідком відчуження майна, внесено до Єдиного реєстру боржників.

У взаємозв'язку з наведеним, слід зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав.

З матеріалів справи вбачається та не заперечується учасниками справи, що ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 06.03.2015 року по справі № 638/3062/15-ц на спірні приміщення було накладено арешт. Визначено ухвалою суду, що вона підлягає негайному виконанню. Ухвалу спрямовано відділу ДФС, БТІ, реєстраційній службі ГУ юстиції у Харківській області для виконання.

Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав (т.2, а.с. 134-135) від 21.06.2017, станом на 13.03.2015 (18:14:42) у реєстрі було зареєстровано обтяження майна за № 9040350 відповідно до вищезгаданої ухвали суду.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 06.08.2015 зазначену ухвалу суду залишено без змін.

15.06.2017 року ухвалою Київського районного суду м. Харкова по справі №640/19631/15-ц заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою іншого суду - Дзержинського районного суду м. Харкова про забезпечення позову від 06.03.2015 року по справі № 638/3062/15-ц, були скасовані шляхом зняття арешту з нерухомого майна. З тексту ухвали вбачається, що позивач не був присутній при розгляді питання.

Вказана ухвала Київського районного суду м. Харкова від 15.06.2017 року по справі №640/19631/15-ц була оскаржена до Апеляційного суду Харківської області.

Відповідно до ч. 11 ст. 153 ЦПК України (в редакції на час прийняття ухвали) оскарження ухвали про скасування забезпечення позову або про заміну одного виду забезпечення іншим зупиняє виконання цієї ухвали.

За результатами апеляційного оскарження ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 15.08.2017 року ухвала Київського районного суду м. Харкова від 15 червня 2017 року про скасування заходів забезпечення позову по справі №640/19631/15-ц скасована.

Якщо судовий акт скасовано, то він не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення. Така правова позиція міститься у Висновках Верховного Суду України, викладених в Постановах, прийнятих за результатами розгляду справ із підстав, передбачених п.п.1, 2, 4 ч.1 ст. 355 ЦПК України, за 1 півріччя 2017 року, а також, у Постановах Верховного Суду України від 03.02.2016 р. № 6-2026цс15, від 05.04.2017 року № 6-1534цс16, від 16.09.2015 року № 6-53цс2015, від 13.05.2015 року № 6-63цс15, від 27.05.2015 року № 6-332цс15, від 10.06.2015 року № 6-449цс15.

З огляду на викладене, суд погоджується з твердженням позивача про те, що ухвала Київського районного суду м. Харкова від 15 червня 2017 року про скасування заходів забезпечення позову по справі № 640/19631/15-ц не породжувала правових наслідків з дня її ухвалення, натомість, залишався діючим арешт на спірні приміщення, накладений ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 06.03.2015 року по справі № 638/3062/15-ц про забезпечення позову.

Слід окремо додати, що із змісту рішення Київського районного суд міста Харкова від 06.04.2018 у справі № 640/10584/17 вбачається, що у матеріалах зазначеної справи наявна відповідь судді Шмадченко С.І. від 16.03.2018 року на запит суду щодо отримання інформації стосовно звернення ОСОБА_4 з апеляційною скаргою на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 15.06.2017 року, відповідно до якої (відповіді) ухвала суду чинності не набувала.

Стаття 129-1 Конституції України встановлює, що судове рішення є обов'язковим до виконання.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Така ухвала суду виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень. Крім того, навіть оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання та не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлюються ухвалою суду, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову. Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України в постанові від 18.01.2017 року №6-2552цс16.

Навіть якщо встановлені ухвалою суду обмеження не були зареєстровані у відповідному державному реєстрі, ведення якого передбачено Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», наведене не може слугувати підставою для висновку про відсутність таких обмежень і про те, що інші особи мають право вільно розпоряджатися нерухомим майном.

Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 25 травня 2016 року № 6-605цс16, 18 січня 2017 року № 6-2552цс16, у постанові Верховного Суду від 04.06.2018 у справі № 727/9372/16-ц.

У даному випадку, позивачем доведено та підтверджується матеріалами справи, що оскаржувані рішення відповідачів 2, 3 були прийняті ними під час дії арешту на спірні приміщення, накладеного ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 06.03.2015 року по справі № 638/3062/15-ц про забезпечення позову, що суперечить вимогам ст. 129-1 Конституції України стосовно обов'язковості судових рішень та ч. 4 ст. 18 Закону, оскільки заявлені права не відповідали вимогам законодавства, майно перебувало під арештом.

З огляду на викладене, враховуючи наявність на час прийняття оскаржуваних рішень державних реєстраторів арешту, позовні вимоги про визнання протиправними та скасування прийнятого відповідачем 2 рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 27.06.2017 року індексний номер 35892072, та прийнятого відповідачем 3 рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 30.06.2017 року індексний номер: 35934643 яке є похідним від першого рішення та його чинність залежить від чинності першого рішення, підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги позивача про визнання протиправним та скасування наказу Міністерства юстиції України № 2591/7 від 11.08.2017, судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до п. 4 ч. 8 ст.37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", Міністерство юстиції України та його територіальні органи відмовляють у задоволенні скарги, якщо наявна інформація про судове провадження у зв'язку із спором між тими самими сторонами, з тих самих предмета і підстав.

Отже, обставини наявності судового провадження у справі між тими самими сторонами, з тих самих предмета і підстав мають бути враховані Міністерством юстиції України під час розгляду відповідної скарги як такі, що унеможливлюють прийняття ним рішення за результатами такого розгляду.

Судова колегія вважає, що оскаржуваний наказ Міністерства юстиції України прийнятий з додержанням вимог закону з огляду на те, що на момент звернення позивача із скаргою до відповідача-1 дійсно тривали вищезгадані судові провадження між тими самими сторонами, що виключало розгляд по суті питань, які пов'язані із вищезгаданими провадженнями. З огляду на наведене, суд не вбачає підстав для висновку, про порушення МЮ України прав позивача.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, матеріалів справи, суд приходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Керуючись положеннями статтями ст.ст. 2, 5 - 11, 19, 72 - 77, 90, 139, ст. ст. 241 - 246, 250, 251, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень: індексний номер 35892072 від 27.06.2017 року 15:28:23, прийняте державним реєстратором приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Галиною Іванівною.

Визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 35934643 від 30.06.2017 року 15:16:45, прийняте державним реєстратором приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Іващенко Мариною Миколаївною.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_4 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1; адреса: 61200, АДРЕСА_2) з державного реєстратора - приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Малахової Галини Іванівни (АДРЕСА_4) понесені витрати зі сплати судового збору у розмірі 640,00 грн. та у розмірі 640,00 грн. з державного реєстратора - приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Іващенко Марини Миколаївни (АДРЕСА_5).

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням положень п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону № 2147-VIII).

Головуючий суддя О.А. Кармазін

Судді: В.П. Катющенко

Т.О. Скочок

Повний текст рішення суду складено та підписано 17.09.2018.