Справа № 813/3732/17
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2018-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2018 рокуЛьвів№ 876/5435/18
Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді: Кухтея Р.В.

суддів: Носа С.П., Іщук Л.П.

з участю секретаря судового засідання: Сердюк О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22 травня 2018 року (ухвалене головуючим-суддею Гулик А.Г., час ухвалення судового рішення 16 год 55 хв у м. Львові, повне судове рішення виготовлено 01 червня 2018 року) за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Енерго-ВІК» до Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю (далі - ТзОВ) «Енерго-ВІК» звернулося в суд із зазначеним позовом, в якому з врахуванням уточнених позовних вимог просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області (далі - ГУ ДФС у Львівській області, відповідач) № від 10.10.2017, яким товариству було збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість в розмірі 453 400,00грн, в тому числі 362 720 грн за основним платежем та 90 680 грн за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 22.05.2018 позов було задоволено повністю.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ГУ ДФС у Львівській області подало апеляційну скаргу, в якій через неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати та прийняти постанову, якою відмовити позивачу у задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги той факт, що сума оплати згідно платіжних доручень становить 1 930 425,44 грн, а товару було отримано на суму 4 362 969,24 грн. Залишено поза увагою той факт, що до перевірки не було надано документів на підтвердження переміщення товару, в тому числі товарно-транспортних накладних (далі - ТТН) чи інших документів, що не дає можливості визначити яким саме способом платник отримував товар, в якому пункті здійснювалось його навантаження, яким транспортом здійснювалось перевезення від ПП «Укрпрестиж» до ТзОВ «Енерго-ВІК», хто був його перевізником, ким приймався та кому передавався. Як на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, відповідач вказує на дефектність первинних документів, зокрема, видаткових накладних, які не місять даних, які дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Також залишено поза увагою, що до перевірки не було надано документу, який підтверджує повноваження на здійснення господарської операції будь-якій особі в інтересах ТзОВ «Енерго-ВІК», на отримання такою особою товарів, які вказані у видаткових накладних, не представлено ні звітів матеріально-відповідальної особи про рух товарно-матеріальних цінностей в місцях зберігання, ні прибуткових касових ордерів, які б підтверджували оприбуткування на склад товару. Крім того, до перевірки представлені ТТН, в яких перевізником вказано ПП «Укрпрестиж». Разом з тим зазначає,що у вказаного підприємства відсутні власні чи орендовані транспортні засоби.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає, що апелянт безпідставно вказує на різницю між здійсненою оплатою товару та фактичним його отриманням, оскільки сума 1 930 425,44 грн охоплюється оспорюваним рішенням та визначеним у ньому контролюючим органом зобов'язанням. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача Гурняк О.О., яка підтримала апеляційну скаргу, представника позивача Дудяка Р.А., який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що в період з 24.07.2017 по 18.09.2017 посадовими особами ГУ ДФС у Львівській області було проведено документальну планову виїзну перевірку ТзОВ «Енерго-ВІК», податкового законодавства за період з 01.01.2014 по 31.12.2016, валютного - за період з 01.01.2014 по 31.12.2016, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування - за період з 01.01.2014 по 31.12.2016, за результатами якої складено акт № 1551/13-01-14-02/38241005 від 25.09.2017.

В ході перевірки контролюючим органом було встановлено порушення п.п.14.1.27, п.п.14.1.36 п.14.1 ст.14, п.44.1 ст.44, п.135.2 ст.135, п.п.139.1.1, п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України, що полягає у завищенні за 2014 рік доходу від операційної діяльності, отриманого згідно документів, проведених як реалізовані на адресу ВП Управління «Західвуглепостач» ДП «Львіввугілля» на суму 8 527 728,25грн; собівартість придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів від списання вартості товару, згідно документів, наданих ТзОВ «Енерго-ВІК», одержаних від ПП «Укрпрестиж», ТзОВ «Компанія «Профіт Інвест», ПП «ІВК-Постач» на суму 7 019 144,5грн; п.44.1 ст.44, п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України, в результаті чого позивач протиправно врахував при визначенні фінансового результату до оподаткування за 2015-2016 роки дохід від реалізації товарів і послуг, отриманих відповідно до документів, що проведені як реалізовані на адресу ВП Управління «Західвуглепостач» ДП «Львіввугілля» та ТзОВ «Корпорація Енерго Тандем» на суму 3 425 349грн; витрат від списання вартості товару та послуг, відповідно до наданих ТзОВ «Енерго-ВІК» документів, проведених як придбаних у контрагентів ТзОВ «Тонбудпроект», ПП «Укрпрестиж», ТзОВ «Елайтінг» на суму 3 464 233,32грн; ст.185, п.187.1 ст.187 ПК України, що полягає у завищенні позивачем податкового зобов'язання з податку на додану вартість в результаті відсутності реальності вчинення господарських операцій на суму 2 390 615,45грн з ВП Управління «Західвуглепостач» ДП «Львіввугілля» та ТзОВ «Корпорація Енерго Тандем»; п.п. «а» п.198.1, абз.1,2 п.198.3 ст.198 ПК України, в результаті чого позивач завищив податковий кредит з податку на додану вартість через відсутність здійснення господарських операцій на суму 2 460 995,6 грн по взаємовідносинах з ПП «Укрпрестиж», ПП «ІВК-Постач», ТзОВ «Корпорація «Профіт Інвест» , ТзОВ «Тонудпроект», ТзОВ «Енерголайн»; п.п. «а» п.198.1, абз.1,2 п.198.3 ст.198 ПК України, в частині повноти нарахування позивачем податку на додану вартість за період з 01.01.2014 по 31.12.2016 на суму 362 720грн; граничних термінів реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних; п.п.168.1.1, п.п.168.1.2, п.п.168.1.5 п.168.1 ст.168, п.171.1 ст.171, абз.«а» п.176.2 ст.176 ПК України, що полягає в неперерахуванні податку на доходи фізичних осіб на суму 2 597,73 грн; п.168.1.2 п.168.1 ст.168, п.1.5, п.176.2 ст.176 ПК України, що полягає в неперерахуванні військового збору на суму 248,42грн.

На підставі акта перевірки відповідачем 10.10.2017 було прийнято податкове повідомлення-рішення № , яким ТзОВ «Енерго-ВІК» було збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість в розмірі 453 400 грн, в тому числі 362 720 грн за основним платежем та 90 680 грн за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Задовольняючи повністю позовні вимоги, суд першої інстанції погодився з доводами позивача та вказав, що надані ТзОВ «Енерго-ВІК» докази в повній мірі підтверджують факт реальності здійснення господарських операцій з контрагентом ПП «Укрпрестиж», а також реалізацію отриманого товару ВП Управління «Західвуглепостач» ДП «Львіввугілля» та ТзОВ «Корпорація Енерго Тандем». Також суд зазначив, що позивач на момент укладення договорів проявив належну обачність, надавши відповідні витяги з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. Стосовно висновків контролюючого органу про відсутність належним чином оформлених ТТН, суд вказав, що їх відсутність у суб'єкта господарювання, що купує або перевозить товар або недоліки в їх оформленні не може вплинути на податковий кредит з податку на додану вартість, за умови доведення реальності господарської операції іншими, належним чином оформленими доказами.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, з огляду на наступне.

Як випливає з оспорюваного податкового повідомлення-рішення, в основу його прийняття покладені взаємовідносини позивача лише з ПП «Укрпрестиж».

Згідно п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України, об'єктом оподаткування податку на прибуток підприємств є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Відповідно до п.185.1 ст.185 цього Кодексу, об'єктом оподаткування є постачання товарів (послуг), місце постачання яких розташоване на митній території України.

Пунктом 187.1 статті 187 ПК України передбачено, що датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше : а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Згідно п.188.1 ст.188 ПК України, база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 вказаного Кодексу, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів, крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів, і збору на обов'язкове державне пенсійне страхування на послуги стільникового рухомого зв'язку).

До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податку безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв'язку з компенсацією вартості товарів/послуг.

Згідно п.198.1 ст. 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Відповідно до п.198.2 ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: - дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; - дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно п.198.3 ст.198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 вказаного Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п.193.1 ст.193 вказаного Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Пунктом 198.6 вказаної статті визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 вказаного Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 вказаного Кодексу.

Згідно п. 201.7 ст. 201 ПК України, податкова накладна виписується на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс). У разі якщо частка товарів/послуг, не містить відокремленої вартості, перелік (номенклатура) частково поставлених товарів/послуг зазначається в додатку до податкової накладної у порядку, встановленому центральним органом державної податкової служби, та враховується при визначенні загальних податкових зобов'язань.

Пунктом 201.10 статті 201 цього Кодексу передбачено, що на вимогу покупця платник податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, має видати податкову накладну, яка є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно п.1.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995, господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог вказаного Положення.

Відповідно до п.2 цього Положення, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення.

За змістом наведених правових норм, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що між ТзОВ «Енерго-ВІК» (покупець) та ПП «Укрпрестиж» (продавець) було укладено договір поставки №5/11-1 від 05.11.2014.

На підтвердження реального виконання зазначеного договору позивачем були надані копії видаткових накладних №126 від 30.12.2014, №127 від 30.12.2014, №128 від 30.12.2014, №129 від 30.12.2014, №111 від 24.11.2014, №110 від 21.11.2014, №УП48 від 05.11.2014, ТТН №5 від 05.11.2014, №3 від 05.11.2014, №11 від 31.12.2014.

Факт оплати позивачем товару, отриманого від ПП «Укрпрестиж», підтверджується копіями платіжних доручень №143 від 08.09.2015, №91 від 30.06.2015, №10 від 05.03.2015, №74 від 23.04.2015, №48 від 10.12.2014, №4 від 27.02.2015, №26 від 19.11.2014, №3 від 26.11.2014.

Щодо реалізації отриманого позивачем від ПП «Укрпрестиж» товару, який в подальшому був реалізований ВП Управління «Західвуглепостач» ДП «Львіввугілля» та ТзОВ «Корпорація Енерго Тандем», колегія суддів зазначає наступне.

Між позивачем та ВП Управління «Західвуглепостач» ДП «Львіввугілля», ТзОВ «Корпорація Енерго Тандем» були укладені договори поставки №74 від 18.04.2014 та №18/05/16 від 18.05.2016.

На підтвердження реального їх виконання позивачем були надані видаткові накладні, ТТН, які відповідають вимогам п.2.9 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995.

Крім того, в період здійснення господарських операцій з ПП «Укрпрестиж», ВП Управління «Західвуглепостач» ДП «Львіввугілля» та ТзОВ «Корпорація Енерго Тандем» були включені до Єдиного державного реєстру та були платниками податку на додану вартість. Доказів відсутності такого статусу у вказаних контрагентів чи анулювання свідоцтв платників податку на додану вартість відповідачем не було надано як суду першої, так і апеляційної інстанції.

Щодо тверджень податкового органу про безтоварність господарських операцій між позивачем та ПП «Укрпрестиж», через неможливість визначити яким саме способом платник отримував товар, в якому пункті здійснювалось навантаження товару, яким транспортом відбувалось перевезення товару від ПП «Укрпрестиж» до ТзОВ «Енерго-ВІК», колегія суддів зазначає наступне.

До матеріалів справи долучено ТТН №5 від 05.11.2014, згідно якої перевезення здійснювалось автомобілем марки «Газель», номерний знак НОМЕР_2, пункт розвантаження якого є м. Червоноград, ТТН № 3 від 05.11.2014, № 5 від 21.11.2014 та № 11 від 31.12.2014, згідно яких перевезення здійснювалось автомобілем марки «Газель», номерний знак НОМЕР_2, пункт розвантаження якого є с. Острів.

Відповідно до розділу 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 363 від 14.10.1997, товарно-транспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу, а товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Відповідно до п.11.1 вказаних Правил, товарно-транспортні накладні та дорожні листи вантажного автомобіля є основними документами на перевезення вантажів.

З наведеного вбачається, що наявність товарно-транспортної накладної є обов'язковим документом, який повинен складатися під час перевезень. Водночас, право платника податку на включення сплачених коштів до складу податкового кредиту виникає не з факту перевезення товару, а у зв'язку із оплатою його вартості постачальнику. Товарно-транспортні накладні, як і перевезення товару в цілому, не перебувають у безпосередньому зв'язку з фактом оплати товару. Тому, відсутність товарно-транспортних накладних, як і недоліки в їх заповненні, в жодному разі не позбавляє платника податків на включення сплачених постачальникам сум до складу податкового кредиту.

Суд апеляційної інстанції враховує посилання податкового органу на невідповідність вказаних ТТН формі 1-ТТН, затвердженої Інструкцією № 281, однак такі формальні порушення не можуть бути безумовною підставою для визначення позивачу податкового зобов'язання, оскільки реальність господарської операції судом оцінюється на підставі доказів у їх сукупності. Надані позивачем ТТН містять необхідні реквізити для підтвердження факту транспортування, а інші первинні документи підтверджують факт їх придбання (понесення витрат, сплату ПДВ), оприбуткування та подальшої реалізації.

Так, у постановах Верховного Суду України від 09.09.2008 по справі № 21-500во08, від 10.06.2010 по справі № 21-573во10 судова палата в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що якщо контрагент не виконав свого зобов'язання щодо сплати податку до бюджету, то це спричиняє відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи. Зазначені обставини не є підставою для позбавлення платника податку права на відшкодування ПДВ у випадку, коли останній виконав усі передбачені законом умови стосовно отримання такого відшкодування та має необхідні документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Крім того, згідно з практикою Європейського суду з прав людини у справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії» (заява № 3991/03) Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 22 січня 2009 року зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ вдруге, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Таким чином, факт виконання господарських операцій підтверджується належними та допустимими доказами, а тому суд першої інстанції прийшов до вірного висновку щодо протиправності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення та наявності підстав для його скасування.

Згідно ч.1 ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване судове рішення прийняте відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному з'ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв'язку з чим відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22 травня 2018 року по справі № 813/3732/18 - залишити без змін .

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді С. П. Нос
Л. П. Іщук
Повне судове рішення складено 17.09.2018.