Справа № 826/17231/17
Суддя: Маруліна Л.О.
Дата ухвалення: 2018-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

17 вересня 2018 року № 826/17231/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Маруліної Л.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
доАдміністрації Президента України
про зобов'язати вчинити дії ,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Адміністрації Президента України, в якому просить зобов'язати Адміністрацію Президента України в встановлений Законом України "Про звернення громадян" порядок і строк розглянути подані ОСОБА_1 08.09.2017 року скарги (вх.№1740 та №1741) з забезпеченням ОСОБА_1 права брати участь в їх розгляді, що також передбачено Законом України "Про звернення громадян".

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.01.2018 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач звернулася до Адміністрації Президента України із скаргою вх.№1740 від 08.09.2017 року «на незаконные действия и бездействия руководства Национальной комиссии, осуществляющей государственное регулирование в сфере рынков финансовых услуг по не предоставлению публичной информации касательно регуляторной и контрольной деятельности самой Комиссии в части, касающейся страховой компании «ЭКО».

Водночас, позивач звернулася до Адміністрації Президента України із скаргою вх.№1741 від 08.09.2017 року «на незаконные действия и бездействия руководителей Главных департаментов по вопросам экономической политики АП Украины и обеспечения доступа к публичной информации касательно деятельности страховой компании Экко. контроля за ее деятельностью со стороны «Нацкомфинуслуг» и контроля за деятельностью этой комиссии со стороны Президента Украины Порошенко П.А.».

Позивачем зазначено, що її скарги не розглянуто відповідачем у порядок та у спосіб встановлений законодавством, чим порушено статтю 40 Конституції України та норми Закону України «Про звернення громадян».

Через канцелярію суду 22.02.2018 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечує з огляду на наступне.

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до Адміністрації Президента України із запитом про надання інформації з питань, що стосуються діяльності Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, зокрема: надати інформацію щодо контролю за діяльністю Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (далі - Комісія); які форми управління встановлені з боку Президента України за діяльністю Комісії; чи перевіряв Президент України діяльність Комісії; чи застосовувались Главою держави заходи з регулювання ринку фінансових послуг; які заходи були прийняті із захисту прав вкладників страхової компанії «Єкко» тощо.

Так, листом від 19.07.2017 року Адміністрацією Президента України позивачу надано відповідь на поставлені нею питання.

Проте, позивач залишилась невдоволеною змістом відповіді та надіслала на адресу Адміністрації Президента України дві, як зазначила, скарги від 08.09.2017 року, в одній з яких висловила прохання розглянути цю скаргу і дати обґрунтовану відповідь; зобов'язати керівництво Комісії розглянути її запит від липня 2017 року, а в іншій поставила питання проведення службового розслідування внаслідок порушення її прав посадовими особами відповідача; повторно надати їй інформацію, на запит викладений 13.07.2017 року та надати копію журналу реєстрації вихідної службової кореспонденції.

На вказані скарги, листом від 15.09.2017 року Адміністрацією Президента України надано відповідь. Оскільки відповідну інформацію вже опрацьовано відповідачем у липні 2017 року і позивачу її надіслано, про що їй також повідомлено, передумов для проведення службового розслідування не існувало. Щодо надання копії журналу, також слід зауважити, що відповідну реєстрацію вихідної кореспонденції здійснюється у електронному вигляді за допомогою автоматизованої системи, а отже надання копії листа із журналу реєстрації вихідної кореспонденції є неможливим. В зв'язку з чим, позивачу надано роз'яснення у письмовому вигляді.

Крім того, відповідачем зазначено, що в силу вимог чинного законодавства Адміністрацію Президента України не наділено повноваженнями щодо організації державного нагляду та контролю або проведення перевірок таких органів, в тому числі і Комісії.

Відповідач вважає, що під час опрацювання запиту ОСОБА_1 жодного негативного наслідку позивачу Адміністрацією Президента України не спричинено: Адміністрацією розглянуто її запити та скарги, на які надано вичерпні письмові відповіді - тобто, жодної протиправної та безпідставної відмови, чи надання неповної інформації не допущено, з огляду на що, просить відмовити у задоволенні позову.

Через канцелярію суду 06.03.2018 року позивачем подано відповідь на відзив. Проти тверджень, викладених у відзиві заперечує, оскільки вважає, що листом - відповіддю від 15.09.2017 року відповідачем не надано відповідної інформації, яку просила надати позивач, крім того, вважає, що скарги розглянуті не у спосіб, передбачений Законом України «Про звернення громадян». Також, вважає, що компетенцію Президента України не обмежено у перевірках та контролі Нацкомфінпослуг, оскільки це передбачено Указом Президента України №1070 від 23.11.2011 року.

Ознайомившись із матеріалами справи, судом встановлено наступне.

Позивач 27.06.2017 року до Адміністрації Президента України звернулася із запитом (вх.№1301 від 13.07.2017 року) про «получение публичной информации касательно деятельности страховой компании «ЭКО», контроля за ее деятельностью со стороны Национальной комиссии, осуществляющей государственное регулирование в сфере рынков финансовых услуг и контроля за деятельностью этой комиссии со стороны Президента Украины Порошенко П.А.».

Листом вх.№12-09/2009 від 19.07.2017 року керівником Головного департаменту забезпечення доступу до публічної інформації Адміністрації Президента України розглянуто запит ОСОБА_1 вх.№1301 від 13.07.2017 року. Повідомлено, що запит позивача оформлено не у відповідності до вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації», з огляду на що, відповідь надано відповідно до Закону України «Про звернення громадян».

Позивач 08.09.2017 року звернулася до Адміністрації Президента України із скаргою вх.№1740 від 08.09.2017 року «на незаконные действия и бездействия руководства Национальной комиссии, осуществляющей государственное регулирование в сфере рынков финансовых услуг по не предоставлению публичной информации касательно регуляторной и контрольной деятельности самой Комиссии в части, касающейся страховой компании «ЭКО» та із скаргою вх.№1741 від 08.09.2017 року «на незаконные действия и бездействия руководителей Главных департаментов по вопросам экономической политики АП Украины и обеспечения доступа к публичной информации касательно деятельности страховой компании Экко, контроля за ее деятельностью со стороны «Нацкомфинуслуг» и контроля за деятельностью этой комиссии со стороны Президента України Порошенка П.А.».

Відповідно до змісту скарги №1740 від 08.09.2017 року, право позивача на отримання публічної інформації порушено «фіктивною» відповіддю відповідача від 19.07.2017 року та просить: 1) у законний спосіб та порядок розглянути скаргу та дати на неї законну та обґрунтовану відповідь; 2) зобов'язати керівництво Нацкомфінпослуг розглянути у законний спосіб та порядок звернення позивача від липня 2017 року, що стосується отримання публічної інформації про діяльність самої Нацкомфінпослуг.

У скарзі №1741 від 08.09.2017 року позивачем поставлено, зокрема, питання проведення службового розслідування внаслідок порушення її прав посадовими особами відповідача; повторно надати їй інформацію на запит, викладений 13.07.2017 року та надати копію журналу реєстрації вихідної службової кореспонденції.

Листом вх.03-01/1558 від 15.09.2017 року керівником апарату Адміністрації Президента України повідомлено, що запит позивача, що надійшов 13.07.2017 року опрацьовано відповідними департаментами, Приймальнею Президента України та надано наявну в Адміністрації Президента України інформацію стосовно викладених у запиті 13.07.2017 року питань.

Не погоджуючись із способом та порядком розгляду скарг, вважаючи своє право на отримання публічної інформації порушеним відповідачем, позивач звернулася до суду.

Дослідивши всебічно і повно матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Щодо порядку розгляду скарг позивача від 08.09.2017 року суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України від 13.01.2011 року № 2939-VI "Про доступ до публічної інформації" (із змінами і доповненнями) (далі - Закон №2939), публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 5 Закон №2939 визначено шляхи доступу до інформації, а саме: систематичне та оперативне оприлюднення інформації в офіційних друкованих виданнях, на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет, на інформаційних стендах та надання інформації за запитами на інформацію.

З цього визначення вбачається, що публічною інформацією є відображена або задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація.

Абзацами 3-4 п. 1.1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 29.09.2016 р. №10 "Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації" зазначено, що визначальним для публічної інформації є те, що вона заздалегідь зафіксована будь-якими засобами та на будь-яких носіях та знаходилась у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації.

Не є інформаційним запитом звернення, для відповіді на яке необхідно створити інформацію, крім випадків, коли розпорядник інформації не володіє запитуваною інформацією, але зобов'язаний нею володіти.

Із змісту запиту вх.1301 від 13.07.2017 року встановлено, що позивач мала намір отримати відповідну публічну інформацію.

Відповідно до підпункту 19-1 пункту 4 Положення про Адміністрацію Президента України, затверджено Указом Президента України від 02.04.2010 року № 504/2010, Адміністрація відповідно до покладених на неї завдань забезпечує через Головний департамент забезпечення доступу до публічної інформації в установленому порядку доступ до публічної інформації, розгляд, опрацювання, облік, систематизацію, аналізування та надання відповідей на запити на інформацію, що надходять до Президента України та Адміністрації Президента України, консультацій під час оформлення запитів.

У листі - відповіді вх.№12-09/2009 від 19.07.2017 року керівником Головного департаменту забезпечення доступу до публічної інформації Адміністрації Президента України розглянуто запит ОСОБА_1 вх.№1301 від 13.07.2017 року та повідомлено останню, що за інформацією Головного контрольного департаменту Адміністрації Президента України, Розпорядженням Президента України від 17 червня 2015 року № 597 внесено зміни до Розпорядження Президента України від 19 січня 2015 року № 20 «Про вивчення у 2015 році стану виконання актів і доручень Президента України», згідно з якими у 2015 році відбулось вивчення стану організації роботи Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, з виконання завдань, визначених актами і дорученнями Президента України. Результати цього вивчення містять інформацію, доступ до якої, відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації», обмежено.

Отже, з аналізу Закону №2939, постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 29.09.2016 року №10 "Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації" та із змісту відповіді на лист ОСОБА_1, суд дійшов висновку, що звернення позивача не є інформаційним запитом, оскільки питання, поставлені у зверненні позивача, не відповідають критеріям "відображеності та задокументованості" запитуваної інформації. Відповіді на питання позивача у запиті від 13.07.2017 р. потребували попередньої перевірки запитуваної інформації та її створення, а відповідь на запит в порядку Закону України "Про доступ до публічної інформації" - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

З огляду на викладене, суд вважає що ці правовідносини регулюються Законом України "Про звернення громадян".

Конституцією України, Законом України "Про звернення громадян" та іншими законодавчими актами України передбачено право громадян України на особисте звернення, а також на надіслання індивідуальних і колективних звернень до органів державної влади.

Статтею 1 Закону України від 02.10.1996 року № 393/96-ВР "Про звернення громадян" (із змінами і доповненнями) (далі - Закон №393/96) встановлено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Частиною першою статті 2 Закон №393/96 встановлено, що під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Абзацом 7 статті 5 Закон №393/96 встановлено, що у зверненні має бути зазначено прізвище, ім'я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати.

Отже, суд дійшов висновку, що звернення позивача, за змістом, відповідає вимогам, встановленим для звернення відповідно до Закону України "Про звернення громадян".

З огляду на те, що позивач не погодилася із наданою відповіддю вх.№12-09/2009 від 19.07.2017 року, вона звернулася із скаргами №1740 та №1741 від 08.09.2018 року на зазначений лист-відповідь із проханнями, зокрема, розглянути у встановленому порядку та спосіб запит від 13.07.2017 року.

Згідно з частиною першою статті 16 Закон №393/96 скарга на дії чи рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, об'єднання громадян, засобів масової інформації, посадової особи подається у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства, а в разі відсутності такого органу або незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням - безпосередньо до суду.

Відповідно до підпункту 10-1 пункту 4 Положення про Адміністрацію Президента України, затверджено Указом Президента України від 02.04.2010 року № 504/2010, Керівник апарату Адміністрації Президента України здійснює повноваження з питань державної служби та організації роботи державних службовців та інших працівників в Адміністрації.

Отже, керівник Головного департаменту забезпечення доступу до публічної інформації Адміністрації Президента України є підлеглим відповідно до Керівника апарату Адміністрації Президента України.

Як встановлено з матеріалів справи, листом вх.03-01/1558 від 15.09.2017 року Керівником апарату Адміністрації Президента України на листи ОСОБА_1 від 08.09.2017 року повідомлено, що запит, який надійшов 13.07.2017 року опрацьовано відповідними департаментами, Приймальнею Президента України, надано наявну в Адміністрації Президента України інформацію стосовно викладених у запиті 13.07.2017 року питань та вичерпну відповідь.

Позаяк, відповідачем розглянуто скарги від 08.09.2017 року №1740 та №1741 у встановлений законом порядок, оскільки скарги розглянуто Керівником апарату Адміністрації Президента України.

Водночас, суд зазначає наступне.

Статтею 20 Закону №393/96 встановлено, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання.

Таким чином, суд дійшов висновку, що скаргу позивача від 08.09.2017 року є зверненням у порядку Закону України «Про звернення громадян», а тому строк для надання відповіді на запит позивача становить п'ятнадцять днів.

Отже, аналіз норм Закону №393/96 та зміст оскаржуваної позивачем відповіді свідчить про те, що відповідачем не порушено порядку розгляду скарг позивача.

Щодо способу розгляду скарг позивача від 08.09.2017 року відповідачем, суд зазначає наступне.

Із змісту позовних вимог встановлено, що належний спосіб розгляду скарг від 08.09.2018 року позивач розуміє розгляд скарг у її присутності.

Відповідно до статті 19 Закон №393/96 органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані:

об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги;

у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову;

на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу;

скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням;

забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв'язку з заявою чи скаргою рішень;

письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення;

вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об'єднання громадян за місцем проживання громадянина;

у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз'яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення;

не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам;

особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

У разі необхідності та за наявності можливостей розгляд звернень громадян покладається на посадову особу чи підрозділ службового апарату, спеціально уповноважені здійснювати цю роботу, в межах бюджетних асигнувань. Це положення не скасовує вимоги абзацу дев'ятого частини першої цієї статті.

З аналізу абзацу четвертого статті 19 Закон №393/96 слід дійти висновку, що брати участь на засіданнях відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу передбачено суто бажанням суб'єкта звернення, проте не є обов'язком відповідного органу, що розглядає заяву, скаргу, запрошувати для участі у засіданні.

З матеріалів справи судом встановлено, що у жодному з звернень від 08.09.2018 року позивачем не висловлено бажання брати участь у засіданні з розгляду поданих нею скарг, з огляду на що, скарги розглянуто письмового, у встановлений законодавством строк.

Отже, порядок і спосіб розгляду відповідних скарг позивача №1740 та №1741 від 08.09.2017 року не порушено відповідачем, що свідчить про помилковість тверджень позивача щодо порушення її права на отримання публічної інформації та права на належний розгляд скарг як суб'єкта звернення відповідно до Закону №393/96.

Щодо суті викладених питань у зверненнях позивача від 13.07.2017 року та від 08.09.2017 року, суд зазначає наступне.

Як встановлено судом, 13.07.2017 року до Адміністрації Президента України надійшло звернення ОСОБА_1 із запитом про надання інформації з питань, що стосуються діяльності Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, зокрема: надати інформацію щодо контролю за діяльністю Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг; які форми управління встановлені з боку Президента України за діяльністю Комісії; чи перевіряв Президент України діяльність Комісії; чи застосовувались Главою держави заходи з регулювання ринку фінансових послуг; які заходи були прийняті із захисту прав вкладників страхової компанії «Екко» тощо.

Так, листом від 19.07.2017 року Адміністрацією Президента України позивачу надано відповідь на поставлені нею питання, зокрема, повідомлено, що за результатами розгляду звернень стосовно діяльності страхової компанії «Екко», Адміністрація Президента України зверталася до Генеральної прокуратури України та Національної поліції України для вжиття заходів реагування відповідно до законодавства з метою захисту прав людини, інтересів суспільства та протидії злочинності, а також до Голови Нацкомфінпослуг із проханням взяти під особистий контроль розгляд порушених питань, вжити вичерпних заходів реагування з метою захисту прав споживачів фінансових послуг, здійснити перевірку викладеної у зверненні інформації.

Крім того, для попередження виникнення нових та протидії існуючих випадків злочинних дій з боку керівництва та власників страхових компаній, Адміністрацією Президента України було запропоновано Кабінету Міністрів України спільно з Нацкомфінпослуг опрацювати порядок взаємодії правоохоронних органів з регулятором ринку фінансових послуг з метою забезпечення оперативного реагування на кризові ситуації, що виникають на ринках страхових послуг, а також активізувати залучення громадськості до процесу формування та реалізації державної політики у сфері ринків фінансових послуг.

Також, позивача повідомлено, що за інформацією Нацкомфінпослуг від 13.05.2016 року, у зв'язку з суттєвим збільшенням у 2016 році звернень громадян щодо невиконання ПрАТ «СК «ЕККО» зобов'язань за укладеними договорами страхування, ненаданням до Нацкомфінпослуг звітних даних Товариства за І квартал 2016 року та систематичним невиконанням Товариством законних вимог Нацкомфінпослуг, 26.04.2016 року прийнято рішення про застосування до Товариства заходу впливу у вигляді розпорядження № 973 «Про відсторонення керівництва від управління фінансовою установою та призначення тимчасової адміністрації Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЕККО», з огляду на що, Нацкомфінпослуг вживаються всі передбаченні чинним законодавством заходи щодо захисту інтересів споживачів фінансових послуг, та стабілізації діяльності страхових компаній, в тому числі ПрАТ «СК «ЕККО».

Отримавши зазначену відповідь, позивачем подано скарги від 08.09.2018 року в одній з яких нею висловлено прохання розглянути цю скаргу і дати обґрунтовану відповідь та зобов'язати керівництво Комісії розглянути її запит від липня 2017 року, а в іншій поставила питання проведення службового розслідування внаслідок порушення її прав посадовими особами відповідача; повторно надати їй інформацію на запит, викладений 13.07.2017 року та надати копію журналу реєстрації вихідної службової кореспонденції.

Отже, з аналізу звернень від 13.07.2017 року та 08.09.2017 року судом встановлено, що питання, поставлені у зверненнях як 13.07.2017 року так і 08.09.2017 року є розглянутими у листі-відповіді відповідача №12-09/2009 від 19.07.2017 року.

Частиною другою статті 8 Закон №393/96 передбачено, що не розглядаються повторні звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання, якщо перше вирішено по суті, а також ті звернення, терміни розгляду яких передбачено статтею 17 цього Закону, та звернення осіб, визнаних судом недієздатними.

Як вбачається із змісту листа-відповіді вх.№03-01/1558 від 15.09.2017 року керівником апарату Адміністрації Президента України на листи ОСОБА_1 від 08.09.2017 року повідомлено, що запит позивача, що надійшов 13.07.2017 року опрацьовано відповідними департаментами, Приймальнею Президента України та надано наявну в Адміністрації Президента України інформацію стосовно викладених у запиті 13.07.2017 року питань.

З огляду на що, суд дійшов висновку про правомірність оскаржуваної відповіді Адміністрацією Президента України вх.№03-01/1558 від 15.09.2017 року у межах Закону України «Про звернення громадян».

Суд також звертає увагу, що на питання, викладене у скарзі №1741 від 08.09.2017 року, що є відмінним від решти питань, які за своєю суттю тотожні питанням, викладеним у зверненні позивача від 13.07.2017 року, та на які відповідачем надано відповідь, а саме щодо надання копію журналу реєстрації вихідної службової кореспонденції, відповідачем надано вичерпну відповідь, згідно з Типовою інструкцією з діловодства у центральних органах виконавчої влади, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих органах виконавчої влади, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 30.11. 2011 року № 1242.

Враховуючи, що судом не встановлено порушеного права позивача, заподіяного відповідачем, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яке ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин першої, другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Крім того, судом враховується, що згідно з пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову.

Керуючись положеннями статей 2, 7, 44, 72-78, 79, 241-246, 257-263, 250, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Адміністрації Президента України про зобов'язання вчинити дії відмовити.

Відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ч. 1 ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України. апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідно до пп. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до пункту 4 частини п'ятої статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України:

Позивач: ОСОБА_1 (04071, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1);

Відповідач: Адміністрація Президента України (01220, м. Київ, вул.. Банкова, 11).

Суддя Л.О. Маруліна