Справа № 816/2388/17
Суддя: Хохуляк В.В.
Дата ухвалення: 2018-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

17 вересня 2018 року

Київ

справа №816/2388/17

адміністративне провадження №К/9901/58994/18

Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Хохуляка В.В., перевіривши касаційну скаргу Державної фіскальної служби України на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 15.02.2018 та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 23.05.2018 у справі №816/2388/17 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова пошта» до Державної фіскальної служби України про визнання протиправною та скасування індивідуальної податкової консультації та зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Нова пошта" звернулося до адміністративного суду з позовом до Державної фіскальної служби України, в якому просило суд: визнати протиправною та скасувати індивідуальну податкову консультацію Державної фіскальної служби України №2785/6/99-99-14-05-01-15/ІПК від 01.12.2017; зобов'язати видати нову податкову консультацію з урахуванням висновків суду.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 15.02.2018, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 23.05.2018, позовні вимоги - задоволено частково. Визнано протиправною та скасовано індивідуальну податкову консультацію Державної фіскальної служби України №2785/6/99-99-14-05-01-15/ІПК від 01.12.2017. В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій Державна фіскальна служба України 10.08.2018 звернулася з касаційною скаргою до Верховного Суду. Одночасно відповідачем до касаційної скарги додано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень з обґрунтуванням поважності причин пропуску такого строку та доказами на їх підтвердження.

Ухвалою Верховного Суду від 22.06.2018 відповідачу було відмовлено у задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору, а касаційну скаргу залишено без руху з мотивів її невідповідності вимогам статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у зв'язку з ненаданням документа про сплату судового збору у визначеному законом порядку та розмірі, та встановлено строк на усунення вказаних недоліків терміном у десять днів з дня отримання копії даної ухвали.

На виконання вимог ухвали Верховного Суду про залишення касаційної скарги без руху відповідачем, в межах відведеного судом строку, на адресу суду направлено клопотання про продовження строку для усунення недоліків щодо надання документа про сплату судового збору. Вказане клопотання мотивовано неможливістю такої сплати у відведений судом строк, у зв'язку з проведенням з рахунків Державної фіскальної служби України безспірного списання коштів за виконавчими провадженнями відносно останнього (крім захищених видатків, визначених Бюджетним кодексом України).

На підтвердження доводів викладених у вказаному клопотанні, відповідачем надано копії листів Державної казначейської служби України від 29.08.2018 №13-08/382-14175 та від 30.08.2018 №13-08/389-14212 щодо безспірного списання коштів.

Разом з тим, суд приходить до висновку, що дані докази є неналежними для задоволення вказаної заяви відповідача, з огляду на наступне.

Статтею 129 Конституції України передбачено, що однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Порядок поновлення та продовження процесуальних строків врегульовано статтею 121 КАС України.

Відповідно до частини другої статті 121 Кодексу встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Продовження строку є надання нового строку на вчинення процесуальної дії, яка не була з поважної причини вчинена у заздалегідь встановлений судом строк.

Частина друга статті 44 КАС України покладає на учасників справи обов'язок добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

Гарантією реалізації права на судовий захист в аспекті доступу до правосуддя є встановлення законом помірного судового збору для осіб, які звертаються до суду. Це відповідає Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо заходів, що полегшують доступ до правосуддя від 14.05.1981№ R (81) 7: «В тій мірі, в якій судові витрати становлять явну перешкоду доступові до правосуддя, їх треба, якщо це можливо, скоротити або скасувати» (підпункт 12 пункту D).

Отже, сплата судового збору за подання заяв, скарг до суду є складовою доступу до правосуддя.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 19.06.2001 у справі «Креуз проти Польщі» «право на суд» не є абсолютним, воно може обмежуватися державою різноманітними засобами, в тому числі фінансовими. Вимога сплатити судовий збір не обмежує право заявників на доступ до правосуддя.

Правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України «Про судовий збір» від 08.07.2011 №3674-VІ.

Згідно з положеннями Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 №3674-VI органам фіскальної служби не надано пільг щодо сплати судового збору.

Органи доходів і зборів є державними органами, які утримуються за рахунок Державного бюджету України, та мають право в межах бюджетних асигнувань здійснити розподіл коштів, якими можна було б забезпечити сплату судового збору.

Фінансування витрат на оплату судового збору для державних органів із державного бюджету передбачено за кодом економічної класифікації 2800 «Інші поточні платежі», розмір яких щорічно затверджується відповідним кошторисом.

Статтею 330 КАС України передбачено обов'язок особи, яка подає касаційну скаргу, щодо одночасного надання документу про сплату судового збору.

Таким чином, особа, яка має намір подати касаційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії для виконання процесуального обов'язку дотримання вимог процесуального закону стосовно форми і змісту касаційної скарги, в тому числі щодо оплати судового збору.

Разом з тим, податковим органом не надано жодних доказів які б підтверджували сукупність послідовних та регулярних дій спрямованих на дотримання вимог процесуального закону стосовно форми і змісту касаційної скарги.

Також, суд зазначає, що Державна фіскальна служба України, діючи як суб'єкт владних повноважень, має однаковий обсяг процесуальних прав та обов'язків поряд з іншими учасниками справи й, до того ж, є бюджетною установою, що фінансується з Державного бюджету України, а тому зупинення на рахунку податкового органу фінансових операцій, зокрема, в частині видатків передбачених на сплату судового збору, не повинно впливати на можливість неухильного виконання останнім покладених на нього нормами КАС України процесуальних обов'язків щодо оформлення касаційної скарги, та не повинно ставитись у залежність від правовідносин, у які податковий орган вступає в інших сферах його діяльності, зокрема, з приводу безспірного списання коштів з його рахунків на підставі виконавчих документів, оскільки ці фактори не є взаємопов'язаними.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що наведені відповідачем у клопотанні обставини не є підставою для продовження строку на усунення недоліків касаційної скарги. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Таким чином, клопотання відповідача про продовження строку на усунення недоліків касаційної скарги задоволенню не підлягає.

Відповідно до частини другої статті 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.

На момент постановлення Верховним Судом даної ухвали, на адресу суду від заявника касаційної скарги не надходив документ про сплату судового збору у визначеному законом розмірі.

Пунктом 1 частини четвертої статті 169 КАС України передбачено, що позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

За змістом частини восьмої статті 169 КАС України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Враховуючи викладене, Державною фіскальною службою України не виконано вимоги ухвали Верховного Суду щодо надання документа про сплату судового збору, у зв'язку з чим касаційна скарга підлягає поверненню.

Керуючись статтями 169, 248, 332, 355, 359 КАС України, суд -

у х в а л и в:

Відмовити в задоволенні клопотання Державної фіскальної служби України про продовження строку на усунення недоліків касаційної скарги у справі №816/2388/17.

Касаційну скаргу Державної фіскальної служби України на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 15.02.2018 та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 23.05.2018 у справі №816/2388/17 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова пошта» до Державної фіскальної служби України про визнання протиправною та скасування індивідуальної податкової консультації та зобов'язання вчинити дії - повернути заявнику.

Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи, скаржнику - копію даної ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

...........................

В.В. Хохуляк

Суддя Верховного Суду