Справа № 826/10002/17
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2018-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

20 вересня 2018 року № 826/10002/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Келеберди В.І., завершивши розгляд у порядку письмового провадження справу

за позовом ОСОБА_1

до Державної екологічної служби України

про скасування наказу, відшкодування моральної шкоди

за участі позивача - ОСОБА_1 та представника відповідача Сіліної А.С.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Державної екологічної служби України (далі - відповідач) про скасування наказу від 20.07.2017 №286-о,відшкодування моральної шкоди в сумі 10 000 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що посаду, яку обіймав позивач не скорочено, отже оскаржуваний наказ, яким позивача переведено на нижчу посаду є протиправним.

Відповідач заперечував проти задоволення позву та зазначив, що оскаржуваний наказ скасовано та станом на час вирішення справи позивач звільнений з Державної екологічної служби України за переведенням до Державної служби України автомобільних доріг.

В судовому засідання 22.11.2017 оголошено перерву за-для повторного витребування матеріалів, що слугували підставою для прийняття оскаржуваних наказів.

В подальшому, в судовому засіданні 06.02.2018 відкладено вирішення справи у зв'язку з відсутність складу колегії суддів.

В судовому засіданні 26.02.2018 відповідно до ч. 3 ст 194 КАС України ухвалено про вирішення справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва,

ВСТАНОВИВ:

Станом на час виникнення спірних правовідносин позивач працював на посаді начальника відділу документального, інформаційного та матеріально-технічного забезпечення Департаменту оперативного контролю та організаційно-аналітичного забезпечення.

Наказом від 20.07.2017 №286-о позивача переведено з посади начальника відділу документального, інформаційного та матеріально-технічного забезпечення Департаменту оперативного контролю та організаційно-аналітичного забезпечення на посаду головного спеціаліста відділу державного екологічного нагляду (контролю) водних екосистем та ресурсів Департаменту державного екологічного нагляду (контролю) - державного інспектора України з охорони навколишнього природного середовища на період перебування основного працівника у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Судом встановлено, що оскаржуваний наказ прийнято у зв'язку із введенням в дію з 16.03.2017 структури та штатного розпису Державної екологічної інспекції України від 01.03.2017 №450 «Про введення в дію структури та штатного розпису центрального апарату Державної екологічної інспекції України» та від 01.03.2017 №451 «Про внесення змін до наказу Державної екологічної інспекції України від 01.03.2017 №450.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначені Законом України «Про державну службу» (далі - Закон).

Згідно частин 1, 2 ст. 41 Закону державний службовець з урахуванням його професійної підготовки та професійної компетентності може бути переведений без обов'язкового проведення конкурсу:

1) на іншу рівнозначну або нижчу вакантну посаду в тому самому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням керівника державної служби;

2) на рівнозначну або нижчу вакантну посаду в іншому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням керівника державної служби в державному органі, з якого переводиться державний службовець, та керівника державної служби в державному органі, до якого переводиться державний службовець.

Переведення здійснюється лише за згодою державного службовця.

Відповідно до ст. 43 Закону підставами для зміни істотних умов державної служби є: 1) ліквідація або реорганізація державного органу; 2) зменшення фонду оплати праці державного органу; 3) скорочення чисельності або штату працівників у зв'язку з оптимізацією системи державних органів чи структури окремого державного органу.

Не вважається зміною істотних умов державної служби зміна назви структурного підрозділу державного органу або посади, не пов'язана із зміною функцій державного органу та основних посадових обов'язків.

Зміною істотних умов державної служби вважається зміна: 1) належності посади державної служби до певної категорії посад; 2) основних посадових обов'язків; 3) умов (системи та розмірів) оплати праці або соціально-побутового забезпечення; 4) режиму служби, встановлення або скасування неповного робочого часу; 5) місця розташування державного органу (в разі його переміщення до іншого населеного пункту).

Про зміну істотних умов служби керівник державної служби письмово повідомляє державного службовця не пізніш як за 60 календарних днів до зміни істотних умов державної служби, крім випадків підвищення заробітної плати.

У разі незгоди державного службовця на продовження проходження державної служби у зв'язку із зміною істотних умов державної служби він подає керівнику державної служби заяву про звільнення на підставі пункту 6 частини першої статті 83 цього Закону або заяву про переведення на іншу запропоновану йому посаду не пізніш як за 60 календарних днів з дня ознайомлення з повідомленням про зміну істотних умов державної служби.

Якщо протягом 60 календарних днів з дня ознайомлення державного службовця з повідомленням про зміну істотних умов служби від нього не надійшли заяви, зазначені в абзаці другому цієї частини, державний службовець вважається таким, що погодився на продовження проходження державної служби.

У разі незгоди державного службовця із зміною істотних умов державної служби він має право оскаржити відповідне рішення в порядку, визначеному статтею 11 цього Закону.

Судом встановлено що в центральному апараті Держекоінспекції відбулась реорганізація, а саме ліквідовано Департамент оперативного контролю та організаційно-аналітичного забезпечення та отоварено Управління організаційної діяльності, а відділ документального, інформаційного та матеріально-технічного забезпечення став відділом документування, контролю та забезпечення діяльності, який входить до складу утвореного управління.

Отже, посаду начальника відділу документального, інформаційного та матеріально-технічного забезпечення не скорочено, а лише змінено основні посадові обов'язки, що є зміною істотних умов державної служби на зазначеній посаді.

Проте, судом встановлено, що посаду начальника відділу документування , контролю та забезпечення діяльності, який входить до складу утвореного управління позивачу не запропоновано.

З матеріалів справи вбачається, що повідомленням, з яким позивач ознайомився 04.04.2017 йому запропоновано зайняти посаду головного спеціаліста відділу державного екологічного нагляду (контролю) водних екосистем та ресурсів Департаменту державного екологічного нагляду (контролю) - державного інспектора України з охорони навколишнього природного середовища на період перебування основного працівника у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Судом встановлено, що позивач згоду на переведення на вказану вище посаду не давав, отже при прийнятті оскаржуваного наказу відповідачем порушено ч. 2 ст. 41 Закону.

Враховуючи, що позивач заяв про звільнення або про переведення на іншу запропоновану посаду не надавав, отже в силу норм ст. 43 Закону вважається, що позивач погодився на продовження проходження державної служби, отже при прийнятті оскаржуваного наказу відповідачем також порушено ст. 43 Закону.

З матеріалів справи вбачається, що Національним агентством України з питань державної служби за результатом розгляду скарги позивача запропоновано відповідачу усунути перешкоди перебування позивача на посаді начальника відділу документування , контролю та забезпечення діяльності Управління організаційної діяльності.

Судом встановлено, що наказом Державної екологічної інспекції України від 01.09.2017 №338-о скасовано наказ від 20.07.2017 №286-о та внесено відповідний запис до трудової книжки та всіх документів позивача, що стосуються проходження ним державної служби. Також, вказаним наказом відділу бухгалтерського обліку та фінансів наказано здійснити відповідні перерахунки.

З системного аналізу викладеного вбачається, що відповідачем фактично відновлено порушені права позивача, а відтак оскаржуваний наказ на час вирішення справи не порушує прав та інтересів позивача.

Відповідно до ч. 2 ст 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Враховуючи, що завданням адміністративного судочинства, як зазначено вище, є відновлення захисту прав, свобод та інтересів, в даному випадку фізичної особи, від порушень з боку суб'єктів владних повноважень, оскільки станом на час вирішення справи оскаржуваний наказ не порушує права та інтереси позивача, отже суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині скасування наказу від 20.07.2017 №286-о.

Щодо позовних вимог про зобов'язання відповідача відшкодувати позивачу моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн. суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно ст.56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 р. № 4 визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Статтею 23 Цивільного кодексу України визначено, що моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно ст.1173 Цивільного кодексу України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Як зазначено у п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 р. № 4, у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями (бездіяльністю) її заподіяно та якими доказами вона підтверджується. Факт заподіяння моральної шкоди повинен довести позивач.

Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27.03.1992 р. № 6 визначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 ЦК шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Позивачем у позовній заяві не наведено обґрунтування щодо завдання йому моральної шкоди, а відтак підстави для задоволення позовних вимог в цій частині відсутні.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Порядок розподілу судових витрат встановлено приписами частини першої статті 139 КАС України за якими підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу судові витрати на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень лише у випадку задоволення її позовних вимог. Тому, враховуючи, що такі підстави відсутні, тому й відсутні підстави для стягнення судових витрат.

Дослідивши обставини справи, проаналізувавши вищезазначені правові норми, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є необґрунтованими і не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 72-73, 76-77, 139, 143, 243-246, 255 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1).

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 КАС України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 255 КАС України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя В.І. Келеберда