Справа № 826/6553/17
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2018-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

12 вересня 2018 року № 826/6553/17

Окружний адміністративний суд м. Києва у складі головуючого судді Качура І.А. за участі секретаря судових засідань Денисенко А.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Державного підприємства «Укртранснафтопродукт»
доОфісу великих платників Державної фіскальної служби України
провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

за участі представників сторін:

представник позивача, не прибув;

представник відповідача, Демченко С.В.;

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Державне підприємство «Укртранснафтопродукт» з позовом до Офісу великих платників Державної фіскальної служби України у якому просить суд:

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників Державної фіскальної служби України від 27.02.2017 року №, що прийняте на підставі акту перевірки від 13.02.2017 року №193/28-10-14-03/34355770.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначає, що позивач не здійснював жодних операцій з нерезидентами, а тому він не є стороною у контрольованих операціях, а тому не подає звіт про контрольовані операції за 2015 рік. Крім того, Позивач зазначив про те, що Відповідачем не було дотримано порядку прийняття спірного податкового повідомлення-рішення, оскільки воно було прийнято раніше закінчення терміну для надання ДП «Укртранснафтопродукт» заперечень на акт перевірки, який містив висновки про відповідне порушення, що, на думку Позивача, свідчить про те, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

В обґрунтування заперечень на позовну заяву Відповідач зазначає, що Контролюючим органом встановлено порушення пп.39.4.2 п.39.4 ст.39 Податкового кодексу України, зокрема, Позивач протягом 2015 року здійснював господарські операції з нерезидентами «FACTORPETROLEUM LIMITED» (Республіка Кіпр) та Apollo Management Limited (Республіка Сейшельські острови) через комісіонера ТОВ "СФС Трейд" та ТОВ «Астер Трейд Груп». Так, річний дохід Позивача склав 977 457 000,00 грн., що перевищує 50 мільйонів гривень за відповідний податковий (звітний) рік, однак звіт про контрольовані операції за 2015 рік ДП «Укртранснафтопродукт» не подано.

Представник позивача у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового засідання був належним чином повідомлений.

Відповідач проти задоволення адміністративного позову заперечив з підстав викладених у письмових запереченнях проти позову.

Суд на підставі пункту 1 частини 3 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає справу на підставі наявних в матеріалах справи документів, у зв'язку з неявкою у судове засідання представника позивача.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Співробітниками Головного управлінням ДФС у м. Києві проведено позапланову виїзну документальну перевірку Державного підприємства «Укртранснафтопродукт» з питань неподання звіту про контрольовані операції за 2015 рік.

За результатами перевірки складено Акт перевірки від 13.02.2017 року №193/28-10-14-03/34355770 (надалі - Акт перевірки).

В Акті перевірки встановлено порушення: пп.39.4.2 п.39.4 ст.39 Податкового кодексу України, а саме, неподання звіту про контрольовані операції за 2015 рік.

На підставі акту перевірки Контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 27.02.2017 року №, відповідно яким застосовано адміністративний штраф у розмірі 365400,00 грн.

Не погоджуючись з податковим повідомлення-рішення Позивач подано скаргу до Державної фіскальної служби України (надалі - ДФС України), за результатами розгляду скарги ДФС України прийнято рішення від 11.04.2017 року №7531/6/99-99-11-0301-25, яким податкове повідомлення-рішення від 27.02.2017 року № залишено без змін, а скаргу Позивача - без задоволення.

Позивач вважає, що спірне податкове повідомлення-рішення прийнято з порушенням вимог законодавства звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір по суті суд виходив з наступного.

В частині щодо посилання Позивача на порушення Контролюючим органом процедури прийняття спірного податкового повідомлення-рішення, Суд зазначає наступне.

Відповідно до абз.1 пп. 39.5.2.17 п.п. 39.5.2 п. 39.5 ст. 39 Податкового кодексу України (в редакції станом на жовтень 2016 р.) форма акту (довідки) про результати перевірки контрольованої операції та вимоги до його (її) складення встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Згідно з пп. 39.5.2.18 п.п. 39.5.2 п. 39.5 ст. 39 Податкового кодексу України у разі відмови платника податків або його представника від підписання акту (довідки) про результати перевірки контрольованої операції посадовими особами контролюючого органу складається відповідний акт, що засвідчує факт такої відмови. Акт (довідка) перевірки контрольованої операції повинен бути вручений протягом двох робочих днів з дати його складення платнику податків, щодо якого проводилася перевірка, або його представнику під розписку.

Відповідно до пп.39.5.2.20 п.п.39.5.2 п.39.5 ст.39 Податкового кодексу України у разі незгоди платника податків або його представника з висновками перевірки або фактами та даними, викладеними в акті про результати перевірки контрольованої операції, вони мають право подати свої заперечення протягом 30 днів з дня отримання акту. При цьому платник податків має право подати разом із запереченнями або в погоджений строк документи (їх завірені копії), що підтверджують обґрунтованість заперечень. Такі заперечення розглядаються протягом 30 робочих днів, що настають за днем їх отримання, а платнику податків надсилається відповідь у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень.

За умовами пп.39.5.2.21 п.п.39.5.2 п.39.5 ст.39 Податкового кодексу України прийняття податкового повідомлення-рішення за результатами перевірки контрольованої операції здійснюється у порядку, передбаченому статтею 86 цього Кодексу, але не раніше закінчення терміну для надання платником заперечень, визначеного підпунктом 39.5.2.20 цього пункту.

В Акті перевірки встановлено порушення вимог п.39.4 ст.39 Податкового кодексу України в частині не подання звіту про контрольовані операції за 2015 рік та був складений 13.02.2017 року.

З матеріалів справи вбачається, що податкове повідомлення-рішення від 27.02.2017 року №, прийнято ще до закінчення 30 денного строку, який наданий Позивачу для надання заперечень на Акт перевірки.

Слід зазначити, що встановлені порушення недотримання Контролюючим органом строку для надання заперечень на акт перевірки не є самі по собі вагомим чинником та підставою, які би зумовлювали скасування спірного податкового повідомлення-рішення.

Окрім того, позивача не позбавлено права надати свої заперечення та спростувати висновки, викладених в акті перевірки, на підставі чого було прийнято спірне податкове повідомлення-рішення, під час судового розгляду даної справи.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що в даному випадку підставою для скасування податкового повідомлення-рішення на підставі не надання часу позивачу на подання заперечень на акт перевірки є необґрунтованими та безпідставними.

Стосовно встановлених порушень викладених в Акті перевірки, слід зазначити наступне..

Перелік господарських операцій, які визнаються контрольованими, встановлено пп. 39.2.1 п. 39.2 ст. 39 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року N 2755-VI, із змінами та доповненнями.

Відповідно до п.п. 39.2.1.1 п. 39.2 ст. 39 Податкового кодексу України (в чинній редакції на момент виникнення спірних правовідносин, зі змінами згідно Закону України від 15.07.2015 р. №609-VIII) для цілей нарахування податку на прибуток підприємств контрольованими операціями є: а) господарські операції, що впливають на об'єкт оподаткування сторін (сторони) таких операцій, що здійснюються платниками податків з пов'язаними особами - нерезидентами; б) зовнішньоекономічні господарські операції з продажу товарів через комісіонерів - нерезидентів.

Згідно із п.п. 39.2.1.2 п. 39.2 ст. 39 Податкового кодексу України для цілей нарахування податку на прибуток підприємств контрольованими є господарські операції, що впливають на об'єкт оподаткування платника податків, однією із сторін яких є нерезидент, зареєстрований у державі (на території), що включена до переліку держав (територій), затвердженого Кабінетом Міністрів України.

За правилами п.п. 39.2.1.6 п. 39.2 ст. 39 Податкового кодексу України неконтрольовані операції - будь-які господарські операції, не передбачені підпунктами 39.2.1.1, 39.2.1.2 і 39.2.1.5 підпункту 39.2.1 цього пункту, що здійснюються між непов'язаними особами.

Відповідно до п.п. 39.2.1.7 п. 39.2 ст. 39 Податкового кодексу України (в чинній редакції на момент виникнення спірних правовідносин, зі змінами згідно Закону України від 15.07.2015 р. №609-VIII) господарські операції, передбачені підпунктами 39.2.1.1 - 39.2.1.3 і 39.2.1.5 підпункту 39.2.1 цього пункту, визнаються контрольованими, якщо одночасно виконуються такі умови: річний дохід платника податків від будь-якої діяльності, визначений за правилами бухгалтерського обліку, перевищує 50 мільйонів гривень (за вирахуванням непрямих податків) за відповідний податковий (звітний) рік; обсяг таких господарських операцій платника податків з кожним контрагентом, визначений за правилами бухгалтерського обліку, перевищує 5 мільйонів гривень (за вирахуванням непрямих податків) за відповідний податковий (звітний) рік.

У відповідності до пп. 39.4.2 ст. 39 Податкового кодексу України платники податків, обсяг контрольованих операцій яких з одним контрагентом перевищує 5 млн. гривень (без урахування податку на додану вартість), зобов'язані подавати звіт про контрольовані операції центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, до 1 травня року, що настає за звітним, засобами електронного зв'язку в електронній формі з дотриманням вимог закон) щодо електронного документообігу та електронного цифрового підпису.

Неподання до Державної фіскальної служби платником податків звіту про проведені ним контрольовані операції, відповідно до вимог пункту 39.4 статті 39 Кодексу є порушенням податкового законодавства, відповідальність за яке передбачено п. 120.3 ст. 120 Кодексу.

Відповідно до п. 120.3 ст. 120 Податкового кодексу України неподання платником податків звіту про контрольовані операції та/або документації з трансфертного ціноутворення або невключення до такого звіту інформації про всі здійснені протягом звітного періоду контрольовані операції відповідно до вимог пункту 39.4 статті 39 цього Кодексу тягне за собою накладення штрафу у розмірі: 300 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, - у разі неподання (несвоєчасного подання) звіту про контрольовані операції; 1 відсоток суми контрольованих операцій, незадекларованих у поданому звіті про контрольовані операції, але не більше 300 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, за всі незадекларовані контрольовані операції; 3 відсотки суми контрольованих операцій, щодо яких не була подана документація, визначена підпунктом 39.4.6 пункту 39.4 статті 39 цього Кодексу, але не більше 200 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, за всі контрольовані операції, здійснені у відповідному звітному році.

Сплата таких фінансових санкцій (штрафів) не звільняє платника податку від обов'язку подання звіту про контрольовані операції та/або документації з трансфертного ціноутворення.

Як зазначив позивач, між ДП «Укртранснафтопродукт» та Apollo Management Limited» (Республіка Сейшельські Острови) договорів, відповідно до яких проведено експертні операції, не укладалось.

Разом із цим судом встановлено ДП «Укртранснафтопродукт» з Товариством з обмеженою відповідальністю «СФС Трейд» було укладено договір комісії від 27.05.2015 № 27/5-15К, відповідно до якого ТОВ «СФС Трейд» здійснив реалізацію на експорт з України товару, що належить ДП «Укртранснафтопродукт».

Відповідно до пунктів 1.1. та 3.1. Договору, Комісіонер самостійно від свого імені укладає зовнішньоекономічні експортні контракти на поставку товару з покупцями, укладає договори (митного оформлення продукції) з брокерами-декларантами, вчиняє інші необхідні дії для виконання доручення Комітента.

Відповідно до п.2.1 вищезазначеного договору комітент надає комісіонеру товар в обсязі та на умовах, передбачених цим договором.

В подальшому, ТОВ "СФС Трейд" уклав зовнішньоекономічний контракт з компанією "Apollo Management Limited" (Республіка Сейшельські острови).

Крім цього, ДП «Укртранснафтопродукт» з Товариством з обмеженою відповідальністю «Астер Трейд Україна» укладено договір комісії від 25.05.2015 № 25/5-15К, відповідно до якого ТОВ «Астер Трейд Україна» здійснив реалізацію на експорт з України товару, що належить ДП «Укртранснафтопродукт». Вподальшому, між ТОВ «Астер Терйд Україна» (Продавець) та Apollo MANAGEMENT LIMITED (Покупець) укладено зовнішньоекономічний контракт на реалізацію товару покупцю-нерезиденту.

Також, ДП «Укртранснафтопродукт» з Товариством з обмеженою відповідальністю «Астер Трейд Україна» було укладено договір комісії від 30. 10.2015 № 7/М-К, відповідно до якого ТОВ «Астер Трейд Україна» здійснив реалізацію на експорт з України товару, що належить ДП «Укртранснафтопродукт». Як наслідок, між ТОВ «Астер Трейд Україна» (Продавець) та Аpollo MANAGEMENT LIMITED (Покупець) укладено зовнішньоекономічний контракт на реалізацію товару покупцю-нерезиденту.

Як вбачається з тексту акту перевірки, відповідно до податкової декларації з податку на прибуток підприємств за 2015 рік ДП «УКРТРАНСНАФТОПРОДУКТ» (звітна декларація від 01.03.2016 №), річний дохід ДП «УКРТРАНСНАФТОПРОДУКТ» від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку, за 2015 рік склав 977 457 000 грн., що перевищує 50 мільйонів гривень за відповідний податковий (звітний) рік.

Відповідно до бази даних АСМО «Інспектор» ДП «УКРТРАНСНАФТОПРОДУКТ» у період з 01.01.2015 по 31.12.2015 здійснено зовнішньоекономічні операції з нерезидентами «FACTORPETROLEUM LIMITED» (Республіка Кіпр) на загальну суму 45 614 496,11 грн. (за вирахуванням непрямих податків) та «Apollo Management Limited» (Республіка Сейшельські Острови) на загальну суму 101 370 229,44грн. (за вирахуванням непрямих податків).

Відповідно до ст. 1011 ЦКУ за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов'язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента. Істотними умовами договору комісії, за якими комісіонер зобов'язується продати або купити майно, є умови про це майно та його ціну (ст. 1012 ЦКУ). Комітент повинен виплатити комісіонерові плату в розмірі та порядку, встановлених у договорі комісії (ст. 1013 ЦКУ).

Статтею 1014 ЦКУ визначено, що комісіонер зобов'язаний вчиняти правочини на умовах, найбільш вигідних для комітента, і відповідно до його вказівок. Якщо комісіонер вчинив правочин на умовах більш вигідних, ніж ті, що були визначені комітентом, додатково одержана вигода належить комітентові.

Майно, придбане комісіонером за рахунок комітента, є власністю комітента (ст. 1018 ЦКУ).

Тобто, комісіонер здійснює продаж покупцю товару, право власності на який належить комітенту. Фактично комісіонер є представником комітента і виконує його доручення.

Договір комісії не є правочином, за яким комісіонер придбає товари у комітента. Тому, якщо комітент відповідно до договору комісії передає комісіонеру товари для подальшого продажу, то право власності на ці товари від комітента до комісіонера не переходить.

Підпунктом 14.1.202 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України встановлено, що продаж (реалізація) товарів - це будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими господарськими, цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за плату або компенсацію незалежно від строків її надання, а також операції з безоплатного надання товарів. Не вважаються продажем товарів операції з надання товарів у межах договорів комісії (консигнації), поруки, схову (відповідального зберігання), доручення, довірчого управління, оперативного лізингу (оренди), інших цивільно-правових договорів, які не передбачають передачі прав власності на такі товари.

Продаж результатів робіт (послуг) - будь-які операції господарського, цивільно-правового характеру з виконання робіт, надання послуг, надання права на користування або розпоряджання товарами, у тому числі нематеріальними активами та іншими об'єктами власності, що не є товарами, за умови компенсації їх вартості, а також операції з безоплатного надання результатів робіт (послуг). Продаж результатів робіт (послуг) включає, зокрема, надання права на користування товарами за договорами оперативного лізингу (оренди), продажу, передачі права відповідно до авторських або ліцензійних договорів, а також інші способи передачі об'єктів авторського права, патентів, знаків для товарів і послуг, інших об'єктів права інтелектуальної, у тому числі промислової власності (пп. 14.1.203 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України ).

Отже, операції платника податку (комітента) з продажу товарів нерезиденту (зареєстрованого у державі (території), що включена до переліку держав (територій), затвердженого Кабінетом Міністрів України) через комісіонера визнаються контрольованими, якщо одночасно виконуються умови, передбачені пп.39.2.1.7 пп.39.2.1 п.39.2 ст.39 ПКУ, оскільки безпосередньо право власності на товар переходить від комітента до покупця (нерезидента).

Судом встановлено, що протягом 2015 року діяло декілька затверджених Кабінетом Міністрів переліків держав (територій), у яких ставки податку на прибуток (корпоративний податок) на 5 і більше відсоткових пунктів нижчі, ніж в Україні, до якого була включена Республіка Сейшельські острови, а саме:

розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 1042-р "Про затвердження переліку держав (територій), у яких ставки податку на прибуток (корпоративний податок) на 5 і більше відсоткових пунктів нижчі, ніж в Україні" (розпорядження втратило чинність згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 14 травня 2015 року №449-р);

розпорядження Кабінету Міністрів України від 14 травня 2015 року № 449-р "Про затвердження переліку держав (територій), які відповідають критеріям, установленим підпунктом 39.2.1.2 підпункту 39.2.1 пункту 39.2 статті 39 Податкового кодексу України" (розпорядження втратило чинність згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2015 року № 977-р).

розпорядження Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2015 року № 977-р, яким віднесено Республіка Сейшельські острови до переліку держав (територій), які відповідають критеріям, установленим підпунктом 39.2.1.2 підпункту 39.2.1 пункту 39.2 статті 39 Податкового кодексу України.

Отже, протягом 2015 року Республіка Кіпр та Республіка Сейшельські острови були включені у переліку держав (територій), у яких ставки податку на прибуток (корпоративний податок) на 5 і більше відсоткових пунктів нижчі, ніж в Україні.

Сума контрольованих операцій Позивача за 2015 рік є більшою ніж мінімальний розмір господарських операцій, за результатами проведення яких подається звіт про контрольовані операції (50000000,00 грн.), а саме відповідно до податкової декларації з податку на прибуток підприємства за 2015 рік в рядку 01 "дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку" задекларовано 977 457 000,00 грн..

З аналізу вищезазначених норм права вбачається, що позивач є платником податків, який зобов'язаний подавати звіт про контрольовані операції.

Отже, висновки контролюючого органу щодо порушень позивачем податкового законодавства є правомірними.

Відповідно до п.120.3 ст.120 Податкового кодексу України, неподання платником податків звіту про контрольовані операції та/або документації з трансфертного ціноутворення або невключення до такого звіту інформації про всі здійснені протягом звітного періоду контрольовані операції відповідно до вимог пункту 39.4 статті 39 цього Кодексу тягне за собою накладення штрафу, зокрема, у розмірі 300 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, - у разі неподання (несвоєчасного подання) звіту про контрольовані операції.

Враховуючи вищевикладене, Суд приходить до висновку, що нарахування Відповідачем за оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням від 27.02.2017 року № штрафних санкцій є правомірним, а позовні вимоги Позивача є необґрунтованими.

Проаналізувавши встановлені обставини у сукупності, суд дійшов висновку про необґрунтованість та безпідставність позовних вимог, їх не доведеність та спростування наявними у справі належними, достатніми та переконливими доказами, у зв'язку з чим не вбачає протиправності у діях відповідача та підстав для задоволення адміністративного позову.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У даному випадку аргументи та твердження позивача, які покладені в обґрунтування позову не свідчать про протиправність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, не спростовують висновків акту перевірки, натомість відповідачем під час судового розгляду справи доведено законність, обґрунтованість правильність та послідовність своїх дій під час винесення оскаржуваного повідомлення рішення.

Оскільки у задоволенні адміністративного позову суд відмовляє, то підстави для вирішення питання про розподіл судових витрат відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 205, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення суду, відповідно до частини 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя І.А. Качур