Справа № 805/2940/16-а
Суддя: Гончарова І.А.
Дата ухвалення: 2018-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

11 вересня 2018 року

Київ

справа №805/2940/16-а

адміністративне провадження №К/9901/21964/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Гончарової І.А.,

суддів - Ханової Р.Ф., Олендера І.Я.

за участю секретаря - Калініна О.С.,

учасники справи:

представник відповідача - Биков В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця»

на постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 21 грудня 2016 року (судді - Васильєва І.А., Гайдар А.В., Казначеєв Е.Г.)

у справі №805/2940/16-а

за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця» структурного підрозділу «Оздоровчий комплекс «Урзуф» регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця»/794

до Мангуської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області

про визнання протиправними та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) і рішення про застосування штрафних санкцій, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2016 Публічне акціонерне товариство «Укрзалізниця (далі - Товариство) звернулось до суду з позовом про скасування вимоги Мангуської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області (далі ДПІ) від 05.08.2016 про сплату боргу (недоїмки) та рішення про застосування штрафних санкцій.

Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що відповідачем безпідставно прийнято оскаржувану вимогу та рішення, оскільки Товариство звільнено від сплати єдиного внеску у період проведення антитерористичної операції.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2016 (суддя -Тарасенко І.М.) позов задоволено:

- визнано протиправними та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 05.08.2016 року № Ю- в сумі 408, 73 грн. та рішення № про застосування штрафних санкцій в сумі 204, 43 грн.;

- стягнуто на користь позивача судові витрати у розмірі 1 378 грн.

Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 21 грудня 2016 року задоволено адміністративну скаргу ДПІ, скасовано постанову суду першої інстанції та відмовлено в задоволенні позову.

Не погодившись з постановою суду апеляційної інстанції Товариство звернулось до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просило її скасувати та відмовити в задоволенні апеляційної скарги ДПІ. При цьому скаржник зазначив, що суд дійшли помилкового висновку про необґрунтованість позовних вимог невірно оцінивши залучені до справи докази.

ДПІ відзиву на касаційну скаргу не надала, що не перешкоджає розгляду справи.

14.02.2018 справу, в порядку передбаченому Розділом VІІ Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, що діє з 15.12.2017р.), передано до Верховного Суду.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Постанова суду апеляційної інстанції вказаним вимогам не відповідає в зв'язку з наступним.

З матеріалів справи вбачається, що 05.08.2016 ДПІ прийнято рішення про застосування до Товариства штрафних санкцій за донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску на загальну суму 204, 43 грн. та вимогу про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску у сумі 408, 73 грн.

Свої дії щодо цього ДПІ мотивує тим, що станом на серпень 2016 у Товариства існувала заборгованість зі сплати єдиного внеску, який відповідно до чинного законодавства, сплачується незалежно від фінансового стану платника, а підстави для звільнення позивача від обв'язку сплатити єдиний внесок та штрафні санкції за його несвоєчасну сплату відсутні.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначається Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (далі Закон №2464-VI).

Обов'язок платника єдиного внеску своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок встановлено частиною другою статті 6 Закону№2464-VI.

Порядок обчислення та строки сплати єдиного внеску передбачені статтею 9 Закону №2464-VІ.

Частиною 4 статті 25 Закону №2464-VІ визначено, що орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

В той же час, частиною 1 статті 25 Закону №2464-VІ обумовлено, що положення цієї статті поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобов'язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Законом «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» (далі Закон №1669-VII) встановлено тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції.

При цьому, статтею 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1669-VII внесено зміни до Закону №2464-VІ, відповідно до яких підпункт б) розділ VIII "Прикінцеві та перехідні положення" було доповнено пунктом 94:

94 Платники єдиного внеску, визначені статтею 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року N 405/2014, звільняються від виконання своїх обов'язків, визначених частиною другою статті 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.

Підставою для такого звільнення є заява платника єдиного внеску, яка подається ним до органу доходів і зборів за основним місцем обліку або за місцем його тимчасового проживання у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції.

Відтак, судом першої інстанції зроблено правильний висновок, що вимога ДПІ про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та рішення про застосування до позивача штрафних санкцій підлягають скасуванню, оскільки їх прийнято всупереч приписів Закону №2464-VІ, який звільняє Товариство від обов'язку сплати єдиного внеску на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.

Натомість, суд апеляційної інстанції, пославшись на безпідставність адміністративного позову дійшов помилкового висновку про відсутність передбачених чинним законодавством підстав для звільнення позивача від обов'язку сплати єдиного внеску на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції та скасував судове рішення, яке відповідає закону.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишити в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині.

Статтею 352 КАС України обумовлено, що суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Керуючись статтями 344, 349,352, 356 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» -задовольнити.

Постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 21 грудня 2016 року скасувати, залишивши в силі постанову Донецького окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2016 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді І.А. Гончарова

Р.Ф. Ханова

І.Я. Олендер