Справа № 826/13879/13-а
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2018-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

11 вересня 2018 року

м. Київ

справа №826/13879/13-а

касаційне провадження №К/9901/2693/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Хохуляка В.В.

розглянув у судовому засіданні без повідомлення сторін касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 04.11.2013 (суддя Кармазін О.А.) та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 27.03.2014 (головуючий суддя - Шелест С.Б., судді: Романчук О.М., Пилипенко О.Є.) у справі № 826/13879/13-а за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Укренергоналадкавимірювання» до Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «РЕМБУДТРАНС» про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Укренергоналадкавимірювання» звернулось до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 07.05.2013 № та від 07.05.2013 № .

Окружний адміністративний суд м. Києва постановою від 04.11.2013 адміністративний позов задовольнив.

Київський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 27.03.2014 залишив постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 04.11.2013 без змін.

Державна податкова інспекція у Подільському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві звернулась до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 04.11.2013, ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 27.03.2014 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування своїх вимог відповідач посилається на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, зокрема, пункту 138.1, підпункту 138.5.1 пункту 138.5 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139, пунктів 198.2, 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час вирішення спору в судах попередніх інстанцій).

При цьому зазначає, що долучені позивачем до матеріалів справи первинні документи лише фіксують господарські операції, проте жодним чином не вказують на їх реальність, враховуючи фіктивність контрагента, встановлену в рамках розслідування кримінальної справи № 77-00199.

Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що відповідачем проведено документальну позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Укренергоналадкавимірювання» з питань правильності обчислення та повноти сплати до бюджету податку на прибуток і податку на додану вартість при фінансово-господарських взаємовідносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «РЕМБУДТРАНС» за період з 01.06.2011 по 31.12.2011, за результатами якої складено акт від 04.04.2013 № 1124/22-409/33787657.

Перевіркою встановлено порушення позивачем пункту 138.1, підпункту 138.5.1 пункту 138.5 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139, пунктів 198.2, 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у зв'язку з неправомірним формуванням даних податкового обліку за господарськими операціями з придбання технічних, пусконалагоджувальних, монтажних та інших робіт у Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «РЕМБУДТРАНС» з огляду на їх фіктивність (безтоварність).

Обґрунтовуючи свою позицію, відповідач посилався на результати контрольного заходу щодо контрагента позивача, де зазначено про неперебування Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «РЕМБУДТРАНС» за вказаним в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців місцезнаходженням, а також відсутність у нього фізичних та технічних можливостей, кваліфікованого персоналу для здійснення задекларованих господарських операцій.

Крім того, податковий орган звертав увагу на протокол допиту засновника та директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «РЕМБУДТРАНС» ОСОБА_1, який заперечував свою причетність до фінансово-господарської діяльності очолюваної юридичної особи.

На підставі зазначеного акта перевірки контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 07.05.2013 № , згідно з яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 302641,00 грн. за основним платежем, а також податкове повідомлення-рішення від 07.05.2013 № , згідно з яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 263166,00 грн. за основним платежем та 131583,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Задовольняючи позовні вимоги, судові інстанції виходили з того, що фактичне виконання розглядуваних операцій підтверджується належним чином складеними первинними документами; контрагент позивача на час здійснення відповідних операцій перебував в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також мав статус платника податку на додану вартість; податковим органом не доведено факту обізнаності Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Укренергоналадкавимірювання» про порушення вимог податкового чи іншого законодавства його контрагентом, як і не доведено зв'язок таких порушень (навіть якщо такі і мали місце) із формуванням позивачем витрат та податкового кредиту за наслідками господарських операцій із Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «РЕМБУДТРАНС».

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно із статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Отже, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

Так, пунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

За змістом підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку, не включаються до складу витрат.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином оформленими первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Вимоги частин четвертої та п'ятої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час вирішення спору в попередніх судових інстанціях), які кореспондують правилам частини четвертої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України (чинного з 15.12.2017), зобов'язують суд до активної ролі в судовому процесі, в тому числі до офіційного з'ясування всіх обставин справи і у відповідних випадках до витребування тих доказів, яких, на думку суду, не вистачає для належного встановлення обставин у справі, що розглядається.

На обґрунтування того, що документи, надані позивачем на підтвердження правомірності формування ним даних податкового обліку за оспорюваними операціями, не є достатніми та достовірними, відповідач посилався, зокрема, на пояснення посадової особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «РЕМБУДТРАНС», яка заперечувала свою участь у веденні господарської діяльності, складанні та підписанні таких документів.

В свою чергу, суди, задовольняючи заявлений позов, в порушення принципу офіційного з'ясування всіх обставин справи не перевірили дані щодо участі ОСОБА_1 в діяльності очолюваної ним юридичної особи, що має істотне значення для правильного вирішення спору.

Зокрема, судами попередніх інстанцій не з'ясовано, за яких обставин і в який спосіб налагоджено господарські зв'язки між Товариством з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Укренергоналадкавимірювання» та його задекларованим постачальником, хто персонально брав у цьому участь, не допитано керівника Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «РЕМБУДТРАНС», задіяного в такому процесі, як свідка з метою з'ясування характеру та змісту здійснених операцій, а також достовірності його пояснень, наданих як у рамках розслідування кримінальної справи, так і при складенні 31.07.2012 заяви у нотаріуса.

Адже, з огляду на викладене вище нотаріально завірена заява ОСОБА_1, в якій він підтвердив свою участь у створенні Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «РЕМБУДТРАНС» та провадженні від його імені господарської діяльності, не може бути єдиним достатнім та допустимим доказом цих обставин.

Суди при цьому залишили поза увагою, що сам факт того, що на момент розгляду справи щодо офіційної особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «РЕМБУДТРАНС» не було постановлено вироку, не може спростовувати достовірність його пояснень стосовно характеру укладеної угоди і фактичного здійснення за цією угодою операцій. Ці обставини входять до предмета доказування в даній справі та мають істотне значення для вирішення питання щодо права позивача на формування даних податкового обліку за розглядуваними поставками.

Таке правозастосування відповідає правовому висновку Верховного Суду України, висловленому, зокрема, в постановах від 20.01.2016 у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «МТС Україна» до Міжрегіонального головного управління Міністерства доходів і зборів України - Центрального офісу з обслуговування великих платників про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень, а також від 31.10.2017 у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Київстар» до Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, який має враховуватись при застосуванні норм права у подібних правовідносинах згідно з підпунктом 8 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Крім того, в даному випадку судам попередніх інстанцій необхідно було дослідити технічну можливість Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «РЕМБУДТРАНС» виконати спірні роботи з урахуванням його фактичних господарських ресурсів (наявності основних засобів, відповідних трудових ресурсів), понесення ним витрат, пов'язаних з реальним здійсненням господарської діяльності (на оренду приміщень, оплату комунальних платежів та електроенергії, виплату заробітної плати тощо).

Натомість судові інстанції обмежились формальною констатацією наявності в контрагента позивача відповідної ліцензії, виданої Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області Серії АВ № 556187, строком дії до 19.11.2015, як беззаперечного доказу можливості здійснення Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «РЕМБУДТРАНС» розглядуваних робіт.

Також, судам слід було перевірити, якими силами та засобами виконувались спірні роботи, хто виступав їх конкретними виконавцями, яким чином забезпечувався доступ цих виконавців до об'єктів, яким чином позивач здійснював контроль за станом виконання придбаних робіт тощо.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Таким чином, постановлені у справі судові рішення підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді справи суд на підставі встановлених ним обставин та досліджених доказів, з урахуванням принципу офіційного з'ясування всіх обставин у справі, повинен дійти висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог з відповідним застосуванням необхідних матеріально-правових норм.

Керуючись статтями 341, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 04.11.2013 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 27.03.2014 у справі № 826/13879/13-а скасувати.

Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду: Т.М. Шипуліна

Л.І. Бившева

В.В. Хохуляк