Справа № 761/7082/18
Суддя: Катющенко В.П.
Дата ухвалення: 2018-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

17 вересня 2018 року № 761/7082/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Катющенка В.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до про Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом, у якому просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві по направленню листа від 27.01.2009 МВС № до відділення СБЕРБАНКУ № 3715;

- зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зробити перерахунок розміру пенсійного забезпечення за пенсійною справою ОСОБА_1 МВС та зробити перерахунок пенсії;

- зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві направити пенсійний лист МВС № до відділення СБЕРБАНКУ № 3715 для відновлення виплат пенсійного забезпечення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що рішенням відповідача від 17.06.2008 № була призначена позивачеві пенсія. Разом з тим, у 2009 році виплата пенсії була припинена. Позивач оскаржив дії відповідача у судовому порядку і постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 03.02.2015 у справі № 761/6750/14-а було визнано протиправними дії відповідача щодо припинення виплати ОСОБА_1 пенсійного забезпечення з 01.02.2009 та зобов'язано останнього розглянути це питання з урахуванням чинного законодавства України. Позивач стверджує, що відповідач не виконував судове рішення, що мало наслідком звернення позивача до правоохоронних органів та відкриття кримінального провадження. Зазначає, що при ознайомленні з матеріалами кримінального провадження позивачем було отримано у слідчого ряд документів, зокрема лист ГУ ПФУ у м. Києві від 27.02.2009 до СБЕРБАНКУ № 3715 та копію пенсійного листа. Листом ГУ ПФУ у м. Києві від 27.01.2009 МВС № за підписом неуповноважених осіб Устинова Є.О. та Радуки Т.П., з відділення СБЕРБАНКУ № 3715 відкликано пенсійний лист без жодних на те підстав. На переконання позивача, вказані документи встановлюють факт протиправних дій відповідача і строк звернення до суду за захистом порушених прав. Крім того, позивач звертає увагу, що рішення відповідача, оформлене протоколом про призначення пенсії за справою № є чинним та пенсійне забезпечення має виплачуватись.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 01.03.2018 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії передано на розгляд до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Відповідно до ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 08.05.2018 відкрито провадження у даній адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи.

У строк, встановлений ухвалою суду від 08.05.2018, відповідачем не було подано суду відзив на позовну заяву.

Ухвалою суду від 17.09.2018 допущено заміну первинного відповідача у справі - Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, ід. код 22869069) його правонаступником - Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, ід. код 42098368).

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Протоколом Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві за пенсійною справою - (МВС) від 24.04.2008 призначено ОСОБА_1 пенсію за вислугу років (а.с. 13).

Листом від 28.01.2009 № 19/41 заступник начальника Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Головного управління МВС в м. Києві звернувся до начальника Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з проханням припинити виплату пенсії ОСОБА_1 відповідно до рішення Київського апеляційного адміністративного суду від 08.10.2008 (а.с. 14).

27.01.2009 Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві було скеровано до ОПЕРУ НУ Ощадбанку України по м. Києву та Київській області лист МВС № , у якому просило припинити з 01.02.2009 виплату пенсії ОСОБА_1 та повернути пенсійний лист в зв'язку зі зміною вислуги років (а.с. 39).

Дізнавшись про існування вказаного листа, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Так, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 03.02.2015 у справі № 761/6750/14-а апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, скасовано постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 16.10.2014 та ухвалено у справі нову постанову наступного змісту: визнано неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві щодо припинення виплати ОСОБА_1 пенсійного забезпечення з 01.02.2009; зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України розглянути питання щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1 з урахуванням вимог чинного законодавства України та прийняти з цього приводу відповідне рішення. В решті позовних вимог відмовлено (а.с. 15-18).

Як вбачається з вказаної постанови, позивачем було подано до суду заяву про збільшення позовних вимог та останній просив визнати протиправними дії відповідача в частині зупинення виплати йому пенсійного забезпечення, починаючи з 01 лютого 2009 року та зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві відновити виплату йому пенсійного забезпечення, починаючи з 01 лютого 2009 року.

Під час вирішення вказаної адміністративної справи судом апеляційної інстанції встановлено, що питання призначення пенсії вирішується шляхом винесення відповідного розпорядження, питання припинення пенсії також повинно вирішуватись шляхом винесення відповідного рішення, а не у формі листа, який направляється на адресу пенсіонера та до Ощадного банку.

Оскільки відповідач, припиняючи виплату позивачу пенсії, відповідного рішення про це не прийняв, Київський апеляційний адміністративний суд задовольнив вимоги позивача в частині визнання неправомірними дій Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві.

При цьому, суд апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині зобов'язання відновити виплату пенсійного забезпечення керувався тим, що пенсійним органом фактично питання припинення виплати пенсійного забезпечення у законний спосіб вирішено не було. Крім того, судова колегія врахувала ту обставину, що постанова Васильківського міськрайонного суду Київської області від 17.05.2007, згідно якої позивача було поновлено на службу в ОВС, скасована.

Відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції, чинній до 15.12.2017, постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Згідно частини четвертої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції, чинній з 15.12.2017, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 03.02.2015 у справі № 761/6750/14-а встановлено неправомірність дій відповідача в частині припинення виплати ОСОБА_1 пенсійного забезпечення з 01.02.2009 на підставі листа, який був направлений на адресу пенсіонера та до Ощадного банку, суд дійшов висновку, що права позивача були повністю захищені судовим рішенням у справі № 761/6750/14-а та додаткового захисту не потребують.

Частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно з частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси

Таким чином, завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи у публічно-правових відносинах.

У справі за конституційним поданням щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) Конституційний Суд України в Рішенні від 1 грудня 2004 року N 18-рп/2004 дав визначення поняттю "охоронюваний законом інтерес", який вживається в ряді законів України, у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "право" (інтерес у вузькому розумінні цього слова), який розуміє як правовий феномен, що: а) виходить за межі змісту суб'єктивного права; б) є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб'єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

&?н;...&?и; поняття "охоронюваний законом інтерес" у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "право" має один і той же зміст.

Отже, обов'язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб'єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

З наведеного слідує, що суд під час розгляду справи повинен встановити факт або обставини, які б свідчили про порушення прав, свобод чи інтересів позивача з боку відповідача - суб'єкта владних повноважень, створення перешкод для їх реалізації або мають місце інші порушення прав та свобод позивача.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 03.02.2015 № 761/6750/14-а рішенням Головного управління Пенсійного фонду України за пенсійною справою МВС - від 26.02.2015 припинено виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.02.2009, у зв'язку з відсутністю у останнього вислуги років, необхідної для продовження виплати пенсії ОСОБА_1 відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (а.с. 31).

Статтею 49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

Позивачем не надано суду доказів оскарження рішення Головного управління Пенсійного фонду України за пенсійною справою МВС - від 26.02.2015, яким припинено виплату пенсії ОСОБА_1

Враховуючи наведене та те, що рішення про припинення виплати позивачеві пенсії є чинним, суд дійшов висновку, що оспорювані дії відповідача по направленню листа до відділення банку не створюють жодних правових наслідків для позивача.

У свою чергу, рішення про припинення виплати позивачеві пенсії унеможливлює вирішення судом позовних вимог щодо здійснення перерахунку пенсії останнього.

Крім того, позовна заява взагалі не містить ні законодавчих норм, ні викладу обставин, на підставі яких позивач вважає, що відповідачем повинен бути здійснений перерахунок пенсії.

Вимога позивача про зобов'язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві направити пенсійний лист МВС № до відділення СБЕРБАНКУ № 3715 для відновлення виплат пенсійного забезпечення є похідною вимогою, а тому задоволенню не підлягає.

Згідно частин першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи наведене та встановлені обставини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись статтями 2, 5-11, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволення позовних вимог ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_3) відмовити.

Рішення набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону № 2147-VIII) до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.П. Катющенко