Справа № 826/7231/17
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2018-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

14 вересня 2018 року № 826/7231/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Арсірія Р.О., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

третя особа Державна казначейська служба України

про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (надалі по тексту - ОСОБА_1 та/або позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (надалі -відповідач) в якому просить :

Визнати протиправною відмову голови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у виплаті вихідної допомоги у зв'язку з відставкою;

Зобов'язати Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу у зв'язку з відставкою в розмірі 3 місячних винагород в сумі 109 440 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що згідно ст. 52 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судді мають єдиний статус незалежно від місця суду в системі судоустрою, тому гарантії судді у відставці, передбачені зазначеним законодавчим актом, поширюються й на суддів вищий судів. Тому відмову виплатити вихідну допомогу судді у зв'язку із відставкою, аргументовану нормами п. 7 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів», вважає протиправною. Розгляд справи просить здійснювати без його участі.

Представник відповідача проти позову заперечував, з підстав викладених у письмових запереченнях, у зв'язку з тим, що гарантії суддів вищих судів, відповідно до положень п. 7 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів», до припинення діяльності цих судів визначаються Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року №2453-VI. Проте норми зазначеного законодавчого акту виплати суддям вихідної допомоги не передбачають, а отже підстави для її виплати відсутні.

Третя особа своєї позиції по суті позову не надала, хоча була належним чином повідомлена про час і місце судового розгляду.

На підставі ч.6 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на момент проведення судового засідання), суд ухвалив здійснити розгляд справи у порядку письмового провадження.

Разом з тим, 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 №2147-VIII, яким внесено зміни до Кодексу адміністративного судочинства України, виклавши його в новій редакції.

Відповідно до підпункту 10 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України в новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, встановив.

Судом встановлено, що з жовтня 1981 року ОСОБА_1 працював на посаді судді, в тому числі, з листопада 2010 року - судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 19.12.2016 №3271/0/15-16 ОСОБА_1 звільнений з посади судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у зв'язку з поданням заяви про відставку (а.с. 6).

Згідно з наказом голови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.12.2016 №1031-к ОСОБА_1, відповідно до п. 7 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII, п. 4 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 №2453-VI та ст. 24 Закону України «Про відпустки», на підставі рішення Вищої ради правосуддя від 19.12.2016 №3271/0/15-16 ОСОБА_1 вважати звільненим 19.12.2016 з посади судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у зв'язку із виходом у відставку (а.с.7).

16.02.2017 ОСОБА_1 звернувся до голови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з листом, в якому просив виплатити йому вихідну допомогу судді у зв'язку із відставкою у розмірі трьох місячних суддівських винагород, передбачену ст. 143 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Листом від 22.02.2017 вих.№10-346/0/0-17 за підписом голови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у виплаті вихідної допомоги відмовлено у зв'язку з тим, що гарантії суддів вищих судів, відповідно до положень п. 7 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів», до припинення діяльності цих судів визначаються Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року №2453-VI. Проте положення зазначеного законодавчого акту виплату судді вихідної допомоги не передбачають (а.с.10).

З метою захисту своїх порушених, на думку позивача, прав на отримання вихідної допомоги у зв'язку з відставкою ОСОБА_1 звернувся з даним позовом до суду.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закон України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII від 02.06.2016 (далі - Закон №1402-VIII).

Відповідно до положень п. 6 Розділу ХІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №1402-VIII, Верховний Суд України, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Вищий господарський суд України, Вищий адміністративний суд України діють у межах їх повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду у складі, визначеному цим Законом, та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом у складі, визначеному цим Законом.

П. 7 Розділу ХІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №1402-VIII визначено, що з дня початку роботи Верховного Суду у складі, визначеному цим Законом, Верховний Суд України, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Вищий господарський суд України, Вищий адміністративний суд України припиняють свою діяльність та ліквідуються у встановленому законом порядку. До припинення діяльності статус, структура, повноваження, порядок роботи, права, обов'язки, гарантії суддів цих судів визначаються Законом України «Про судоустрій і статус суддів» (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., NN 41 - 45, ст. 529; 2015 р., NN 18 - 20, ст. 132 із наступними змінами).

Положення п. 7 Розділу ХІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №1402-VIII на момент звільнення ОСОБА_1 у відставку були чинними, неконституційними не визнавались, а тому підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

У Рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99 зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Таким чином, діючим на момент виникнення спірних правовідносин законодавчим актом встановлено, що статус та гарантії суддів, в тому числі, Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ до припинення діяльності цього суду (початку роботи Верховного Суду) регулюються не нормами Закону №1402-VIII, а положеннями Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-VI від 07.07.2010 (далі - Закон №2453-VI).

Відповідно до норм п. 4 ч. 5 ст. 126 Конституції України, однією з підстав для звільнення судді є подання заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням.

Ст. 120 Закону №2453-VI визначено, що суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку. Суддя має право у будь-який час перебування на посаді незалежно від мотивів подати заяву про звільнення з посади за власним бажанням. Заява про відставку, заява про звільнення з посади за власним бажанням подається суддею безпосередньо до Вищої ради юстиції, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви вносить до органу, який обрав або призначив суддю, подання про звільнення судді з посади. Суддя здійснює свої повноваження до прийняття рішення про його звільнення. За суддею, звільненим за його заявою про відставку, зберігається звання судді та гарантії недоторканності, встановлені для судді до його виходу у відставку.

Статус судді у відставці регулюється Розділом Х Закону №2453-VI. Так, відповідно до положень Закону №2453-VI, судді у відставці гарантується медичне обслуговування та санаторно-курортне лікування для них та членів їхніх сімей, а також пенсія або щомісячне довічне грошове утримання. Разом з тим, норми Закону №2453-VI, діючі на момент звільнення ОСОБА_1, не передбачали виплату судді, який вийшов у відставку, вихідної допомоги.

Таким чином, незважаючи на те, що ст. 143 Закону №1402-VIII встановлено виплату суддям у відставці вихідної допомоги в розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою, проте станом на день звільнення ОСОБА_1 його статус, як судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ регулювався не нормами Закону №1402-VIII, а положеннями Закону №2453-VI, які виплату такої винагороди не передбачали.

Отже, у відповідача були відсутні правові підстави для задоволення вимоги ОСОБА_1 від 16.02.2017 про виплату йому вихідної допомоги в розмірі 3 місячних суддівських винагород у зв'язку з виходом у відставку.

Стосовно обгрунтування позивачем своїх позовних вимог тим, що ст. 52 Закону №1402-VIII передбачено єдиний статус для всіх суддів України незалежно від місця суду в системі судоустрою, суд зазначає наступне.

У своєму Рішенні від 19 листопада 2013 року №10-рп/2013 Конституційний Суд України зазначив, що за своєю правовою природою вихідна допомога є разовою формою матеріальної винагороди при виході судді у відставку. Вона виплачується з метою забезпечення йому належних соціально-побутових умов, а також для стимулювання осіб, які перебувають на посаді судді, до довгострокового виконання ними професійних обов'язків. Вихідна допомога не належить до таких конституційних гарантій незалежності суддів, як суддівська винагорода чи довічне грошове утримання, оскільки не є основним джерелом матеріального забезпечення суддів, не має постійного характеру та не покриває соціальних ризиків, пов'язаних, зокрема, із хворобою, інвалідністю, старістю.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини у справі «Кечко проти України» (рішення від 8 листопада 2005 року) в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними.

Ч. 2 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Отже, з проведеного правового аналізу спірних правовідносин, враховуючи рішення Конституційного Суду України, практику Європейського суду з прав людини, суд дійшов висновку, що вихідна допомога є разовою формою матеріальної винагороди при виході судді у відставку, не належить до конституційних гарантій незалежності суддів, не має постійного характеру, а тому держава може як вводити, так і припиняти її виплату, вносячи відповідні зміни в законодавство.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на вищенаведене, суд вважає, що відмова Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу судді у зв'язку з відставкою є правомірною, прийнятою в межах законодавства, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. 241, 243, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (03186, м.Київ, пр.Повітрофлотський, 28), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Державна казначейська служба України (01601, м.Київ, вул.Бастіонна, 6) про визнання протиправною відмови та зобов'язання вчинити дії - відмовити.

Рішення суду, відповідно до частини 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Р.О. Арсірій