Справа № 686/5139/17
Суддя: Мельник-Томенко Ж. М.
Дата ухвалення: 2018-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 686/5139/17

Головуючий у 1-й інстанції: Салоїд Н.М.

Суддя-доповідач: Мельник-Томенко Ж. М.

13 вересня 2018 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Мельник-Томенко Ж. М.

суддів: Сторчака В. Ю. Ватаманюка Р.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 липня 2017 року (головуючий суддя Салоїд Н.М.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання дій протиправними та зобов'язання здійснити перерахунок та виплату пенсії,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним в якому просив визнати неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в місті Хмельницькому щодо відмови у проведенні перерахунку розміру його пенсії та зобов'язати відповідача здійснити перерахунок пенсії на підстави довідки від 20.09.2016 року №5561/16 про заробітну плату, видану Територіальним управлінням Держнаглядохоронпраці по Хмельницькій області, із розрахунку 90% заробітної плати починаючи з з 01 грудня 2015 року.

Обгрунтовуючи заявлені вимоги позивач виходив з того, що підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям дає підстави для перерахунку пенсії пенсійонерам державної служби.

Зокрема, позивач зазначив, що будучи колишнім начальником інспекції в Територіальному управління Держнаглядохоронпраці по Хмельницькій області та отримуючи пенсію по інвалідності призначену відповідно до Закону України «Про державну службу» в розмірі 90 % від заробітку, він має право на перерахунок останньої відповідно до положень ст. 37-1 Закону України "Про державну службу".

Постановою Хмельницького міськрайонного суду 10 липня 2017 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправними дії управління Пенсійного фонду України у м. Хмельницькому щодо відмови ОСОБА_2 у перерахунку пенсії як державному службовцю, відповідно до ст. 37-1 Закону України «Про державну службу» з 17.09.2016 року. Зобов'язано відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачу в розмірі 90 відсотків заробітної плати відповідно до статті 37-1 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ від 16 грудня 1993 року, у зв'язку з підвищенням заробітної плати за посадою, з якої була призначена пенсія, відповідно до довідки № 5561/16 від 20.09.2016 року, з урахуванням виплачених сум, починаючи з 17 вересня 2016 року.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

До початку розгляду справи по суті, судом встановлено, що відповідно до п.2 постанови Кабінету Міністрів України від 08.11.2017 №821 "Деякі питання функціонування органів Пенсійного фонду України" управління Пенсійного фонду України у м. Хмельницькому реорганізовано шляхом приєднання до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.

Згідно з ст. 52 КАС України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов'язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов'язкові для особи, яку він замінив.

Оскільки, станом на 12.04.2018 року управління Пенсійного фонду України у м. Хмельницькому припинено, колегія суддів вирішила замінити відповідача - управління Пенсійного фонду України у м. Хмельницькому, його правонаступником - Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.

В силу положень п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги наявними у матеріалах справи письмовими доказами, надавши їм оцінку, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувана постанова - скасуванню, з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позовних вимог, з наступних підстав

Судом першої інстанції встановлено, та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що з 24 грудня 2002 року позивач перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України у м. Хмельницькому та отримує пенсію у розмірі 90% від заробітної плати відповідно до Закону України «Про державну службу».

20.09.2016 року Територіальним управлінням Держнаглядохоронпраці по Хмельницькій області видано позивачу довідку №5561/16 про розмір заробітної плати начальника інспекції, з якої сплачується єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

22.09.2016 року позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок раніше призначеної пенсії на підставі довідки №5561/16 від 20.09.2016 року, виданої Територіальним управлінням Держнаглядохоронпраці по Хмельницькій області.

Листом від 28.09.2016 року № 683/ж-12 відповідач повідомив позивача про відсутність підстав для задоволення поданої ним заяви щодо проведення перерахунку його пенсії.

Вважаючи таку відмову протиправною, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що скасування порядку нарахування пенсій за спеціальними законами з 1 червня 2015 року та подальше призначення таких пенсій на загальних підставах не впливає на можливість проведення перерахунку пенсії, призначеної раніше, у відповідності до діючих на час її призначення норм Закону України «Про державну службу». Також, суд першої інстанції дійшов висновку, що право позивача на перерахунок пенсії підлягає захисту з 17 вересня 2016 року.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Умови пенсійного забезпечення державних службовців до 1 травня 2016 року визначалися Законом України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ.

Частина перша статті 37-1 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ у редакції, чинній до 1 січня 2015 року, передбачала, що у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а також у зв'язку із набуттям особою права на пенсійне забезпечення державного службовця за цим Законом відповідно здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій.

1 січня 2015 року набрав чинності Закон України від 28 грудня 2014 року № 76-VIII "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України", яким, зокрема, статтю 37-1 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ викладено у новій редакції, згідно з якою умови та порядок перерахунку призначених пенсій державним службовцям визначаються Кабінетом Міністрів України.

Прийняття зазначеного Закону, як убачається із пояснювальної записки до його законопроекту, було обумовлено необхідністю реалізації заходів щодо економного та раціонального використання державних коштів та приведення до фінансових можливостей дії положень окремих законів України, створення умов для стабілізації фінансового стану держави та удосконалення окремих положень соціальної політики.

Таким чином, законодавець повноваження на встановлення умов та порядку перерахунку призначених пенсій державним службовцям після 1 січня 2015 року делегував Уряду.

Колегія суддів зазначає, що на час звернення позивача до УПФ із заявою про перерахунок пенсії, норми ст. 37-1 Закону України "Про державну службу", які визначали право особи на перерахунок призначеної пенсії у зв'язку з підвищенням заробітної плати за відповідною посадою та підстави для такого перерахунку, були фактично скасовані.

Також, пунктом 5 Розділу "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" №213-VІІІ передбачено, що у разі неприйняття до 01.06.2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01.06.2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", "Про статус народного депутату України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про судову експертизу", "Про національний банк України", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про дипломатичну службу", Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

З 01.06.2015 року норми Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 року, в тому числі і ті, що регулюють порядок здійснення перерахунку пенсій державним службовцям, скасовано на підставі Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення".

Крім того, з 01.05.2016 року Закон України "Про державну службу" від 16.12.1993 року взагалі втратив чинність на підставі нового Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 року №889-VIII, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 розділу XI Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2015 року № 1013 "Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів", якою підвищено розміри заробітку працюючих державних службовців та яка відповідно до її пункту 6 застосовується з 1 грудня 2015 року, пункт 4 постанови Кабінету Міністрів України від 31 травня 2000 року № 865 "Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії" виключено, а пункт 5 викладено в такій редакції: "форма довідки про заробітну плату, що подається для призначення пенсії державним службовцям, затверджується правлінням Пенсійного фонду України за погодженням з Міністерством соціальної політики".

Положень, які б закріплювали можливість перерахунку пенсії у зв'язку з підвищенням розміру заробітку працюючих державних службовців, постанова Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2015 року № 1013 "Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів" не містить.

Отже, з 1 грудня 2015 року по 1 травня 2016 року чинне законодавство, яке регламентувало пенсійне забезпечення державних службовців, підвищення розміру заробітку працюючих державних службовців не визначало як підставу для перерахунку пенсій, призначених за статтею 37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ. При цьому, чинна у зазначений період редакція статті 37-1 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ не визначала передумов перерахунку пенсій, а лише відносила вирішення такого питання до компетенції Кабінету Міністрів України.

У ході реформування системи державного управління 10 грудня 2015 року прийнято новий закон, який регулює відносини, що виникають у зв'язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, - Закон України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VIII.

У зв'язку з набуттям з 1 травня 2016 року чинності зазначеним Законом, положення Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ втратили чинність, в тому числі норми, якими було врегульоване пенсійне забезпечення державних службовців (крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 розділу XI Закону України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VIII).

Натомість у статті 90 Закону України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VIII закріплено правило, за яким пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", стаття 42 якого визначає підстави перерахунку призначених пенсій, підвищення розміру заробітку працюючих державних службовців до яких не віднесено.

З огляду на викладене, у відповідача на момент звернення позивача із заявою про перерахунок її пенсії, не було правових підстав для здійснення перерахунку пенсії у зв'язку з підвищенням заробітної плати.

Згідно із статтею 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

При цьому, суд зазначає, що відмова відповідача у такому перерахунку пенсії не призвела до зменшення розміру пенсії позивача, яка нею отримувалася до цього, і не є звуженням обсягу вже набутих нею прав та/або позбавленням її права на соціальний захист.

Посилання позивача на порушення статті 22 Конституції України у зв'язку зі зміною правого регулювання спірних правовідносин є безпідставними, адже ні Закон № 76-VIII, яким, зокрема, статтю 37-1 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ викладено у новій редакції, ні стаття 90 Закону України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року №889-VIII, не визнані неконституційними Конституційним Судом України, який до того ж у рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 вказав, що одним із визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності міжсоціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

З урахуванням такого елемента принципу верховенства права, як пропорційність (розмірність) Конституційний Суд України зазначив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними, а оскільки держава зобов'язана регулювати економічні процеси, встановлювати й застосовувати справедливі та ефективні форми перерозподілу суспільного доходу з метою забезпечення добробуту всіх громадян, то механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження справедливого балансу між інтересами окремих осіб і інтересами всього суспільства. При цьому зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Принцип збалансованості інтересів людини з інтересами суспільства сформульовано й у практиці Європейського суду з прав людини. Так, у рішенні від 7 липня 1989 року у справі "Сорінг проти Сполученого Королівства" Суд зазначив, що Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року "спрямована на пошук справедливого співвідношення між потребами, пов'язаними з інтересами суспільства в цілому, і вимогами захисту основних прав людини". У рішенні від 17 жовтня 1986 року у справі "Ріс проти Сполученого Королівства" Суд зазначив, що, з'ясовуючи, чи існує позитивне зобов'язання стосовно людини, "належить врахувати справедливий баланс, який має бути встановлений між інтересами всього суспільства й інтересами окремої людини".

У рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі "Ейрі проти Ірландії" Суд констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового.

Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат (рішення Суду від 12 жовтня 2004 року у справі "Кйартан Асмудсон проти Ісландії").

Слід також звернути увагу на рішення Суду від 3 червня 2014 року у справі за заявою ОСОБА_3 проти України № 43331/12, в якому Суд, розглянувши скаргу, зокрема, за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції на припинення виплати заявниці державними органами пенсії у розмірах, встановлених рішенням національного суду від 19 січня 2010 року після внесення у 2011 році змін до законодавчих актів, вказав на відсутність втручання у право заявниці на мирне володіння майном внаслідок внесення змін до законодавства щодо зменшення розміру соціальних виплат. Такого висновку Суд дійшов за відсутності доказів того, що ці зміни внесені не у відповідності до законної процедури та за відсутності будь-яких доказів того, що вони не були доступними та передбачуваними.

У цьому рішенні Суд також вказав на відсутність підстав для висновку про те, що, передавши Кабінету Міністрів України право на встановлення розміру соціальних пільг, Парламент України діяв на порушення якихось положень Конвенції, та зазначив, що зменшення пенсії заявниці очевидно було обумовлено міркуваннями економічної політики та фінансових труднощів, з якими зіткнулася держава. За відсутності будь-яких доказів щодо протилежного та визнаючи, що держава-відповідач має широке поле свободи розсуду щодо досягнення балансу між правами, що є предметом спору, та економічною політикою, Суд не вважав, що таке зменшення було непропорційним переслідуваній легітимній меті або що воно поклало надмірний тягар на заявницю.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи, вищенаведене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам по справі, в той час як доводи апеляційної скарги спростовують позицію суду, викладену в оскаржуваному судовому рішенні, підтверджують допущення судом першої інстанції порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області задовольнити повністю.

Постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 липня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання дій протиправними та зобов'язання здійснити перерахунок та виплату пенсії скасувати.

Ухвалити нову постанову.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 13 вересня 2018 року.

Головуючий Мельник-Томенко Ж. М.

Судді Сторчак В. Ю. Ватаманюк Р.В.