Справа № 818/1734/18
Суддя: Яковенко М.М.
Дата ухвалення: 2018-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2018 р. м. ХарківСправа № 818/1734/18
Харківський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Яковенка М.М.

суддів: Бегунц А.О., Старосуда М.І.

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 12 червня 2018 року (головуючий І інстанції Шевченко І.Г.) по справі № 818/1734/18 за позовом ОСОБА_1 до Гарбузівського сільського голови Тучі Віталія Миколайовича про визнання протиправної бездіяльності, зобов'язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ :

Позивач, ОСОБА_1 звернувся з позовом до Гарбузівського сільського голови Тучі Віталія Миколайовича (далі-відповідач) в якому просив суд :

1) визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненадання інформації на питання 1, 2 заяви від 18.10.2017 №508;

2) зобов'язати відповідача надати інформацію на питання 1, 2 по заяві від 18.10.2017 №508;

3) стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 500,00грн.

4) здійснити компенсацію судових витрат на підставі додатково наданих розрахунків.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 12 червня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Гарбузівського сільського голови Туча В.М., яка полягає у ненаданні всебічної інформації на питання 1 заяви ОСОБА_1 від 18.10.2017 №508 та зобов'язано Гарбузівського сільського голову Туча В.М. повторно розглянути заяву позивача від 18.10.2017 №508 та надати відповідь (інформацію) на питання 1 заяви від 18.10.2017 №508 з урахуванням висновків суду, викладених у даному рішенні.

В задоволенні позовних вимог про визнання бездіяльності Гарбузівського сільського голови Туча В.М. протиправною в частині ненадання інформації на питання 2 заяви від 18.10.2017 №508 та зобов'язання надати інформацію на питання 2 заяви від 18.10.2017 №508, а також стягнення моральної шкоди - відмовлено.

Позивач не погодившись з рішенням суду першої інстанції подав апеляційну скаргу, пославшись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, яке прийняте з порушенням норм матеріального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмовлених позовних вимог та прийняти постанову, якою задовольнити його вимоги шляхом визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо ненадання правдивої (надання завідомо неправдивої) інформації на питання 2 заяви №508 від 18.10.2017 р.; зобов'язання відповідача надати правдиву інформацію; стягнути моральну шкоду у розмірі 500 грн., вирішити питання щодо судових витрат.

Апелянт наголошує на тому, що судом першої інстанції всупереч положенням ч.2 ст.77 КАС України, не враховано того, що відповідач не спростував належними доказами тверджень позивача щодо зазначених у позові з питання 2 по його заяві №508. Прийняте розпорядження про преміювання здійснене наперед, що вказує на правдивість тверджень позивача та недостовірність інформації наданої відповідачем. Висновки суду з цього питання основані на припущеннях.

Крім того, апелянт з посиланням на постанову Верховного Суду від 30.01.2018 року по справі 331/5300/14, норми Конституції України, ЗУ «Про звернення громадян», ЗУ «Про інформацію», положення ЦК України наголошує на завдані йому моральної шкоди, розмір якої складає 500 грн., яка підлягає стягненню на його користь, а суд першої інстанції встановивши факт порушення його прав безпідставно відмовив йому у задоволені в цій частині вимог. Вимоги відшкодування моральної шкоди узгоджуються з нормами матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

16.07.2018 року апеляційна скарга ОСОБА_1 від 09.07.2018 року разом з матеріалами справи надійшла до Харківського апеляційного адміністративного суду.

Відповідно до ст..31 КАС України був визнаний склад колегія суду апеляційної інстанції.

19.07.2018 року після вирішення питання про звільнення позивача-апелянта від сплати судового збору, було відкрите апеляційне провадження за апеляційною скаргою. В цей же день, ухвалою суду апеляційної інстанції закінчена підготовка справи до розгляду та призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження.

Внаслідок перебування судді - доповідача у відпустці, та після перерозподілу справи, 12.09.2018 року був остаточно визначений склад колегії суддів яким було прийнято до свого провадження та розгляду в порядку письмового розгляду за правилами спрощеного провадження.

Враховуючи обраний спосіб судового захисту в межах спірних правовідносин, характер спору, положення п.20 ч.1 ст.4, ч.6 ст.12, 263 КАС України, колегія суддів приходить до висновку про незначну складність цієї справи та про розгляд справи в порядку письмового провадження за правилами спрощеного провадження. Позивач просив провести розгляд справи у його відсутність.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційних скарг, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 звернувся до Гарбузівського сільського голови Тучі В.М. із заявою від 18.10.2017 №508, в якій, серед іншого, просив:

1. Підтвердити або спростувати факт того, що рішення про щомісячне преміювання сільського голови Тучі В.М. вирішується (приймається депутатами) виключно на підстав наявності в сільраді коштів, які можна використати на преміювання, без обговорення доцільності та підстав для призначення і виплати премій без наявності чи відсутності особистого вкладу сільського голови в загальний результат роботи, тобто без наявності (врахування) трудової чи іншої діяльності Тучі В.М. на благо сільської ради, понад виконання ним своїх службових обов'язків.

2. Підтвердити або спростувати факт того, що рішення про щомісячне преміювання працівників сільської ради голова ради приймає виключно на підставі наявності в сільраді коштів, які можна використати на преміювання підлеглих, без аналізу доцільності преміювання, без наявності чи відсутності підстав для призначення і виплати премій без наявності чи відсутності особистого вкладу працівників сільради в загальний результат роботи, тобто без наявності (врахування) трудового чи іншої діяльності працівників сільради на благо сільської ради, понад виконання ними своїх службових обов'язків (а.с.7).

Листом від 25.10.2017 №02-25/489 за підписом Гарбузівського сільського голови Туча В.М. надана відповідь, в якій, з посиланням на п.6 Постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» від 09.03.2006 №268 відповідач зазначив, що преміювання сільського голови здійснюється у порядку та розмірі, установлених цією постановою, у межах затверджених видатків на оплату праці. Рішення про зазначені виплати приймаються відповідною радою. Таким чином, преміювання сільського голови здійснюється на підставі рішення сільської ради в межах затверджених видатків на оплату праці на відповідний рік.

Щодо другого питання, відмітив, що відповідно до п.3.1 Положення про преміювання працівників апарату Гарбузівської сільської ради, затвердженого 10 сесією 7 скликання від 23.12.2016, преміювання працівників апарату сільської ради та встановлення їм надбавок здійснюється на підставі всебічного аналізу виконання ними основних обов'язків відповідно до розпорядження сільського голови в межах коштів, передбачених на преміювання. Аналіз виконання обов'язків працівників сільської ради здійснює сільський голова при прийнятті розпорядження.

Відмовляючи у задоволенні щодо іншої частини позовних вимог стосовно 2 питання сформованого у запиті-листі позивача від 18.10.2017 року, суд першої інстанції висновувався на тому, що відповідачем на запит надана повна та вичерпна відповідь, у відповідності до вимог Закону України «Про звернення громадян», у встановленому порядку та у встановлені строки. Підстав для задоволення вимог щодо стягнення моральної шкоди судом не встановлено.

Здійснюючи апеляційний перегляд справи та надаючи оцінку судовому рішенню першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги колегія суддів виходить з наступного.

Право фізичної особи на спрямування запитів (заяв) до відповідних суб'єктів влади, надання та отримання відповіді на ці звернення врегульовано та закріплено не лише на рівні закону, але ж і в Конституції України.

Як правильно зазначено судом першої інстанції, що ст. 40 Конституції України встановлено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Відповідно до статей 5, 7 Закону України «Про інформацію» від 02.10.1992 №2657-ХІІ, кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб'єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації. Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом. Суб'єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 №393/96-ВР, громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Таким чином, подання позивачем заяви №508 від 18.10.2017 року із формуванням в них питань, на які підлягало надання відповіді суб'єктом розгляду, є беззаперечним правом позивача, як суб'єкта звернення. Таке право позивача засновано та сформовано ним на підставі Закону України «Про звернення громадян».

Згідно зі ст. 7 Закону України «Про звернення громадян» звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов'язковому прийняттю та розгляду.

Органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань) (стаття 15 Закону).

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень, серед іншого, зобов'язані: об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об'єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз'яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам.

Судом першої інстанції на підставі аналізу наведених норм зроблений правильний висновок про те, що орган, до якого направлена заява громадянина, зобов'язаний об'єктивно, всебічно і вчасно її розглянути, перевірити викладені в ній факти, прийняти рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечити його виконання, а також повідомити громадянина про наслідки розгляду такої заяви.

Колегія суддів, з огляду на наявну відповідь Гарбузівського сільського голови Туча В.М. від 25.10.2017 №02-25/489, на заяву позивача від 18.10.2017 №508 цілком погоджується з висновками суду першої інстанції, що вказана заява в частині надання відповіді на питання 2 заяви від 18.10.2017 розглянута відповідачем у відповідності до вимог Закону України «Про звернення громадян», відповідь на неї надана у встановленому порядку та у встановлені строки.

Доводи апелянта, що судом першої інстанції всупереч положенням ч.2 ст.77 КАС України, не враховано того, що відповідач не спростував належними доказами тверджень позивача щодо зазначених у позові з питання 2 по його заяві №508 є безпідставними.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, що по другом питанню, в якому позивач просив підтвердити або спростувати факт того, що рішення про щомісячне преміювання працівників сільської ради голова ради приймає виключно на підставі наявності в сільраді коштів, які можна використати на преміювання підлеглих, без аналізу доцільності преміювання, без наявності чи відсутності підстав для призначення і виплати премій без наявності чи відсутності особистого вкладу працівників сільради в загальний результат роботи, тобто без наявності (врахування) трудової чи іншої діяльності працівників сільради на благо сільської ради, понад виконання ними своїх службових обов'язків, відповідачем надано відповідь, що відповідно до п.3.1 Положення про преміювання працівників апарату Гарбузівської сільської ради, затвердженого 10 сесією 7 скликання від 23.12.2016, преміювання працівників апарату сільської ради та встановлення їм надбавок здійснюється на підставі всебічного аналізу виконання ними основних обов'язків відповідно до розпорядження сільського голови в межах коштів, передбачених на преміювання. Аналіз виконання обов'язків працівників сільської ради здійснює голова при прийнятті розпорядження.

Сама по собі суб'єктивна незгода або не задоволення позивача із отриманою ним відповіддю відповідача на поставлене ним друге питання, не є законодавчо встановленою правовою підставою для визнання протиправною бездіяльність відповідача та необхідності зобов'язання повторно надати інформацію на це питання. В межах сформованого запиту, відповідь надана на думку суду у відповідному об'ємі, є повною та вичерпною.

В даному випадку, судом першої інстанції зроблений правильний висновок, що відсутність у розпорядженні сільського голови «Про преміювання працівників виконкому сільської ради» від 19.01.2017 №1 (а.с.21) викладу аналізу діяльності працівників ради, що було надано позивачем на обґрунтування недостовірної інформації у відповіді від 25.10.2017, не є підтвердженням того, що такий аналіз головою ради взагалі не проводиться або ж здійснюється в інший спосіб, а тому доводи апелянта з посиланням на дане розпорядження, як на підставу надання недостовірної та неповної інформації листом від 25.10.2017, в межах Закону України «Про звернення громадян», є безпідставними.

Колегія суддів вважає на необхідне зазначити, що якщо на думку позивача існують протиправність дій з боку відповідача щодо неналежного або нераціонального використання коштів відповідної сільради, або порушення будь-якої іншої бюджетної програми, дисципліни всупереч законодавства, то не виключена можливість перевірки таких фактів та надання їм оцінки у передбаченому порядку та спосіб відповідними правоохоронними суб'єктами органів влади. Питання пов'язанні з можливим правопорушенням в частині порушення правил перерозподілу коштів, преміювання та надання цьому оцінки є відмінним від питання надання відповіді в межах звернення громадян.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо надання відповіді належним суб'єктом, як керівником відповідної сільської ради, до якої надійшло звернення, узгоджується з положеннями ч.3 ст. 15 Закону України «Про звернення громадян».

Таким чином, колегія суддів погоджує висновки суду першої інстанції, про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про визнання бездіяльності відповідача протиправною в частині ненадання інформації на питання 2 заяви від 18.10.2017 №508 та зобов'язання надати відповідь (інформацію) на питання 2 заяви від 18.10.2017 №508.

Щодо наведених апелянтом доводів стосовно вимог про відшкодування моральної шкоди, колегія суддів не вбачає підстав для визнання висновків суд першої інстанції такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, прийнятими з порушенням вимог законодавства, що регулює зазначене питання.

Дійсно, згідно з ч. 2 ст. 25 Закону України «Про звернення громадян» громадянину на його вимогу і в порядку, встановленому чинним законодавством, можуть бути відшкодовані моральні збитки, завдані неправомірними діями або рішеннями органу чи посадової особи при розгляді скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. При цьому згідно абз. 2 ч. 3 вказаної статті розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Питання моральної школи є оціночним поняттям та обов'язок її доведення полягає на особі, яка її заявляє до відшкодування.

Разом з тим, під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за ст.ст. 1166, 1167 Цивільного кодексу України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв'язок між протиправною дією та негативними наслідками. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що ті обставини, що протиправні дії відповідача завдали психологічних та душевних страждань, принизили честь та гідність, позивач повинен витрачати свій час та життя на пошуки шляхів для відновлення прав, вивчати інформаційне законодавство України, писати позовну заяву та інші заяви, звертатися до суду для захистом своїх прав, виконувати роботу адвоката та захищати права в судових засіданнях, не є передбаченою ст. 23 Цивільного кодексу України підставою, коли у фізичної особи виникає право на відшкодування моральної шкоди. Жодна із наведених у вказаній статті підстав не була доведена та обґрунтована в позові та відповіді на відзив, право на звернення до суду позивачем реалізовується на власний розсуд при цьому позивачем не доведено, що моральна шкода була завдана відповідачем і саме у такому розмірі, а судом не встановлено наявності у діях відповідача умислу спрямованого на протиправне обмеження позивача у праві на отримання інформації. Надання не у повному обсязі інформації на заяву від 18.10.2017 №508, не спричиняє необхідності для позивача змінювати звичайний спосіб життя. У зв'язку з чим, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Посилання апелянта на неврахування судом першої інстанції висновків Верховного Суду від 30.01.2018 року по справі 331/5300/14, а вирішення справи всупереч мотивувальної частини постанови колегії цього суду, є безпідставними. За наведеною апелянтом постановою Верховного Суду, розгляд справи здійснювався за правилами цивільного судочинства. Висновки сформовані у зазначеній постанові не можна вважати обов'язковим для врахування при вирішенні цієї справи в межах адміністративного судочинства.

Питання полягає не у виборі норми, у неправильному правозастосуванні або правотлумаченні положень матеріальної норми права, яке було допущене судом першої інстанції під час розгляду справи, а в обґрунтованості та оцінці обставин, що мають вплив на завданні такої шкоди та необхідності її відшкодуванню. Питання відшкодування моральної шкоди за своїм характером не є беззаперечним та таким, що підлягає задоволенню лише за фактом встановлення порушення якихсь вимог законодавства з боку суб'єкта розгляду звернення, а перебуває в площені оціночного поняття та критеріїв. У даному випадку при ухвалені рішення щодо цієї частини вимог, суд першої інстанції дійшов цілком обґрунтованого висновку щодо відсутності підстав для їх задоволення, висновки суду доводами апелянта не спростовуються.

Крім того, колегія суддів зазначає, що сформовані апелянтом вимоги апеляційної скарги шляхом визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо ненадання правдивої (надання завідомо неправдивої) інформації на питання 2 заяви №508 від 18.10.2017 р. та зобов'язання відповідача надати правдиву інформацію, з огляду на положення ч. 5 ст.308 КАС України не можуть бути предметом розгляду судом апеляційної інстанції.

Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції. Судове рішення не може бути скасовано з формальних підстав.

Таким чином, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийняте на підставі з'ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухвалив постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст.ч.6 ст.12, 23, 31, 33, 90, 262, 263, 292, 308, 309, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 12 червня 2018 року по справі № 818/1734/18 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, а у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, постанова може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя (підпис)М.М. Яковенко
Судді(підпис) (підпис) А.О. Бегунц М.І. Старосуд