Справа № П/811/370/18
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2018-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

18 вересня 2018 року справа № П/811/370/18

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючий суддя: Ясенова Т.І.

судді: Головко О.В. Суховаров А.В.

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 06 квітня 2018 року (суддя суду 1 інстанції ОСОБА_2М.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області про визнання протиправним рішення та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, в якому просила визнати протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель фермерського господарства «ХТЗ» у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства на території Новогригорівської Другої сільської ради Долинського району Кіровоградської області. Зобовязати відповідача повторно розглянути заяву позивача та прийняти рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель фермерського господарства «ХТЗ» у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства на території Новогригорівської Другої сільської ради Долинського району Кіровоградської області, орієнтовний розмір 10,94 умовних кадастрових гектарів на земельній ділянці номер :02:000:9003.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 06 квітня 2018 року відмовлено у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, які суд першої інстанції вважає встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що звертаючись до відповідача із відповідною заявою позивачем надано графічні матеріали, які містять повний обсяг даних, що дозволяє чітко ідентифікувати бажане місце розташування земельної ділянки, а також пакет всіх необхідних документів, передбачених законодавством.

Отже у відповідача були відсутні підстави для відмови у задоволенні вказаної заяви.

Відмова Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області у надані дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки є

необґрунтованою, оскільки лист відповідача про вказану відмову не містить інформації про порушення позивачем вимог частини 7 статті 118 Земельного кодексу України, якою встановлено виключний перелік підстав для такої відмови.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач вказує на безпідставність та необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване.

В обґрунтування відзиву посилається на те, що подане позивачем клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва не відповідає вимог чинного законодавства, зокрема, суперечить вимогам статей 118, 121 ЗК України, оскільки обраний позивачем вид цільового призначення та намір використання земельної ділянки не передбачені вказаними нормами.

Відтак, управління правомірно відмовило ОСОБА_1, к задоволенні її клопотання, оскільки нею висловлено бажання отри мати безоплатно у власність земельну ділянку сільськогосподарського призначення за таким видом використання (ведення товарного сільськогосподарського виробництва), який не передбачений у ч. 6 ст. 118 ЗК України.

У відповідності до вимог статті 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 за договором оренди землі від 14.04.2015 року, укладеним з Головним управлінням Держземагентства у Кіровоградській області, отримав в користування строком на 10 років із земель державної власності сільськогосподарського призначення земельну ділянку за кадастровим номером :02:000:9003 загальною площею 31,6546 га, яка знаходиться на території Новогригорівської Другої сільської ради Долинського району Кіровоградської області, для ведення фермерського господарства. (а.с.30-36)

Право оренди зареєстровано в Державному реєстрі речових права на нерухоме майно 03.06.2015 року. (а.с.17-18)

Отримавши земельну ділянку в оренду, ОСОБА_3 створив фермерське господарство «ХТЗ», яке з 16.10.2015 року зареєстровано як юридична особа. Засновником і головою вказаного фермерське господарство став ОСОБА_3 (а.с.28-29)

Загальними зборами членів ФГ «ХТЗ» 16.10.2016 року прийнято рішення про розпаювання земельної ділянки, переданої ОСОБА_3 у користування для ведення фермерського господарства, за кадастровим номером :02:000:9003 загальною площею 31,6546 га між членами фермерського господарства на території Новогригорівської Другої сільської ради Долинського району Кіровоградської області. (а.с.21)

ОСОБА_1 відповідно до статуту являється членом фермерського господарства «ХТЗ».

17.11.2017 року позивач звернулась до ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області із заявою про надання їй дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 10,94 га, у тому числі 8,09 га ріллі, як члену фермерського господарства в розмірі земельної частки (паю), за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, що перебуває в оренді ФГ «ХТЗ» загальною площею 31,6546 га, за кадастровим номером :02:000:9003, на території Новогригорівської Другої сільської ради Долинського району Кіровоградської області.

Відповідно до матеріалів справи, до заяви позивач додано копії паспорта та коду, статуту ФГ «ХТЗ», виписки з ЄДРПОУ, договору оренди землі від 14.04.2015 р., протоколу №1 від 16.10.2016 р., графічні матеріали із зазначенням бажаного місця розташування земельної ділянки, довідку від 30.10.2017 р. про середній розмір земельної частки (паю), документи, що підтверджують відсутність у власності заявника земельної ділянки, витяг з ДЗК, заява голови ФГ «ХТЗ» та висновок про погодження надання земельної ділянки сільської ради. Вказана заява зареєстрована ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області 17.11.2017 року за №Т-22298/0/5-17. (а.с.10-36)

Листом №Т-22298/0-16447/0/6-17 від 14.12.2017 року відповідач повідомив ОСОБА_1, що за результатами розгляду поданих матеріалів встановлено суперечності щодо членів фермерського господарства згідно статуту ФГ «ХТЗ» та виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Також повідомлено про відсутність підстав для задоволення заяви, посилаючись на те, що вона не відповідає вимогам статті 118 Земельного кодексу України, а саме вид цільового призначення земельної ділянки у поданій заяві не відповідає видам цільового призначення земельних ділянок, вказаним у частині 6 статті 118 Земельного кодексу України. (а.с.8-9)

Положеннями статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 13 Конституції України, земля є об'єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією.

Відповідно до статті 1 Закону Україин «Про фермерське господарство» фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, здійснювати її переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм у власність та/або користування, у тому числі в оренду, для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства, відповідно до закону.

За приписами п. «а» ч. 3 ст. 22 Земельного кодексу України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

Частиною 4 статті 122 Земельного кодексу України визначено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

У спірних правовідносинах, з огляду на Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затверджене постановою Кабінету ОСОБА_4 України від 14 січня 2015 року № 15, та Положення про Головне управління Держгеокадастру в області, затверджене наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 03 лютого 2015 року №14, таким органом є відповідач - Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області.

Держгеокадастр України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, актами Президента України та Кабінету ОСОБА_4 України, наказами Міністерства аграрної політики та продовольства України (Мінагрополітики України), іншими актами законодавства України, дорученнями Президента України та ОСОБА_4.

Пунктом 13 Положення про Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області передбачено, що Головне управління розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах, визначених Земельним кодексом України, на території Кіровоградської області.

Частиною 3 статті 123 Земельного кодексу України встановлено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Відповідно до частини 1 статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно із частиною 1 статті 13 Закону України «Про фермерське господарство» члени фермерського господарства мають право на одержання безоплатно у власність із земель державної і комунальної власності земельних ділянок у розмірі земельної частки (паю).

Частина 2 статті 13 Закону України «Про фермерське господарство» передбачає, що членам фермерських господарств передаються безоплатно у приватну власність із раніше наданих їм у користування земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради.

Відповідно до вимог частини 1 статті 118 Земельного кодексу України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Отже, вказаними нормами встановлені підстави, порядок, строки передачі земельної ділянки у власність громадян та органи, уповноважені розглядати ці питання. Вони передбачають, зокрема, що для передачі земельної ділянки у власність зацікавлена особа звертається до відповідних органів із заявами для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та для надання її у власність, за результатами розгляду яких визначені в статті 118 ЗК органи приймають одне з відповідних рішень.

Позивачем, при зверненні до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області з заявою про розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки додано до клопотання графічні матеріали, які містять зазначення бажаного місця розташування та розміру земельної ділянки (паю), що надає можливість перевірити місце її розташування на відповідність вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно - правових актів, містобудівній документації, схемам землеустрою і техніко - економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно - територіальних одиниць, проектам землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому порядку.

Листом №Т-22298/0-16447/0/6-17 від 14.12.2017 року відповідач повідомив ОСОБА_1 про відсутність підстав для задоволення заяви, посилаючись на те, що вона не відповідає вимогам статті 118 Земельного кодексу України, а саме вид цільового призначення земельної ділянки у поданій заяві не відповідає видам цільового призначення земельних ділянок, вказаним у частині 6 статті 118 Земельного кодексу України.

При цьому, рішення за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 про виділення земельної ділянки не видавалось.

Отже, відповідач не дотримався вимог законодавства та не прийняв рішення про задоволення/відмову. Лист відповідача не містить чіткої та мотивованої відповіді на заяву позивача, у зв'язку з чим суд апеляційної інстанції не може визнати його як відмову відповідача, оформлену у відповідності до положень частини 7 статті 118 КАС України.

Отже відповідь відповідача не може вважатися рішенням, прийнятим по суті питання у спосіб, передбачений законом.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволенні позову в частині зобовязання відповідача повторно розглянути заяву позивача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Щодо зобов'язання відповідача надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель фермерського господарства «ХТЗ», суд вказує наступне.

Оскільки адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки його дій та рішень, вирішення питань щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою належить до виключної компетенції відповідача.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим КАС України критеріям, не може втручатися у дискрецію суб'єкта владних повноважень в межах такої перевірки.

У відповідності з Рекомендаціями № R (80) 2 Комітету ОСОБА_4 Європи державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980 року під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у цій частині.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції неповно встановлено обставини, що мають значення для справи, допущено порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, що у відповідності до статті 317 КАС України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про часкове задоволення позовних вимог.

Положеннями частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини шостої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до матеріалів справи, позивач при зверненні до суду першої інстанції з адміністративним позовом сплатив судовий збір у сумі 1490 грн., що підтверджено квитанцією № 0.0.952441737.1 від 30.01.2018 та за подання апеляційної скарги 1057,20грн. відповідно до квитанції №0.0..1 від 12.06.2018.

Таким чином, враховуючи задоволення позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, судові витрати, сплачені позивачем та документально підтверджені в розмірі 2547,20грн. (1490 +1057,20 = 2547,20) підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача субєкта владних повноважень на користь позивача.

Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 317, 321,322, 327, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 06 квітня 2018 року у справі № П/811/370/18 скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати відмову Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області у наданні ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель фермерського господарства «ХТЗ» у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства на території Новогригорівської Другої сільської ради Долинського району Кіровоградської області площею 10,94 умовних кадастрових гектарів на земельній ділянці номер :02:000:9003, викладену в листі від 14.12.2017 року №Т-22298/0-16447/0/6-17.

Зобовязати Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 17.11.2017 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського ви рибництва із земель фермерського господарства «ХТЗ» у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства на території Новогригорівської Другої сільської ради Долинського району Кіровоградської області та прийняти вмотивоване рішення у відповідності до вимог статті 118 Земельного кодексу України.

У задоволенні позову в іншій частині відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області на користь ОСОБА_1 витрати на оплату судового збору в сумі 2547 грн. 20 коп. (дві тисячі пятсот сорок сім гривень).

Постанова набирає законної сили з 18.09.2018 року є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий: Т.І. Ясенова

Суддя: О.В. Головко

Суддя: А.В. Суховаров