Справа № 2а-1426/09/0870(СН/808/8/17)
Суддя: Щербак А.А.
Дата ухвалення: 2018-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

12 вересня 2018 рокусправа № 2а-1426/09/0870(СН/808/8/17)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючий суддя: Щербак А.А.

судді: Малиш Н.І., Баранник Н.П.,

за участю секретаря судового засідання: Комар Н.В.

розглянувши у м. Дніпро у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 22 травня 2018р. (суддя Батрак І.В., м. Запоріжжя) у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «МетаБанк» до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправними та скасування рішень, -

ВСТАНОВИВ:

ПАТ «МетаБанк» звернулось з позовом до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправними та скасування рішень.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 22 травня 2018р. позов задоволено.

Суд вирішив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення прийняті Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби №/1 від 25.09.2008, №/2 від 04.12.2008, № /3 від 11.02.2009.

Відповідачем подана апеляційна скарга, просить рішення суду першої інстанції скасувати, в задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом надана невірна оцінка обставинам справи, порушено норми матеріального права. Зазначено, що судом першої інстанції не було враховано те, що витрати на придбання облігацій у емітента не підпадають під визначення витрат у розумінні підпункту 7.6.3 пункту 7.6 статті 7 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», а отже такі операції не відображаються в окремому податковому обліку операцій з цінними паперами. Зазначено також, що судом не було враховано, що актом перевірки було встановлено, що купівля-продаж цінних паперів була здійснена у емітентів (ТОВ «Виробниче об'єднання «Моліс» та ПП «Молокозавол ОЛКОМ»), а терміни «емітент цінних паперів» та «продавець» є різними. Таким чином, позивач не мав включати до валових витрат витрати у зв'язку з придбанням облігацій.

Крім того зазначено, що судом першої інстанції не було враховано висновки перевірки стосовно того, що в податковому обліку основних фондів позивача не враховано висновки попередньої перевірки та узгоджених податкових зобов'язань та станом на 01.10.2006 не здійснено коригування балансової вартості 1 групи основних фондів, що призвело до завищення амортизаційних відрахувань.

Також зазначено, що судом не було враховано те, що у податковому обліку витрати на придбання та встановлення пожежної сигналізації, системи вентиляції та кондиціонування включаються до балансової вартості об'єкта основних фондів 1 групи, на якому це встановлено, в порядку визначеному підпунктом 8.7.1 пункту 8.7. ст.. 8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Також зазначено про те, що судом не враховано те, що амортизаційні відрахування не є валовими витратами, та позивач не мав при введенні в експлуатацію легкових автомобілів до первісної вартості включати суму податку на додану вартість, сплачену при їх придбанні, право платника на віднесення сум ПДВ на збільшення вартості основних фондів з метою нарахування амортизаційних відрахувань не передбачено жодним нормативним актом.

Представник відповідача Єременко В.В. апеляційну скаргу підтримав.

Представники позивача Огойко І.В., Павлова Ю.Ю. та Єрьомін Я.С. проти задоволення апеляційної скарги заперечували.

Колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як було встановлено судом першої інстанції, на підставі акту перевірки від 07.07.2008 №26/08-07/20496061, відповідачем було прийнято податкове повідомлення-рішення від 18.07.2008 №/0, яким визначено суму податкового зобов'язання з податку на прибуток на загальну суму 707 148,00 грн., в тому числі: 402 454,00 грн. - за основним платежем та 304 694,00грн. - штрафних санкцій.

Рішенням СДПІ по роботі з ВПП у м. Запоріжжі від 25.09.2008 №10633/10/25-16 скасовано податкове повідомлення-рішення від 18.07.2008 №/0 в частині застосування штрафної санкції в розмірі 3 416,50грн.

У зв'язку з викладеним, СДПІ по роботі з ВПП у м. Запоріжжі прийнято податкове повідомлення-рішення від 25.09.2008 №/1, яким позивачу визначено зобов'язання з податку на прибуток в розмірі 703 731,50 грн., у тому числі 402 454,00грн. за основним платежем та 301 277,50грн за штрафними санкціями.

Подальші скарги позивача до контролюючого органу вищого рівня залишені без задоволення (рішення ДПС у Запорізькій області №5363/10/25-020 від 03.12.2008 та рішення ДПС України №999/6/25-0115 від 07.02.2009), у зв'язку з чим відповідачем-1 прийняті податкові повідомлення-рішення №/2 від 04.12.2008, №/3 від 11.02.2009.За результатами подальшого адміністративного оскарження скарги позивача було залишено без задоволення, у зв'язку з чим прийнято податкові повідомлення-рішення №/2 від 04.12.2008 та №/3 від 11.02.2009.

Актом перевірки було встановлено порушення п.5.1, пп.5.2.1 п.5.2, пп.5.3.9 п.5.3, пп.5.4.8 п.5.4 ст.5, пп.7.6.3, п.7.6, пп.7.9.1, пп.7.9.2 п.7.9 ст.7, пп.8.1.1 п.8.1, пп.8.2.2 п.8.2 пп.8.3.1 п.8.3, пп.8.4.1 п.8.4, п.8.6 ст.8 та пп.11.3.6 п.11.3 ст.11 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», в результаті чого занижено податок на прибуток за період, що перевірявся, на загальну суму 402 454грн., в тому числі по періодах:

- 2006р. - 266107грн.;

- І півріччя 2007р. - 311330грн. (за ІІ квартал 2007р. - 214639грн.);

- 3 квартали 2007р. - 111229грн. (за 3 квартал 2007р. - 19684грн.);

- 2007р. - 130913грн. (за 4 квартал 2007р. - 19684грн.);

- 1 квартал 2008р. - 5434грн.

та завищено від'ємний результат операцій з облігаціями на суму 1582755,00грн., з них:

- квартал 2007р. - завищення збитків на 2048230грн.;

- півріччя 2007р. - завищення збитків на 1247336грн.;

- три квартали 2007р. - заниження збитків на 944710грн.;

- 2007 рік - заниження збитків на 944710грн.;

- квартал 2008р. - завищення збитків на 1582775грн.

Податкові повідомлення-рішення позивачем було оскаржено до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції зазначив, що висновки, зроблені відповідачем в акті, є необґрунтованими та недоведеними, у зв'язку з чим спірні податкові повідомлення-рішення, прийняті відповідачем на підставі встановлених актом порушень, є протиправними та підлягають скасуванню.

Колегія суддів з висновками суду першої інстанції погоджується.

Як було встановлено судом першої інстанції, протягом 2006-2008 років позивачем придбавались облігації емітентів ПП «Молокозавод-ОЛКОМ» та ТОВ «Виробниче об`єднання «Моліс», які у подальшому викуповувались у позивача вказаними емітентами; позивач вказані операції відображав в окремому податковому обліку фінансових результатів операцій з цінними паперами за нормами пункту 7.6 статті 7 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Відповідно до статті 7 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок» облігація - цінний папір, що посвідчує внесення його власником грошей, визначає відносини позики між власником облігації та емітентом, підтверджує зобов'язання емітента повернути власникові облігації її номінальну вартість у передбачений умовами розміщення облігацій строк та виплатити доход за облігацією, якщо інше не передбачено умовами розміщення.

Згідно з п.1.4. ст.1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», цінний папір - це документ, що засвідчує право володіння або відносини позики та відповідає вимогам, установленим законодавством про цінні папери.

Згідно з підпунктом 4.1.1 пункту 4.1 статті 4 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» валовий доход включає загальні доходи від продажу товарів (робіт, послуг), у тому числі допоміжних та обслуговуючих виробництв, що не мають статусу юридичної особи, а також доходи від продажу цінних паперів, деривативів, іпотечних сертифікатів участі, іпотечних сертифікатів з фіксованою дохідністю, сертифікатів фондів операцій з нерухомістю (за винятком операцій з їх первинного випуску (розміщення), операцій з їх кінцевого погашення (ліквідації) та операцій з консолідованим іпотечним боргом відповідно до закону).

Пунктом 7.6 статті 7 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» визначені правила оподаткування операцій з цінними паперами та деривативами.

Згідно з підпунктом 7.6.1 пункту 7.6 статті 7 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» платник податку веде окремий податковий облік фінансових результатів операцій з цінними паперами (у тому числі іпотечними сертифікатами участі, іпотечними сертифікатами з фіксованою дохідністю та сертифікатами фондів операцій з нерухомістю) і деривативами у розрізі окремих видів цінних паперів, а також фондових та товарних деривативів. При цьому облік операцій з акціями ведеться разом з іншими, ніж цінні папери, корпоративними правами.

Відповідно до підпунктів 7.6.3 та 7.6.4 пункту 7.6 статті 7 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» під терміном «витрати» слід розуміти суму коштів або вартість майна, сплачену (нараховану) платником податку продавцю цінних паперів та деривативів як компенсація їх вартості. Під терміном «доходи» слід розуміти суму коштів або вартість майна, отриману (нараховану) платником податку від продажу, обміну або інших способів відчуження цінних паперів та деривативів, збільшену на вартість будь-яких матеріальних цінностей чи нематеріальних активів, які передаються платнику податку в зв'язку з таким продажем, обміном або відчуженням.

До складу доходів включається також сума будь-якої заборгованості платника податку, яка погашається у зв'язку з таким продажем, обміном або відчуженням.

Згідно з абзацом 3 підпункту 7.9.1 пункту 7.9 статті 7 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом, не включаються до валового доходу і не підлягають оподаткуванню кошти або майно, залучені платником податку у зв'язку з залученням платником податку коштів або майна в довірче управління, коштів у депозит (вклад), у тому числі шляхом випуску ощадних (депозитних) сертифікатів (іпотечних сертифікатів з фіксованою дохідністю), або на інші строкові чи довірчі рахунки, в тому числі шляхом емісії (випуску) облігацій, а також поверненням платнику податку коштів або майна з довірчого управління, а також основної суми депозиту (вкладу), в тому числі шляхом погашення (викупу) ощадних (депозитних) сертифікатів (іпотечних сертифікатів з фіксованою дохідністю), або з інших строкових чи довірчих рахунків, відкритих іншими особами на користь такого платника податку, в тому числі шляхом погашення облігацій.

З наведеними нормами кореспондують норми абзацу 3 підпункту 7.9.2 пункту 7.9 статті 7 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» згідно якого з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом, не включаються до валових витрат кошти або майно, надані платником податку у зв'язку з: поверненням платником податку коштів або майна з довірчого управління, основної суми депозитів (вкладів), у тому числі залучених шляхом випуску ощадних (депозитних) сертифікатів, іпотечних сертифікатів з фіксованою дохідністю, або коштів з інших строкових чи довірчих рахунків, у тому числі шляхом погашення (викупу) облігацій, а також розміщенням платником податку коштів або майна в довірче управління, коштів у депозит (вклад), у тому числі шляхом придбання ощадних (депозитних) сертифікатів, іпотечних сертифікатів з фіксованою дохідністю, або на інші строкові та довірчі рахунки, відкриті на користь такого платника податку, в тому числі шляхом придбання облігацій.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що норми пункту 7.6 статті 7 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» не встановлюють виключень щодо податкового обліку окремих видів цінних паперів, у тому числі щодо облігацій, крім операцій з емісії корпоративних прав або інших цінних паперів, що здійснюються платником податку, а також з їх зворотного викупу або погашення таким платником податку (тобто емітентом).

Вірними є висновки суду першої інстанції про те, що за жодною з проведених операцій з купівлі-продажу облігацій ПП «Молокозавод-ОЛКОМ» та ТОВ «Виробниче об`єднання «Моліс», які були предметом перевірки позивач не виступав емітентом і відповідно мав керуватись нормами пункту 7.6 статті 7 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Судом першої інстанції вірно було враховано те, що з матеріалів справи вбачається, що реєстрація випуску облігацій відбулася: 02 червня 2005 року - за облігаціями ТОВ «Виробниче об'єднання «Моліс» (свідоцтво про реєстрацію облігацій підприємств за № 102/2/05 від 02.06.2005); 18 серпня 2005 року - за облігаціями ПП «Молокозавод - ОЛКОМ» (свідоцтво про реєстрацію облігацій підприємств за № 210/2/05 від 18.08.2005).

Операції купівлі-продажу цінних паперів, як зазначено в акті перевірки, відбувалися у період з 28.11.2006 по 31.03.2008, тобто майже через півтора роки. Доказів того, що вищезазначені операції відбувалися на первинному ринку, податковим органом не надано, доводи позивача не спростовані.

Інформація про строки первинного розміщення облігацій ТОВ «ВО «МОЛІС» (які придбавалися ПАТ «МетаБанк» у 2007 році) наведена у Листі Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 19.04.2017 №12/02/7385, яким повідомляється, що відповідно до даних Державного реєстру випусків цінних паперів Комісії станом на 12.04.2017 ТОВ «Виробниче об'єднання «Моліс» (код за ) здійснено реєстрацію випуску облігацій серії «А» на загальну суму 15 000 000,00 грн., у кількості 15 000 штук процентних іменних облігацій, номінальною вартістю 1 000 грн., про що Державною комісією з цінних паперів та фондового ринку видано свідоцтво про реєстрацію випуску облігацій серії «А» №102/2/05 від 02.06.2005 року, форма випуску - бездокументарна. Термін розміщення облігацій серії «А»: з 07.06.2005 по 08.07.2005.

Відповідно до пункту 1.1 Положення № 322 «Про порядок випуску облігацій підприємств» розміщення облігацій, це відчуження облігацій емітентом або андеррайтером первинним власникам облігацій шляхом укладання цивільно-правових угод протягом терміну, визначеного в умовах випуску облігацій як термін розміщення.

Відповідно до пункту 2 статті 164 Господарського кодексу України право на випуск облігацій підприємства виникає у суб'єкта господарювання з дня реєстрації цього випуску у відповідному державному органі.

Таким чином, вірно судом першої інстанції було зазначено, що правочини з придбання облігацій позивачем і по строкам проведення не відносяться до операцій вчинених при первинному розміщенні облігацій (здійсненні емісії).

Щодо визнання податковим органом протиправним включення ПАТ «МетаБанк» до балансової вартості основних фондів другої групи податку на додану вартість, сплаченого при придбані легкових автомобілів.

Згідно з підпунктом 8.2.2 пункту 8.2 статті 8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» автомобільний транспорт відноситься до групи 2 основних фондів, а витрати на його придбання підлягають амортизації згідно з положеннями пп.8.1.2 п.8.1 ст. 8 цього Закону.

Підпунктом 8.2.2 пункту 8.2 статті 8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» передбачено що, основні фонди підлягають розподілу за такими групами: група 1 - будівлі, споруди, їх структурні компоненти та передавальні пристрої, в тому числі жилі будинки та їх частини (квартири і місця загального користування), вартість капітального поліпшення землі; група 2 - автомобільний транспорт та вузли (запасні частини) до нього; меблі; побутові електронні, оптичні, електромеханічні прилади та інструменти, інше конторське (офісне) обладнання, устаткування та приладдя до них; група 3 - будь-які інші основні фонди, не включені до груп 1, 2 і 4; група 4 - електронно-обчислювальні машини, інші машини для автоматичного оброблення інформації, їх програмне забезпечення, пов'язані з ними засоби зчитування або друку інформації, інші інформаційні системи, телефони (у тому числі стільникові), мікрофони і рації, вартість яких перевищує вартість малоцінних товарів (предметів).

Відповідно до положень Державного класифікатора України «Класифікація основних фондів» ДК 013-97 автомобільний транспорт наведений у класі 200000 Класифікатору.

Згідно з підпунктом 8.4.1 пункту 8.4 статті 8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» у разі здійснення витрат на придбання основних фондів балансова вартість відповідної групи збільшується на суму вартості їх придбання, з урахуванням транспортних і страхових платежів, а також інших витрат, понесених у зв'язку з таким придбанням, без урахування сплаченого податку на додану вартість, у разі коли платник податку на прибуток підприємств зареєстрований платником податку на додану вартість.

Відповідно до абзацу 1 підпункту 5.3.3 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» сплата ПДВ включеного до ціни товарів (робіт, послуг), що придбаваються платником податку для виробничого або невиробничого використання, не включається до складу валових витрат.

Відповідно до абзацом 3 підпункту 5.3.3. пункту 5.3. статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» у разі якщо платник податку на прибуток, зареєстрований як платник податку на додану вартість, одночасно здійснює операції з продажу товарів (робіт, послуг), що оподатковуються податком на додану вартість та звільнені від оподаткування, або не є об'єктом оподаткування таким податком, податок на додану вартість, сплачений у складі витрат на придбання товарів (робіт, послуг), які відносяться до складу валових витрат, та основних фондів і нематеріальних активів, що підлягають амортизації, включається відповідно до валових витрат або балансова вартість відповідної групи основних фондів збільшується на суму, що не включена до складу податкового кредиту такого платника податку.

З огляду на вкиладене, вірноми є висновки суду першої інстанції про те, що позивачем обґрунтовано не було включено до складу податкового кредиту суми ПДВ, нараховані (сплачені) при придбанні легкових автомобілів та відповідна сума ПДВ включалася до складу валових витрат що підтверджується платіжними дорученнями та меморіальними ордерами що містяться в матеріалах справи.

Згідно із підпунктом 4.4.1 пункту 4.4 статті 4 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» у разі неоднозначного (множинного) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Щодо визнання податковим органом порушення позивачем підпункту 8.1.1 пункту 8.1, підпункту 8.2.2 пункту 8.2. статті 8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Судом першої інстанції вірно було зазначено, що для правильного вирішення питання щодо групи основних фондів, до якої має включатися пожежна сигналізація та система кондиціювання, ключове значення має чи відповідні системи є частинами будинків, чи є вони мобільними, чи мають окремий інвентарний номер у бухгалтерському обліку.

При віднесені вартості систем вентиляції та кондиціювання до 2-ї групи основних фондів балансової вартості керуючись підпунктом 8.2.2 пункту 8.2 статті 8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», а також положеннями Державного класифікатора України «Класифікація основних фондів» ДК 013-97, позивач керувався тим, що і пожежна сигналізація і система кондиціювання не є частинами будинків та є мобільними. В Акті Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Запоріжжі від 07.07.2008 №26/08-07/20496061 зазначено, що об'єкти системи вентиляції та кондиціонування мають інвентарні номери у бухгалтерському обліку (стор.66, 67, табл.47-49 Акту перевірки).

Таким чином, відсутні будь-які підстави вважати пожежну сигналізацію і систему кондиціювання частинами будинків і відповідно відносити до 1-ої групи основних фондів до якої належать - будівлі, споруди, їх структурні компоненти та передавальні пристрої, в тому числі жилі будинки та їх частини (квартири і місця загального користування, вартість капітального поліпшення землі).

Щодо подання позивачем уточнюючого розрахунку з податку на прибуток у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок за 2005-2006 роки.

У підпункті 3.1.3. (стр. 50) Акту перевірки від 07.07.2008 № 26/08-07/20496061 зазначено, що банком завищено амортизаційні відрахування за перевіряємий період у розмірі 183 563,00 грн.

В обґрунтування своєї позиції позивачем зазначається, що ним самостійно були виявлені арифметичні помилки, які були виправлені, шляхом надання відповідно до норм діючого на час їх надання законодавства уточнюючих розрахунків з одночасним коригуванням даних за 2005-2006 роки.

Судом було встановлено, що відповідно до листа Позивача від 19.06.2008 щодо коригування амортизаційних відрахувань, уточнюючі розрахунки податкових зобов'язань у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок були надіслані до СДПІ по роботі з ВПП у м. Запоріжжі. У відповідь на надіслані банком уточнюючі розрахунки податкових зобов'язань у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок за 2005-2006 роки СДПІ по роботі з ВПП у м. Запоріжжі надіслано повідомлення від 23.06.2008 №7349/10/08-07 про прийняття «до відома» уточнюючих розрахунків. Факт отримання та подання банком до СДПІ по роботі з ВПП у м. Запоріжжі уточнюючих розрахунків податкових зобов'язань у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок, підтверджується в самому Акті перевірки в п.3.1.3. на стор.51. Встановлено, що СДПІ по роботі з ВПП у м. Запоріжжя уточнюючи розрахунки податкових зобов'язань у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок за 2005 рік (6366 від 20.06.2008) та за 2006 рік (№6364 від 20.06.08) прийнято «до відома», про що на адресу АБ «Металург» було направлено з нормативним обґрунтуванням повідомлення від 23.06.08 №7349/10/08-07. Виходячи із вищенаведеного, судом встановлено, що уточнюючі розрахунки дійсно подавалися позивачем, проте під час перевірки їх дані враховані не були.

Відповідно до пункту 5.1 статті 5 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» податкове зобов'язання, самостійно визначене платником податків у податковій декларації, вважається узгодженим з дня подання такої податкової декларації.

Законом України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» передбачено, що якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 15 цього Закону) платник податків самостійно виявляє помилки у показниках раніше поданої податкової декларації, такий платник податків має право надати уточнюючий розрахунок. Матеріали справи підтверджують дотримання позивачем строку, встановленого ст.15 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», тому підстав не приймати та не враховувати уточнюючий розрахунок позивача у податкового органу не було.

Вірно судом першої інстанції було зазначено, що надання позивачем уточнюючих розрахунків податкових зобов'язань у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок повністю підтверджується та зазначається самим податковим органом в Акті перевірки. Враховуючи, що нормами чинного на момент проведення відповідних правочинів законодавства не було встановлено підстав для не врахування поданих позивачем належним чином оформлених уточнюючих розрахунків та не було визначено підстави та можливість прийняття контролюючим органом відповідних уточнюючих розрахунків лише «до відома», вірноми є висновки суду першої інстанції про те, що вимоги викладені у позовній заяві в цій частині є такими, що підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги зазначеного не спростовують, підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 315, 316, 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 22 травня 2018р. (суддя Батрак І.В., м. Запоріжжя) у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «МетаБанк» до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправними та скасування рішень залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції в строк, передбачений ст. 329 КАС України.

Постанова у повному обсязі складена 14 вересня 2018року.

Головуючий суддя: А.А. Щербак

Суддя: Н.І. Малиш

Суддя: Н.П. Баранник