Справа № 826/2978/18
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2018-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

14 вересня 2018 року № 826/2978/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Мазур А.С. розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу:

за позовом Публічного акціонерного товариства «Науково-виробничий центр «Борщагівський хіміко-фармацевтичний завод»

до Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку

про визнання протиправним, зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося Публічне акціонерне товариство «Науково-виробничий центр «Борщагівський хіміко-фармацевтичний завод» (далі - позивач, ПАТ «НВЦ «Борщагівський ХМЗ») із позовом до Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку (далі - відповідач), в якому просив суд: визнати дії Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку протиправними; визнати протиправною та скасувати постанову Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку №1680-ЦД-1-Е від 03.10.2017 про накладення санкцій за правопорушення на ринку цінних паперів; визнати протиправним та скасувати розпорядження Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку №1373-ЦД1-Е від 03.10.2017 про усунення порушень законодавства про цінні папери.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.03.2018 залишено позовну заяву без руху та надано позивачу п'ятиденний строк для усунення недоліків.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.03.2018 відкрито спрощене провадження у даній справі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що під час здійснення провадження у справі про правопорушення на ринку цінних паперів відповідачем встановлено невідповідність положень Статуту позивача вимогам Закону України «Про акціонерні товариства» та зобов'язано усунути вказані правопорушення, однак на думку позивача, Статут останнього повністю відповідає вимогам чинного законодавства, а щодо внесення змін до п. 11.27 Статуту, то позивачем були надані відповідачу письмові пояснення щодо об'єктивної неможливості зібрати необхідний кворум голосів в частині внесення змін до Статуту, однак відповідачем протиправно не було враховано дані пояснення, у зв'язку з чим до позивача передчасно було застосовано санкцію за порушення на ринку цінних паперів, без врахування всіх обставин справи.

Відповідач проти задоволення позову заперечив у повному обсязі, зазначаючи, що діяв в межах Закону України «Про державне регулювання ринку цінних паперів в Україні», постанова про накладення санкції за правопорушення на ринку цінних паперів та розпорядження про усунення порушень законодавства про цінні папери винесена у відповідності до вимог чинного законодавства. Крім того, додатково зауважив, що на позачергових загальних Зборах позивача від 13.02.2018 рішення про внесення змін до Статуту не прийнято, однак дана обставина не є умовою, яка звільняє підприємство від відповідальності.

У відповідь на відзив позивач зазначив, що навів усі обставини, які вказують на протиправність дій відповідача, а положення Статуту є такими, що відповідають вимогам Закону України «Про акціонерні товариства».

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

19.06.2017 до відповідача надійшла скарга ПрАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця» на дії ПАТ НВЦ «Борщагівський ХФЗ».

29.06.2017 з метою повного розгляду скарги, Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку був направлений письмовий запит до позивача про надання інформації та документів.

11.07.2017 листом №21/2-1802 позивач подав Статут ПАТ «НВЦ «Борщагівський ХФЗ», затверджений рішенням Загальних зборів акціонерів позивача (протокол №20011-1 від 07.12.2011, зареєстрований від 20.12.2011 №001267).

Під час дослідження відповідачем поданих позивачем документів було виявлено наступні порушення вимог законодавства про цінні папери, зокрема:

ч.2 ст. 33 Закону України «Про акціонерні товариства» в частині неповного визначення компетенції загальних зборів;

ч. 2 ст. 41 Закону України «Про акціонерні товариства» в частині не вірного визначення кворуму загальних зборів;

ч. 4 ст. 43 Закону України «Про акціонерні товариства» в частині визнання бюлетенів для голосування недійсними.

21.08.2017 відповідачем порушено справу про правопорушення на ринку цінних паперів у відношенні до ПАТ «НВЦ «Борщагівський ХФЗ».

12.09.2017 відповідачем складено акт про правопорушення на ринку цінних паперів №2255-ЦД-1-Е за порушення позивачем вимог законодавства про цінні папери (ч. 2 ст. 33, ч. 2 ст. 41, ч. 4 ст. 43 43 Закону України «Про акціонерні товариства»).

12.09.2017 представник позивача надав пояснення по справі про правопорушення на ринку цінних паперів, в яких зазначив, що у березні 2015 року 29, 95 % акцій ПАТ «Борщагівський ХФЗ» були придбані ПрАТ ФФ «Дарниця», на двох річних Загальних Зборах представники акціонера ПрАТ ФФ «Дарниця» голосували «проти» внесення змін до Статуту, у зв'язку з чим, положення п. 11.27 не були приведені у відповідність до вимог чинного законодавства.

03.10.2017 постановою Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку №1680-ЦД-1-Е про накладення санкції за правопорушення на ринку цінних паперів, накладено на позивача санкцію у вигляді попередження.

Розпорядженням від 03.10.2017 №1373-ЦД-1-Е зобов'язано позивача у термін до 09.01.2018 усунути порушення законодавства про цінні папери та повідомити Комісію про виконання вказаного розпорядження.

Позивач, вважаючи дії відповідача протиправними, а постанову та розпорядження, такими, що порушують його права та інтереси, звернувся із даним позовом до суду.

Розглядаючи адміністративний спір по суті, суд виходить з наступного.

Правові засади здійснення державного регулювання ринку цінних паперів та державного контролю за випуском і обігом цінних паперів та їх похідних в Україні регулюються Законом України «Про державне регулювання ринку цінних паперів в Україні» від 30.10.1996 №448/96-ВР (далі - Закон №448/96-ВР)

Повноваження відповідача застосовувати санкції до юридичних осіб передбачені ст. 12 Закону №448/96-ВР, зокрема Уповноважена особа Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, яка виявила факт вчинення юридичною особою

правопорушення на ринку цінних паперів, складає акт, який разом з

письмовими поясненнями керівника, іншої відповідальної посадової особи та пов'язаними з таким правопорушенням документами протягом п'яти робочих днів подає уповноваженій особі Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, яка має право застосовувати санкцію за правопорушення на ринку цінних паперів.

Санкції застосовуються Головою Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, членом Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, уповноваженими Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку посадовими особами після розгляду документів, що підтверджують факт правопорушення.

Згідно з пунктом 1 розділу III Правил розгляду справ про порушення вимог законодавства на ринку цінних паперів та застосування санкцій, затверджених рішенням Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку №1470 від 16.10.2012, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 05.11.2012 за №1855/22167 справа про правопорушення може бути порушена тільки в тому разі, якщо є достатні дані, які вказують на наявність правопорушення.

Пунктом 3 розділу III цих Правил визначено, що обов'язком уповноваженої особи Комісії, що розглядає справу про правопорушення, є винесення рішення за справою у точній відповідності із законодавством та оцінка доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи.

За приписами пункту 3 розділу VII Правил розгляду справ про порушення вимог законодавства на ринку цінних паперів та застосування санкцій, - у справі про правопорушення уповноважена особа приймає одне з таких рішень: про накладення санкції за правопорушення на ринку цінних паперів; про закриття справи.

Як вбачається із матеріалів адміністративної справи, оскаржувані постанова та розпорядження прийняті Уповноваженою особою Комісії Жупаненко В.М., в межах наданих Законом №448/96-ВР повноважень.

Зі змісту оскаржуваної постанови слідує, що позивачем було порушено п. 13 ч. 2 ст. 33 Закону України «Про акціонерні товариства» в частині невідповідності вимогам законодавства п. 11.6.4.а Статуту, які звужують права акціонерів.

Так, п. 11.6.4.а Статуту передбачено, що до виключної компетенції Загальних Зборів належить: викуп Товариством розміщених ним акцій.

В той час, як положенням п. 13 ч.2 ст. 33 Закону України «Про акціонерні товариства» визначено, що до виключної компетенції загальних зборів належить: прийняття рішення про викуп товариством розміщених ним акцій, крім випадків обов'язкового викупу акцій, визначених статтею 68 цього Закону;

Статтею 68 Закону України «Про акціонерні товариства» визначено, що кожний акціонер - власник простих акцій товариства має право вимагати здійснення обов'язкового викупу акціонерним товариством належних йому простих акцій, якщо він зареєструвався для участі у загальних зборах та голосував проти прийняття загальними зборами рішення про:

1) злиття, приєднання, поділ, перетворення, виділ, зміну типу товариства;

2) надання згоди на вчинення товариством значних правочинів;

2-1) надання згоди на вчинення товариством правочину, щодо якого є заінтересованість;

3) зміну розміру статутного капіталу;

4) відмову від використання переважного права акціонера на придбання акцій додаткової емісії у процесі їх розміщення.

На думку, позивача, відповідач умисно та всупереч розмежуванню, визначеного п. 2, 11 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про акціонерні товариства», ототожнив поняття «викуп акцій» та «обов'язковий викуп акцій», у зв'язку з чим вважає рішення в цій частині протиправним.

Згідно п. 2 ч. 1ст. 2 Закону України «Про акціонерні товариства» викуп акцій - це придбання акціонерним товариством за плату розміщених ним акцій.

Згідно п. 11 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про акціонерні товариства» обов'язковий викуп акцій - це обов'язкове придбання за плату та на вимогу акціонера розміщених товариством акцій.

Частиною 1 ст. 68 Закону України «Про акціонерні товариства» передбачено, що кожний акціонер - власник простих акцій товариства має право вимагати здійснення обов'язкового викупу акціонерним товариством належних йому голосуючих акцій, якщо він зареєструвався для участі у загальних зборах та голосував проти прийняття загальними зборами рішення про:

1) злиття, приєднання, поділ, перетворення, виділ товариства, зміну його типу з публічного на приватне;

2) вчинення товариством значного правочину;

3) зміну розміру статутного капіталу.

Частиною 2 ст. 68 Закону України «Про акціонерні товариства» передбачено, що кожний акціонер - власник привілейованих акцій має право вимагати здійснення обов'язкового викупу товариством належних йому привілейованих акцій, якщо він зареєструвався для участі у загальних зборах та голосував проти прийняття загальними зборами рішення про:

1) внесення змін до статуту товариства, якими передбачається розміщення нового класу привілейованих акцій, власники яких матимуть перевагу щодо черговості отримання дивідендів чи виплат під час ліквідації акціонерного товариства;

2) розширення обсягу прав акціонерів - власників розміщених класів привілейованих акцій, які мають перевагу щодо черговості отримання дивідендів чи виплат під час ліквідації акціонерного товариства.

Таким чином, прийняття загальними зборами рішення про викуп акціонерним товариством розміщених ним акцій є реалізацією товариством права викупу власних акцій.

Натомість, обов'язковий викуп акціонерним товариством розміщених акцій на вимогу акціонерів є його обов'язком, який виникає у товариства внаслідок прийняття загальними зборами рішення, яке відповідно до частин першої та другої статті 68 Закону України «Про акціонерні товариства» є підставою для вимоги акціонером обов'язкового викупу акцій.

Право товариства викупити в акціонерів акції за згодою власників цих акцій реалізується, шляхом прийняття загальними зборами рішення про викуп акцій і стає обов'язком цього товариства у разі прийняття (акцепту) акціонером пропозиції (оферти) про викуп акцій.

Отже, суд приходить до висновку, що для забезпечення захисту прав акціонерів у Статуті товариства повинна передбачатися вимога про обов'язковий викуп товариством акцій у акціонерів, які не голосували «за» під час прийняття загальними зборами певних рішень, у зв'язку з цим, відповідач вірно вияв в цій частині порушення позивачем законодавства про акціонерні товариства.

Крім того, суд зазначає, що позивачем не надано суду пояснень та доказів, які спростовують твердження відповідача щодо відсутності в Статуті позивача механізму захисту прав меншості акціонерів.

Щодо невідповідності п. 11.27 Статуту вимогам, передбаченим ч. 2 ст. 41 Закону України «Про акціонерні товариства», суд зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 41 Закону України «Про акціонерні товариства» загальні збори акціонерного товариства мають кворум за умови реєстрації для участі у них акціонерів, які сукупно є власниками більш як 50 відсотків голосуючих акцій.

В той час, п. 11.27 Статуту передбачено, що Загальні збори мають кворум за умови реєстрації у них акціонерів (їх представників), які сукупно є власниками не менше як 60 відсотків акцій. Наявність кворуму Загальних зборів визначається реєстраційною комісією на момент закінчення реєстрації акціонерів (їх представників) для участі у Загальних Зборах.

Як вбачається із пояснень позивача, редакція ч. 2 ст. 41 Закону України «Про акціонерні товариства» набрала чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про акціонерні товариства» від 19.03.2015, в той час, як Статут станом на момент його затвердження (20.12.2011) відповідав чинному на той час законодавству. Крім того, згідно протоколу Загальних Зборів ПАТ «НАЦ «Борщагівський ХФЗ» №2016-1 від 28.04.2016 до порядку денного було включено внесення змін до Статуту, однак за вказане рішення проголосувало менше ніж ? голосів, у зв'язку з чим зміни прийняті не були, аналогічна ситуація склалася також на Загальних зборах товариства, що відбулися 27.04.2017 (протокол №2017-1) та 13.02.2018 (протокол №2018-1). Таким чином, позивач вважає, що ним було вжито всі необхідні заходи для приведення Статуту у відповідність до норм чинного законодавства.

Відповідач, у свою чергу зазначив, що неможливість прийняття рішення про внесення змін до Статуту товариства через відсутність необхідної кількості голосів (кворуму) не є достатньою умовою, яка звільняє товариство від відповідальності.

Відповідно до п. 5 ст. 42 закону України «Про акціонерні товариства» рішення загальних зборів з питань, передбачених пунктами 2-7, 23 частини другої статті 33 цього Закону, приймається більш як трьома чвертями голосів акціонерів, які зареєструвалися для участі у загальних зборах та є власниками голосуючих з відповідного питання акцій.

Тобто, Законом встановлений чіткий кворум, який складає понад 75% голосів, необхідний для внесення змін до Статуту.

Згідно із п. 3 розділу 2 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про акціонерні товариства» від 13.03.2015 № 272-VIII Статути всіх акціонерних товариств до приведення їх у відповідність із цим Законом, застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

З вищевказаного слідує, що ще з 27.03.2015 збори учасників вважаються повноважними, якщо на них присутні учасники (представники учасників), що володіють у сукупності більш, як 50 % голосів, тобто, п. 11.27 Статуту ПАТ «НАЦ «Борщагівський ХФЗ», всупереч вимогам Законодавства не було приведено у відповідність до положень Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про акціонерні товариства».

Таким чином, суд погоджується із висновками відповідача, що відсутність необхідного кворуму загальних зборів не є достатньою правовою підставою, за якої Статут не було приведено у відповідність до вимог законодавства про акціонерні товариства.

Крім того, суд звертає увагу позивача, що останній не позбавлений процесуальної можливості захистити свої корпоративні права та внести відповідні зміни до Статуту у судовому порядку.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивач протягом тривалого часу не привів положення п. 11.27 Статуту до вимог чинного законодавства, а відтак рішення відповідача в цій частині є правомірним, прийнятим із з'ясуванням всіх обставин справи та заснованим на нормах чинного законодавства.

Щодо рішення відповідача про невідповідність п. 11.34.2, 11.34.3 Статуту вимогам ч. 4 ст. 43 Закону України «Про акціонерні товариства», то суд зазначає слідуюче.

Пунктами 11.34.2 та 11.34.3 Статуту передбачено, що під час підрахунку голосів лічильна комісія не повинна враховувати голоси акціонерів, якщо: не може зрозуміти зміст волевиявлення акціонера, представник акціонера проголосував не у відповідності до завдання на голосування, викладеного у довіреності чи додатку до довіреності.

Згідно ч. 4 ст. 43 Закону України «Про акціонерні товариства», бюлетень для голосування визнається недійсним у разі, якщо: він відрізняється від офіційно виготовленого акціонерним товариством зразка; на ньому відсутній підпис (підписи) акціонера (представника акціонера); він складається з кількох аркушів, які не пронумеровані; акціонер (представник акціонера) не позначив у бюлетені жодного або позначив більше одного варіанта голосування щодо одного проекту рішення.

Бюлетень для кумулятивного голосування також визнається недійсним у разі, якщо акціонер (представник акціонера) зазначив у бюлетені більшу кількість голосів, ніж йому належить за таким голосуванням.

Бюлетені для голосування, визнані недійсними з підстав, передбачених цією частиною, не враховуються під час підрахунку голосів.

Позивач у своїх поясненнях зазначив, що положення вказаного Закону стосуються виключно недійсності бюлетенів і не є підставами для неврахування лічильною комісією голосів акціонерів. Крім того, на думку позивача, вказані положення Статуту спрямовані на захист дійсного волевиявлення акціонерів, а відтак, постанова та розпорядження відповідача в цій частині є протиправними.

З огляду на вказані пояснення, суд зазначає, що порядок визнання бюлетеня недійсним та не врахування його під час підрахунку голосів можливо лише з підстав, визначених ст. 43 Закону України «Про акціонерні товариства» в поточній редакції, а саме, якщо: - бюлетень відрізняється від офіційно виготовленого акціонерним товариством зразка; - на бюлетені відсутній підпис (підписи) акціонера (представника акціонера);- бюлетень складається з кількох аркушів, які не пронумеровані; - акціонер (представник акціонера) не позначив у бюлетені жодного або позначив більше одного варіанта голосування щодо одного проекту рішення.

Аналізуючи вказану норму Закону, суд приходить до висновку, що умовою за якої лічильною комісією не враховуються бюлетені при підрахунку є їх недійсність виключно з підстав, передбачених статтею 43 Закону України «Про акціонерні товариства», яка носить вичерпний характер і розширеному тлумаченню не підлягає.

За таких умов, положення ст.43 Закону України «Про акціонерні товариства» застосовуються, як в частині недійсності бюлетенів, так і в частині їх неврахування під час підрахунку голосів лічильною комісією, а відтак, суд не вбачає в цій частині протиправності дій відповідача.

Таким чином, дослідивши обставини справи, суд приходить до висновку, що постанова №1680-ЦД-1-Е від 03.10.2017 прийнята в межах наданих Законом повноважень і не порушує законні права та інтереси позивача, у зв'язку з чим, позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Разом з тим, суд зазначає, що розпорядження №1373-ЦД-1-Е від 03.10.2017 є організаційно-розпорядчим актом Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, прийнятим на виконання постанови №1680-ЦД-1-Е від 03.10.2017 з метою усунення виявлених правопорушень.

У зв'язку з тим, що розпорядження не є самостійним правовим актом і видане на виконання постанови, яку судом визнано законною, то позовна вимога в цій частині також не підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ НВЦ «Борщагівський ХФЗ» задоволенню не підлягають.

Статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно із ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 19,77, 90, 139, 241-246, 250, 255 Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Науково-виробничий центр «Борщагівський хіміко-фармацевтичний завод» (03134, м. Київ, вул. Миру, 17, ) відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя А.С. Мазур