Справа № 636/3448/16-а
Суддя: Гриців М.І.
Дата ухвалення: 2018-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

13 вересня 2018 року

Київ

справа №636/3448/16-а

адміністративне провадження №К/9901/55324/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Гриціва М.І.,

суддів: Берназюка Я.О., Коваленко Н.В., -

розглянув у письмовому провадженні касаційну скаргу ОСОБА_2 як представника ОСОБА_3 на ухвалу Чугуївського міського суду Харківської області від 01 лютого 2018 року (суддя Слурденко О.І.) та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 23 травня 2018 року (судді Бондар В.О., Гуцал М.І., Донець Л.О.) у справі за позовом ОСОБА_3 до Чугуївського об'єднаного управління Пенсійного фонду України, третя особа - управління праці та соціального захисту населення Чугуївської районної державної адміністрації Харківської області, про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

25 січня 2018 року до суду від представника позивача за довіреністю ОСОБА_2 надійшла заява в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) про визнання протиправними рішень та бездіяльності, вчинених (прийнятих) суб'єктом владних повноважень -відповідачем на виконання рішення суду у цій справі.

Чугуївський міський суд Харківської області ухвалою від 01 лютого 2018 року адміністративну заяву ОСОБА_3 про визнання протиправними рішень та бездіяльності, вчинених (прийнятих) суб'єктом владних повноважень відповідачем на виконання рішення суду в адміністративній справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Чугуївського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області, третя особа Управління праці та соціального захисту населення Чугуївської райдержадміністрації, про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, - повернув заявнику у зв'язку з її непідсудністю Чугуївському міському суду Харківської області.

Харківський апеляційний адміністративний суд постановою від 23 травня 2018 року ухвалу суду першої інстанції залишив без змін.

Суди першої та апеляційної інстанцій з посиланням на положення статті 20 КАС дійшли висновку, що вимоги позивача стосуються визнання протиправним розпорядження та бездіяльності суб'єкта владних повноважень та зобов'язання вчинити певні дії, які не відносяться до визначеного указаною нормою переліку справ, які підсудні місцевим загальним судам як адміністративним судам. З огляду на це суди дійшли висновку, що даний спір повинен розглядатися Харківським окружним адміністративним судом.

Позивачка не погодилася з цими рішеннями і через представника подала касаційну скаргу про їх скасування та передачу справи на розгляд Чугуївського міського суду Харківської області.

Верховний Суд ухвалою від 10 серпня 2018 року відкрив касаційне провадження та здійснив ряд процесуальних дій, пов'язаних з підготовкою справи до касаційного розгляду.

У касаційній скарзі йдеться про те, що суди першої та апеляційної інстанції дійшли помилкового висновку про те, що розгляд заяв, які подаються в порядку статті 383 КАС щодо невиконання судового рішення, прийнятого до 15 грудня 2017 року, повинен здійснюватися окружним адміністративним судом. Покликається на те, що означена заява подавалася в рамках судової справи, за результатами розгляду якої було прийнято судове рішення, стосовно якого і подана ця заява, тому й мала б розглядатися тим судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Указує і на те, що за статтею 383 КАС та за положеннями КАС загалом не передбачено повернення такої заяви через її непідсудність суду першої інстанції, до якого вона подана.

Зазначив і про порушення судом першої інстанції статті 29 КАС, який в новій редакції не передбачає повернення позову в разі якщо він належить до предметної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

На касаційну скаргу ОСОБА_2 як представника ОСОБА_3 надійшов відзив відповідача, у якому він просить відмовити у її задоволенні та залишити судові рішення, постановлені у цій справі за результатом розгляду заяви про визнання протиправними рішень та бездіяльності, вчинених (прийнятих) суб'єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду у цій справі, без змін.

Колегія суддів переглянула рішення судів попередніх інстанцій у межах касаційної скарги, з'ясувала повноту фактичних обставин, встановлених судами, правильність застосування норм матеріального і процесуального права та дійшла висновку про таке.

Суди першої та апеляційної інстанції зазначили, що представник позивача звернувся із заявою в порядку статті 383 КАС, а рішення у цій справі прийняті судами першої та апеляційної інстанції до 15 грудня 2017 року - дати набрання чинності Законом України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким КАС викладено в новій редакції. Оскільки на час подання указаної заяви діяла нова редакція статті 20 КАС, за якою чітко розмежовано предметну юрисдикцію адміністративних судів, її має розглядати Харківський окружний адміністративний суд.

За положеннями статті 383 КАС особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб'єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

У такій заяві зазначаються:

1) найменування адміністративного суду, до якого подається заява;

2) ім'я (найменування) позивача, поштова адреса, а також номер засобу зв'язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі;

3) ім'я (найменування) відповідача, посада і місце служби посадової чи службової особи, поштова адреса, а також номер засобу зв'язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі;

4) ім'я (найменування) третіх осіб, які брали участь у розгляді справи, поштова адреса, номер засобу зв'язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі;

5) номер адміністративної справи;

6) відомості про набрання рішенням законної сили та про наявність відкритого касаційного провадження;

7) інформація про день пред'явлення виконавчого листа до виконання;

8) інформація про хід виконавчого провадження;

9) документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати за подання відповідної заяви;

10) перелік документів та інших матеріалів, що додаються.

На підтвердження обставин, якими обґрунтовуються вимоги, позивач зазначає докази, про які йому відомо і які можуть бути використані судом.

До заяви додаються докази її надсилання іншим учасникам справи.

Заяву, зазначену у частині першій цієї статті, може бути подано протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред'явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідним рішенням суду.

У разі відповідності заяви вимогам, зазначеним у цій статті, вона підлягає розгляду та вирішенню в порядку письмового провадження або в судовому засіданні на розсуд суду протягом десяти днів з дня її отримання. Неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розгляду такої заяви.

У разі невідповідності заяви вказаним вище вимогам вона ухвалою суду, прийнятою в порядку письмового провадження, повертається заявнику. Така ухвала суду може бути оскаржена.

За відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

Аналіз наведених положень статті 383 КАС дає підстави для висновку, що заява, подання якої спрямоване на контроль за виконанням судових рішень, виключає одночасний розгляд спору про оскарження дій суб'єкта владних повноважень з інших підстав, що не пов'язані з належним виконання судового рішення.

Колегія суддів касаційної інстанції зазначає, що представник позивача обґрунтовував заяву протиправними діями відповідача з невиконання рішень Чугуївського міського суду Харківської області від 20 лютого та 06 жовтня 2017 року та направляв вимоги на досягнення результатів, передбачених статтею 383 КАС.

Суди першої та апеляційної інстанцій, покликаючись на положення статті 20 КАС в новій редакції, дійшли висновку, що заяву позивача має розглядати Харківський окружний адміністративний суд, позаяк за указаною нормою категорія спорів цієї справи відноситься до підсудності окружних адміністративних судів.

Так, статтею 20 КАС у новій редакції після 15 грудня 2017 року чітко розмежовано предметну юрисдикцію адміністративних судів. Водночас у цій статті не має однозначного виразного положення про те, що заява про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб'єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду, підсудна місцевим загальним судам як адміністративним судам, а якщо ні, то підсудна (підвідомча) окружним адміністративним судам, яким відповідно до частини другої цієї статті підсудні всі адміністративні справи, крім визначених частиною першою цієї статті.

Для розмежування предметної юрисдикції адміністративних спорів справ у цій нормі права використовується критерій змісту (характеру) правовідносин, у яких виник публічно-правовий спір. Правила цієї норми застосовуються насамперед тоді, коли виникає спір і суб'єкти адміністративного права реалізують право на звернення до адміністративного суду з метою ефективного захисту своїх прав, свобод та інтересів. Якщо норми КАС встановлюють окремі правила, які визначають підсудність розгляду певних заяви, перевагу мають положення, які визначають таку підсудність.

З цього можна виснувати, що правила статті 20 КАС належить застосувати у всіх випадках, коли положення цього Кодексу не визначають підсудність для передбаченої у ньому категорії заяв, клопотань чи звернень. Приміром, підпунктами 18.1, 18.2, 18.4 пункту 18 Перехідних положень КАС передбачено, що оформлення і видача виконавчих документів здійснюється в паперовій формі судом, який ухвалив відповідне рішення, за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу; оформлення і видача судових рішень, якими вносяться зміни до виконавчих документів (у тому числі про виправлення помилки у виконавчому документі; визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; стягнення на користь боржника безпідставно одержаного стягувачем за виконавчим документом; поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання; відстрочку чи розстрочку виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання; зупинення виконання судового рішення; заміну сторони виконавчого провадження), здійснюються в паперовій формі судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Подібне положення міститься й частині першій у статті 382 КАС, якою передбачено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі (а це може бути й місцевий загальний суд як адміністративний суд, що ухвалив рішення відповідно до положень КАС у редакції до 15 грудня 2017 року за положеннями про предметну підсудність відмінну від тієї, що встановлена цим Кодексом у редакції після 15 грудня 2017 року), може зобов'язати суб'єкта владних повноважень до вчинення певних дій.

Стаття 383 КАС не містить припису про те, до якого за підсудністю суду належить подавати заяви, подібні до тих, яку подала скаржниця. Пункт 1 частини другої цієї статті лише зобов'язує зазначити у заяві найменування адміністративного суду, до якого подається заява. За пунктом 3 частини першої статті 4 КАС адміністративним судом є суд, до компетенції якого цим Кодексом віднесено розгляд і вирішення адміністративних справ.

Частина дев'ята статті 267 КАС у редакції до 15 грудня 2017 року встановлювала право особи-позивач, на користь якої ухвалено постанову суду, подати до суду першої інстанції заяву з підстав і в порядку, подібно до передбачених у статті 383 КАС у редакції після 15 грудня 2017 року. У поєднанні з частиною першою цієї статті, у якій передбачено, що питання з контролю за виконанням рішення вирішуються судом, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, та пунктами 4, 5 частини першої статті 18 КАС, які визначали, що місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні, зокрема, усі адміністративні справи щодо спорів фізичних осіб з суб'єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг, зокрема й справа за позовом позивачки; адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень судів у справах, передбачених пунктами 1 - 4 частини першої цієї статті, правила цієї статті дозволяли визначити, що заяви про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб'єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такої постанови суду або порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду, були підсудні місцевим загальним судам як адміністративним судам або, інакше кажучи, суду першої інстанції, який ухвалив судове рішення і має вирішити питання про встановлення контролю за якого виконанням.

Підсумовуючи наведені міркування, якщо зважити на зміст заяви, з якою скаржник звернувся до місцевого загального суду як адміністративного суду; характер заявлених вимог, які стосувалися стадії виконання судового рішення, постановленого судом, до якого й була подана така заява; існування суду, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі за позовом скаржниці; відсутність процесуальних правових підстав для розгляду цієї заяви іншим адміністративним судом, дають підстави визнати, що після набранням чинності новою редакцією КАС не змінився порядок звернення особою-позивачем, на користь якої ухвалено рішення суду, із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб'єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Отже, Перехідні положення КАС передбачають вирішення процесуальних питань, пов'язаних з виконанням судових рішень в адміністративних справах, саме судами, які здійснювали розгляд справи як суд першої інстанції.

З огляду на наведене, оскільки представник позивачки, на користь якої ухвалено рішення суду, звернувся із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб'єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду в рамках належного виконання судових рішень у справі, яка розглядалась Чугуївським міським судом Харківської області, то цей суд безпідставно повернув указану заяву.

До того ж положення статті 383 КАС не передбачають таку підставу для повернення указаної заяви як непідсудність цьому суду.

З огляду на зазначене, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли помилкового висновку, що заява ОСОБА_2 як представника ОСОБА_3, на користь якої ухвалено рішення суду, із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб'єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду не підсудна Чугуївському міському суду Харківської області.

Керуючись статтями 341, 342, 345, пунктом 2 частини першої статті 349, статтями 351, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, -

постановив:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 як представника ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Чугуївського міського суду Харківської області від 01 лютого 2018 року та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 23 травня 2018 року скасувати.

Передати справу для продовження розгляду до Чугуївського міського суду Харківської області.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді М.І. Гриців

Я.О. Берназюк

Н.В. Коваленко