Справа № 826/8923/17
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2018-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

20 вересня 2018 року № 826/8923/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Келеберди В.І. розглянув у письмовому провадженні справу за позовом ТОВ «Петр» до Державної податкової інспекції у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві про зобов'язання вчинити дії, скасування вимоги та рішення,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ТОВ «Петр» звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві про зобов'язання списати безнадійну заборгованість з податку на додану вартість за березень, квітень 2015 року всього на суму 923 402 грн., скасування вимоги від 27.06.2017 №40904-17 та рішення про опис майна у податкову заставу від 27.06.2017 №40904-17.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що податковий борг з податку на додану вартість за березень, квітень 2015 року всього на суму 923 402 грн. не сплачено позивачем з вини банку, отже у позивача відсутня заборгованість у вказаній сумі. Вказане на думку позивача свідчить також про протиправність оскаржуваних податкової вимоги та рішення про опис майна у податкову заставу.

Відповідач заперечував проти задоволення позову з підстав викладених у письмових запереченнях з яких вбачається, що позивачем не сплачено безнадійну заборгованість з податку на додану вартість за березень, квітень 2015 року всього на суму 923 402 грн. з вини банку, проте вказане не позбавляє позивача обов'язку сплатити вказане грошове зобов'язання. Станом на час прийняття оскаржуваних податкової вимоги та рішення про опис майна у податкову заставу позивач мав заборгованість з податку на додану вартість.

В судовому засіданні за згодою сторін ухвалено про вирішення справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва

ВСТАНОВИВ:

03 серпня 2007 року між позивачем (Клієнт) та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» (Банк) укладено Договір №091-07/АН на розрахунково-касове обслуговування.

TOB "ПЕРТ" подано до ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві податкову декларацію з податку на додану вартість № від 20.04.2015 з терміном сплати 30.04.2015 згідно з якою сума, що підлягала до сплати в бюджет складала 679 686,00 грн.

Судом встановлено та сторонами не заперечується, що TOB "ПЕРТ" 28.04.2015 платіжним дорученням № 259, сформованим в системі «Клієнт-Банк», зобов'язано AT Банк «Фінанси та Кредит» перерахувати 679 686,00 грн. на рахунок № 4323, відкритий TOB "ПЕРТ" -в Казначействі України, код 899998, на сплату податкових зобов'язань по ПДВ за березень 2015 pоку.

Також, ТOB "ПЕРТ" подано до ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві податкову декларацію з податку на додану вартість № від 18.05.2015 з терміном сплати 30.05.2015, згідно з якою сума, що підлягала до сплати в бюджет складала 243 716,00 грн.

Судом встановлено та сторонами не заперечується, що TOB "ПЕРТ" 26.05.2015р. платіжним дорученням № 311, сформованим в системі «Клієнт-Банк», зобов'язано AT Банк «Фінанси та Кредит» перерахувати 243 716,00 грн. на рахунок № 4323, відкритий TOB "ПЕРТ" в Казначействі України, код 899998, на сплату податкових зобов'язань по ПДВ за квітень 2015 року.

Проте, банк вказане платіжне доручення не виконав та кошти не перерахував.

У зв'язку з наявністю податкового боргу в інтегрованих картках AIC «Податковий блок» платника податків TOB «ПЕРТ», податковим органом сформовано та надіслано податкову вимогу № 4610-23 від 14.09.2015 та рішення про опис майна у податкову заставу № 4610-23 від 14.09.2015.

З матеріалів справи вбачається, що постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 14.02.2017 по справі № 826/106/16 задоволено позов TOB «ПЕРТ» та визнано протиправними та скасовано податкову вимогу № 4610-23 від 14.09.2015, рішення про опис майна у податкову заставу № 4610-23 від 14.09.2015. Згадувана постанова набрала законної сили.

Судом встановлено, що нa виконання вищезазначеного судового рішення податковим органом відкликано податкову вимогу № 4610-23 від 14.09.2015 та скасовано рішення про опис майна у податкову заставу № 4610-23 від 14.09.2015.

У зв'язку з наявністю у TOB "ПЕРТ" податкового боргу, податковим органом сформовано в автоматичному режимі податкову вимогу від 27.06.2017 № 40904-17 та прийнято рішення про опис майна у податкову заставу від 27.06.2017 №40904-17.

Згідно з п. 46.1 ст. 46 Кодексу податкова декларація, розрахунок - це документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків (п. 49.1. ст.49 Кодексу).

Платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом (п. 57.1. ст. 57 Кодексу).

Як зазначено вище, податковий борг позивача з податку на додану вартість за березень, квітень 2015 року всього на суму 923 402 грн. виник на підставі поданих позивачем податкових декларацій, отже є узгодженим.

Відповідно до пп. 14.1.175. п. 14.1. ст. 14 Кодексу, податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

У разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення (п. 59.1. ст. 59 Кодексу).

Отже, підставою для прийняття податкової вимоги є наявність у платника податків податкового боргу.

Відповідно до пп. 89.1..2 п. 89.1 ст. 89 Кодексу право податкової застави виникає у разі: несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов'язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу.

З матеріалів справи вбачається та позивачем не спростовано, що станом на час прийняття оскаржуваних вимоги та рішення про опис майна у податкову заставу заборгованість з податку на додану вартість за березень, квітень 2015 року всього на суму 923 402 грн. не погашена, а відтак оскаржувані податкова вимога та рішення про опис майна у податку заставу прийнято відповідно до згадуваних норм Кодексу.

Щодо посилання позивача, що заборгованість не сплачена з вини банку, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 1.24. ст.1 Закону України "Про платіжні системи та переказ грошей в Україні" переказ коштів (далі - переказ) - рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі. Ініціатор та отримувач можуть бути однією і тією ж особою.

Згідно з пп. 1 п. 22.1., п. 22.2., п. 22.3., п. 22.4. ст. 22 зазначеного закону, ініціювання переказу здійснюється зокрема, платіжним дорученням.

Клієнт банку має право самостійно обирати види розрахункового документа (крім платіжної вимоги), які визначені цим Законом, для ініціювання переказу.

Розрахункові документи, за винятком платіжної вимоги-доручення, мають подаватися ініціатором до банку, що його обслуговує.

Під час використання розрахункового документа ініціювання переказу є завершеним: для платника - з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника; для банку платника - з дати списання коштів з рахунка платника та зарахування на рахунок отримувача в разі їх обслуговування в одному банку або з дати списання коштів з рахунка платника та з кореспондентського рахунка банку платника в разі обслуговування отримувача в іншому банку.

Таким чином, з отриманням позивачем документів (платіжних доручень № 259 від 28.04.2015р. на суму 679 686,00 грн. та №311 від 26.05.2015р. на суму 243 716,00 грн.) з відміткою банка про одержання на виконання, ініціювання переказу вважається остаточно завершеним і за його подальший переказ відповідальність несе банк.

Відповідно до п. 129.6. ст. 129 Кодексу, за порушення строку зарахування податків до бюджетів або державних цільових фондів, установлених Законом України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", з вини банку такий банк сплачує пеню за кожний день прострочення, включаючи день сплати, та штрафні санкції у розмірах, встановлених цим Кодексом, а також несе іншу відповідальність, встановлену цим Кодексом, за порушення порядку своєчасного та повного внесення податків, зборів, платежів до бюджету або державного цільового фонду. При цьому платник податків звільняється від відповідальності за несвоєчасне або перерахування не в повному обсязі таких податків, зборів та інших платежів до бюджетів та державних цільових фондів, включаючи нараховану пеню або штрафні санкції.

З системного аналізу викладеного вбачається, що платник податків у вказаному випадку звільняється від відповідальності за несвоєчасне перерахування або неперерахування грошового зобов'язання, проте Податковий Кодекс України не звільняє платника податків від обов'язку сплати основної суми податкового зобов'язання або податкового боргу.

У випадку ненадходження грошових коштів на бюджетні рахунки органу державного казначейства і не зарахування їх у боргову частину державного або місцевих бюджетів податкові зобов'язання або податковий борг, в такому випадку, не можуть рахуватися погашеними.

Згідно з ч. 1 ст. 9, ч. 1 ст. 72, ч. 2 ст. 73, ст. 76, ч.ч. 1, 2, 5 ст. 77 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Із системного аналізу вище викладених норм та з'ясованих судом обставин вбачається, що позов не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 72-73, 76-77, 139, 143, 243-246, 255 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

Відмовити в задоволенні позовних вимог.

Підстав для вирішення питання про розподіл судових витрат відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 КАС України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 255 КАС України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя В.І. Келеберда