Справа № 825/2181/18
Суддя: Федотов І.В.
Дата ухвалення: 2018-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 825/2181/18 Суддя (судді) першої інстанції: Баргаміна Н.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2018 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Федотова І.В.,

суддів: Літвіної Н.М. та Сорочка Є.О.,

за участю секретаря Седик Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Ріпкинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 20 червня 2018 року у справі за адміністративним позовом Ріпкинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України до Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернігівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача, ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИЛА:

Ріпкинське об'єднане управління Пенсійного фонду України звернулось до суду з позовом до Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернігівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача, ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови відповідача про накладення штрафу від 03.05.2018 за виконавчим листом № 2-а-4/10, виданим 06.07.2011 Апеляційним судом Чернігівської області.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 20 червня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Ріпкинське об'єднане управління Пенсійного фонду України, не погодившись з рішенням суду, подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, скаржник вказує на протиправність постанови державного виконавця про накладення штрафу, оскільки покладені судом зобов'язання були виконані в порядку встановленому судовим рішенням та в межах повноважень, покладених на управління.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач наполягає на тому, що судом прийнято законне та обґрунтоване рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, які з'явились в судове засідання, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.315, п.п.1, 4 ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та свідчать матеріали справи, на виконанні у відповідача перебуває виконавче провадження № 55715636 з виконання виконавчого листа № 2-а-4/10, виданого 06.07.2011 Апеляційним судом Чернігівської області, про зобов'язання Управління Пенсійного фонду України в Городнянському районі Чернігівської області провести перерахунок ОСОБА_2 з 19.10.2009 державної та додаткової пенсії в розмірі відповідно до статті 50, частини четвертої статті 54, частини третьої статті 67 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що підтверджується постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернігівській області Бабенка Віталія Миколайовича про відкриття виконавчого провадження від 06.02.2018 № 55715636.

Постановою головного державного виконавця Бабенка Віталія Миколайовича про заміну сторони виконавчого провадження від 01.03.2018 ВП № 55715636 у вказаному виконавчому провадженні замінено боржника з Управління Пенсійного фонду України в Городнянському районі Чернігівської області на його правонаступника Ріпкинське об'єднане управління Пенсійного фонду України.

В ході здійснення вказаного виконавчого провадження Ріпкинське об'єднане управління Пенсійного фонду України листом від 05.03.2018 повідомило відповідача про те, що на виконання постанови Апеляційного суду Чернігівської області від 12.05.2011, якою змінено постанову Городнянського районного суду Чернігівської області від 19.02.2010 № 22а-6122/11, 17.07.2011 проведено перерахунок пенсії за період з 19.10.2009 по 31.08.2011 та нараховано кошти в сумі 113349,60 грн., з урахуванням виплачених сум, які були виплачені 04.08.2011, а з 01.09.2011 по 31.10.2011 пенсія виплачувалась з урахуванням рішення суду.

Зважаючи на невиконання рішення суду без поважних причин, старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Бурою Марією Василівною 03.05.2018 було прийнято постанову ВП № 55715636 про накладення штрафу на позивача в розмірі 5100,00 грн.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов висновку, що постанова старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області від 03.05.2018 ВП № 55715636 про накладення штрафу є законною та не підлягає скасуванню, оскільки Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» до статей 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» будь-які зміни не вносились, а тому застосування норм вказаних статей у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України є необґрунтованим.

Колегія суддів, проаналізувавши фактичні обставини справи, застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, виходить з наступного.

У відповідності до Закону України «Про виконавче провадження» визначено перелік виконавчих документів, які підлягають примусовому виконанню.

В силу п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження», у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, і якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів та попередження пре кримінальну відповідальність.

Статтею 75 Закону України «Про виконавче провадження» визначено розмір накладеного штрафу за невиконання рішення.

Отже, що у разі невиконання боржником без поважних причин вимог державного виконавця про необхідність виконання рішення суду у встановлений строк на нього накладається штраф, у тому числі при повторному невиконанні вимог державного виконавця. Таким чином, визначальними обставинами для накладення штрафу на боржника є саме невиконання судового рішення та відсутність

Законом України від 14 червня 2011 року № 3491-VI «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» (далі - Закон № 3491VI) Прикінцеві положення Закону України від 28 грудня 2010 року № 2857VI «Про Державний бюджет України на 2011 рік» (далі - Закон № 2857-VI) доповнено пунктом 4, яким, зокрема, встановлено, що у 2011 році норми і положення статей 39, 50, 51, 52, 54 Закону № 796-ХІІ застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету ПФУ на 2011 рік (пункт 7 Закону № 3491-VI).

На виконання пункту 7 Закону № 3491-VI 6 липня 2011 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 745 «Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету» (далі - постанова № 745), яка набрала чинності з 23 липня 2011 року, пунктами 1 і 3 якої визначено інші розміри основної та додаткової пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що оскільки 23 липня 2011 року набрала чинності постанова № 745 «Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету», якою встановлено розмір додаткової пенсії особам, які постраждали від наслідків Чорнобильської катастрофи, положення статей 50, 54 Закону №796ХІІ підлягають застосуванню лише до 23 липня 2011 року, а після вказаної дати застосуванню підлягають положення Закону № 2857-VI та постанови № 745.

Таким чином, з 23 липня 2011 року чинним законодавством встановлено інші, ніж передбачені статтями 50, 54 Закону № 796-ХІІ, розміри державної та додаткової пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Аналогічна правова позиція щодо застосування норм пенсійного законодавства після 23 липня 2011 року висловлена Верховним Судом України у постанові від 02 червня 2015 року у справі № 21-317а15.

Позивач при здійснення нарахування та виплати пенсії, відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» керується тими нормативно-правовими актами, які приймаються відповідними державними органами для регулювання діяльності та виконання зобов'язань органами Пенсійного фонду.

Зазначені нормативно-правові акти, що в даному випадку регулюють порядок проведення виплати пенсії позивачу, відповідно до ст.ст.50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» не визнавалися неконституційними, будь-яких рішень щодо їх протиправності чи наявності обставин, що вказують на неможливість застосування даних актів не надано.

Колегія суддів зазначає, що протиправна дія/бездіяльність позивача не може пов'язуватись з виконанням останнім норм чинного законодавства, прийнятих постанов чи винесених розпоряджень відповідних органів державної влади.

При цьому, відсутність у судовому рішенні кінцевої дати виплати пенсії з урахуванням перерахунку не породжує у відповідача обов'язок довічно здійснювати виплату позивачу пенсії у розмірах, встановлених вказаним судовим рішенням.

Такий обов'язок відповідача припиняється у разі зміни правового регулювання виплати зазначених соціальних виплат, оскільки судове рішення ґрунтувалось на попередніх нормах, які втратили чинність. Дія такого судового рішення не може бути поширена на правовідносини після зміни правового регулювання, оскільки це б призвело до порушення положень частини 2 статті 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30.05.2018 по справі №522/5744/17 (№К/9901/22870/18).

Рішеннями Конституційного Суду України від 26.12.2011 року № 20-рп/2011 та від 25.01.2012 № 3-рп/2012 підтверджена конституційність повноважень Кабінету Міністрів України щодо реалізації політики у сфері соціального захисту, в тому числі, регулювання порядку та розмірів соціальних виплат і допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, виходячи з фінансових можливостей держави.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Також колегія суддів зазначає, що відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини в рішенні «Великода проти України» від 03.06.2014 зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Поряд з цим, колегія судів не може залишити поза увагою, що питання виконання позивачем рішення у справі № 2-а-4/10 вже було предметом дослідження у справах № 732/2020/14 і № 2-а-23/2505/2012 та встановлено виконання Управлінням вимог постанови Городянського районного суду Чернігівської області від 19.02.2011 року.

За таких обставин, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що постанова Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернігівській області про накладення штрафу від 03.05.2018 за виконавчим листом № 2-а-4/10, виданим 06.07.2011 Апеляційним судом Чернігівської області є протиправною та підлягає скасуванню.

Отже, судом першої інстанції при ухваленні рішення неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також порушено норми матеріального та процесуального права, що стали підставою для неправильного вирішення справи.

У зв'язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду скасувати та ухвалити постанову про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Ріпкинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України задовольнити.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 20 червня 2018 року скасувати та ухвалити постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернігівській області про накладення штрафу від 03.05.2018 за виконавчим листом № 2-а-4/10, виданим 06.07.2011 Апеляційним судом Чернігівської області.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді:

Повний текст постанови виготовлено 19.09.2018 року