Справа № 725/4677/16-а
Суддя: Стародуб О.П.
Дата ухвалення: 2018-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

19 вересня 2018 року

м. Київ

справа №725/4677/16-а

адміністративне провадження №К/9901/20440/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючий - Стародуб О.П.,

судді - Анцупова Т.О., Кравчук В.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на постанову Першотравневого районного суду м. Чернівці від 09.11.2016р. та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 26.01.2017р. у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання дій неправомірними та зобов?язання вчинити певні дії,

встановив:

У жовтні 2016р. ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила:

-визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області щодо відмови у нарахуванні та поновленні виплати пенсії;

-зобов?язати нарахувати та поновити виплату пенсії з 01.08.2011р.

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що проживаючи на даний час в Сполучених Штатах Америки, має право на поновлення виплати пенсії по інвалідності внаслідок загального захворювання відповідно до статті 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та рішення Конституційного Суду України №25-рп/2009. Факт її проживання за кордоном за умови наявності громадянства України не може бути підставою для відмови у виплаті належних їй пенсійних виплат.

Постановою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 09.11.2016р., залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 26.01.2017р., позов задоволено.

Визнано неправомірними дії Головного управління пенсійного фонду України у Чернівецькій області щодо відмови у нарахуванні та поновленні пенсії по інвалідності внаслідок загального захворювання ОСОБА_1

Зобов?язано Головне управління пенсійного фонду України в Чернівецькій області нарахувати та поновити виплату пенсії по інвалідності внаслідок загального захворювання ОСОБА_1, починаючи з 01.08.2011 року.

З ухваленими судовими рішеннями не погодився відповідач, звернувся з касаційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права просив їх скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування касаційної скарги посилався на те, що місцем проживання позивача є Сполучені Штати Америки, проте на даний час відсутні двосторонні угоди між Україною та США щодо соціального забезпечення громадян, а чинним законодавством не визначено механізм виплати пенсій громадянам, які проживають у країнах, з якими не укладено міждержавних договорів в галузі пенсійного забезпечення.

Крім того посилався на те, що позивачем порушено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування», зокрема подано заяву довільної форми, крім того до заяви не додано документи, які посвідчують особу на території України, місце її проживання (реєстрації) та вік.

Крім того посилався на пропуск позивачем строку звернення до суду та безпідставність задоволення вимог позовних вимог поза межами строку звернення до адміністративного суду, а саме з 01.08.2011р.

Позивач своїм правом подати відзив на касаційну скаргу не скористалась.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів касаційної скарги на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права суд приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних мотивів та передбачених законом підстав.

В ході розгляду справи судами попередніх інстанцій встановлено, що до виїзду на постійне місце проживання за кордон, позивач перебувала на обліку у відповідача та отримувала пенсію по інвалідності.

15.11.2011 року позивач переїхала на постійне місце проживання в Сполучені Штати Америки, у зв'язку з чим відповідач припинив їй виплату призначеної пенсії.

23.08.2016р. позивач звернулась до відповідача з заявою про поновлення виплати пенсії.

Листом від 06.09.2016р. №393/Г-11 відповідач повідомив позивача про відсутність підстав для поновлення виплати пенсії, з посиланням на відсутність відповідної міждержавної угоди між Україною та США, а також документів, які підтверджують місце її постійного проживання в Україні.

Не погоджуючись з відмовою відповідача у поновленні виплати пенсії позивач звернулась до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку про неправомірність відмови відповідача в поновленні виплати позивачу пенсії по інвалідності. Посилався на те, що з дня набрання чинності Рішенням №25-рп/2009 щодо неконституційності положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону №1058-ІV виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплата якої була зупинена на підставі положень зазначеного Закону.

При цьому суди вказали на безпідставність посилань представника відповідача на застосування до спірних правовідносин положень ст. ст. 99,100 КАС України, та дійшли висновку, що шестимісячний строк звернення з адміністративним позовом до суду позивачем не пропущено, оскільки про порушення своїх прав вона дізналась лише у серпні 2016 року, оскільки з 15.12.2011 року постійно проживає в США.

Колегія суддів частково погоджується з висновками судів попередніх інстанцій з наступних мотивів та передбачених законом підстав.

Припинення виплат пенсій було передбачено пунктом 2 частини першої статті 49 та статтею 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», в редакції, діючій до 07 жовтня 2009 року.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», виплата пенсії припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Статтею 51 вказаного Закону передбачалось, що у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Міжнародних договорів між Україною та Сполученими Штатами Америки стосовно призначення та виплати пенсії не укладалося.

Рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009р. по справі №1-32/2009 визнано такими, що не відповідають Конституції України, положення пункту 2 частини 1 статті 49, другого речення статті 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 0.07.2003р. №1058-IV.

Відповідно до статті 152 частини 2 Конституції України, закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

З огляду на зазначене, положення пункту 2 частини 1 статті 49 та другого речення статті 51 Закону втратили чинність з 07.10.2009 року, тобто від дати прийняття рішення Конституційним Судом України № 25-рп/2009.

Крім того, у даній справі виплата пенсії позивачу припинена з 01.08.2011р., тобто в період, коли законодавством не передбачалося такої підстави припинення виплати пенсії, як виїзд особи, якій вже була призначена пенсія, за кордон.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що з дати прийняття рішення Конституційним Судом України №25-рп/2009, яким визнано неконституційними положення Закону, на підставі яких ОСОБА_1 було припинено виплату пенсії, у неї виникло право на відновлення виплати пенсії по інвалідності.

Однак, колегія суддів не може погодитись з висновками судів попередніх інстанцій щодо дотримання позивачем строків звернення до суду з огляду на наступне.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, дійшов висновку, що позивачем строк звернення до суду не пропущено, оскільки про порушення своїх прав вона дізналась лише у серпні 2016 року, а у жовтні вже звернулась до суду з даним позовом.

Проте, суди попередніх інстанцій не врахували, що наявність обов'язку у відповідача відновити виплату пенсії ОСОБА_1 не позбавляє особу необхідності вживати заходів щодо захисту свого права якщо воно порушується.

Як було зазначено, виплату позивачу пенсії припинено відповідачем вже після прийняття та опублікування Рішення №25-рп/2009, а саме з 01.08.2011р., а тому саме з цієї дати позивач повинна була дізнатись про порушення свого права.

Згідно з частиною другою статті 99 КАС України (в редакції до 15.12.2017р.) для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Статтею 100 цього Кодексу встановлено, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Відповідно до частини другої цієї статті позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Отже, даний спір повинен розглядатися у межах звернення до адміністративного суду, тобто в межах шестимісячного строку.

Вказана позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 08.12.2015р. (справи №21-5653а15) та від 08.06.2016р. (справа №505/2135/14-а), а також в постановах Верховного Суду від 12.06.2018р. (справа №577/50/17-а), від 27.02.2018р. (справа №523/5348/17).

Підстав для поновлення строку звернення до суду, які б можна було вважати поважними, позивачем не наведено.

З огляду на вищевказане, з урахуванням часу звернення ОСОБА_1 з позовом до суду (05.10.2016р.), позовні вимоги в частині поновлення виплати їй пенсії підлягають задоволенню з 05.04.2016р., а позовні вимоги за період з 01.08.2011р. по 04.04.2016р. включно, підлягають залишенню без розгляду.

Відповідно до частини першої статті 354 КАС України суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку повністю або частково і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 8 частини першої статті 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

В свою чергу, частиною третьою статті 123 КАС України встановлено що, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду. Аналогічні наслідки пропуску строку також були передбачені статтею 100 КАС України (в редакції до 15.12.2017р., що була чинною на момент подання позовної заяви).

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення судів попередніх інстанцій в частині зобов'язання Головного управліня Пенсійного фонду України в Чернівецькій області поновити виплату пенсії по інвалідності ОСОБА_1, за період з 01.08.2011 року по 04.04.2016р. включно підлягають скасуванню, а позовні вимоги в цій частині залишенню без розгляду.

Керуючись статтями 345, 354, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

постановив:

Касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області задовольнити частково.

Постанову Першотравневого районного суду м. Чернівці від 09.11.2016р. та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 26.01.2017р. в частині задоволення позовних вимог про зобов'язання Головного управління пенсійного фонду України в Чернівецькій області нарахувати та поновити виплату пенсії по інвалідності внаслідок загального захворювання ОСОБА_1, за період з 01.08.2011р. по 04.04.2016р. включно - скасувати, і позовні вимоги в цій частині залишити без розгляду.

В іншій частині постанову Першотравневого районного суду м. Чернівці від 09.11.2016р. та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 26.01.2017р. залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

О.П. Стародуб

Т.О. Анцупова

В.М. Кравчук