Справа № 820/2208/18
Суддя: Григоров А.М.
Дата ухвалення: 2018-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2018 р. м. ХарківСправа № 820/2208/18
Харківський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії:

головуючого судді: Григорова А.М.

суддів: Подобайло З.Г. , Тацій Л.В.

за участю секретаря судового засідання Ткаченко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду, м. Харків, від 18.05.2018, суддя Панов М.М., , дата складення повного тексту невідома по справі № 820/2208/18

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Головного управління ДФС у Харківській області

про скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець "Литовченко Оксана Валеріївна" звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд визнати протиправними дії Головного управління ДФС України в Харківській області щодо внесення даних в офіційні документи ліцензії ФОП «ОСОБА_1.» (РНКОПП НОМЕР_1) на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями НОМЕР_2 від 02.11.2017 та ліцензії на право роздрібної торгівлі тютюновими виробами НОМЕР_3 від 02.11.2017 про початок терміну їх дії із 09.11.2017, а не з моменту закінчення строку дії попередніх ліцензій 05.11.2017; визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДФС України в Харківській області за №0 від 15.03.2018 про застосування до ФОП «ОСОБА_1.» фінансових санкцій на загальну суму 78000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржувані дії та рішення відповідача є протиправними та такими, що суперечать нормам законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 18.05.2018р. в задоволенні адміністративного позову Фізичної особи-підприємця "ОСОБА_1" до Головного управління ДФС у Харківській області про скасування рішення відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій зазначає, що рішення суду першої інстанції є безпідставним, необґрунтованим та таким що підлягає скасуванню повністю із прийняттям нового рішення про задоволення позову. Вказує, що суд першої інстанції не врахував висновки щодо застосування норм права, викладених в постановах Верховного Суду в аналогічних справах, зокрема в постанові від 12 квітня 2018 року по справі №2а-2234/10/0770; в постанові від 25 квітня 2018 року по справі №803/350/17; в постанові від 27 березня 2018 року по справі №821/573/16, а також викладених в ухвалах ВАСУ від 19 квітня 2017 року у справі № 2а-2935/12/1070; від 27 червня 2017 року у справі №815/1239/16; від 25 липня 2016 р. у справі № 816/2915/15. Вказує, що суд першої інстанції взагалі не дослідив докази, надані позивачем, не оцінив їх належним чином і не взяв до уваги під час прийняття рішення, зокрема й щодо порушення відповідачем процедури і порядку оформлення ліцензій, дати видачі опису прийнятих документів і дати прийнятого рішення про видачу ліцензій. Не досліджував суд і на яких законних підставах відповідач в зареєстрованих ліцензії НОМЕР_2 від 02.11.2017 року, ліцензії НОМЕР_3 від 02.11.2017 року вказав строк їх дії із 09.11.2017 року по 08.11.2018 року, а не з моменту закінчення строку дії попередніх ліцензій. Зазначає, що відповідач прийнявши рішення і зареєструвавши ліцензії 02.11.2017 року, згідно закону не мав права вказувати початок строку їх дії пізніше дати закінчення у позивача строку дії попередніх ліцензій. Однак суд першої інстанції це не дослідив і не врахував. Посилається на те, що позивачем були виконані всі необхідні дії для належного і своєчасного оформлення ліцензій, жодних порушень законодавства ним не було допущено. Щодо зазначення в ліцензіях інформації про те, що вони дійсні із 09.11.201 7 року по 08.11.2018 року, то з урахуванням вимог діючого законодавства, це зроблено відповідачем протиправно, оскільки дати запису їх реєстрації вказані 02.11.2017 року, своєчасна оплата за їх видачу підтверджується платіжним доручення №353 від 27.10.2017 року, а строк дії попередніх ліцензій закінчувався 05.11.2017 року (включно). Тому дії суб'єкта владних повноважень щодо зазначення в паперових документах виданих ФОП «ОСОБА_1.» ліцензій про строк їх дії з 09.11.2017 року по 08.11.2018 року є протиправними. Також зазначає, що відповідачем і судом першої іцнстанції невірно обраховано закінчення строку дії раніше наданих ліцензій. Також посилається на те, що ФОП «ОСОБА_1.», яка здійснювала реалізацію та збереження алкогольних напоїв і тютюнових виробів в одному торгівельному приміщенні (будівлі) за адресою: АДРЕСА_1 в якому не має відокремленого від об'єкта роздрібної торгівлі місця зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, то у неї не було законодавчого обов'язку для внесення до Єдиного реєстру відомостей про місце зберігання, з огляду на його відсутність. Вказує, що роздрібна торгівля алкогольними напоями та тютюновими виробами без наявності ліцензій розглядається як одне правопорушення. Тому правові підстави для нарахування штрафних санкцій за кожне окремо, нібито допущене порушення, у відповідача в будь-якому разі були відсутні. З урахуванням викладеного, відповідач під час прийняття оскаржуваного рішення і видачі ліцензій, діяв не на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); недобросовісно і нерозсудливо, без дотримання принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації. Однак суд першої інстанції обставини справи належним чином не дослідив, не перевірив і не встановив, не дав належну оцінку фактам і представленим доказам позивача, не застосував норми Конституції України й верховенство права, висновки в аналогічних справах із судової практики ВАСУ, Верховного Суду та ЄСПЛ, неправильно застосував норми матеріального права, що призвело до постановлення неправосудного рішення. На підставі викладеного просить постанову Харківського окружного адміністративного суду від 18.05.2018 року скасувати повністю. Ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити мій позов в повному обсязі. Вийти за межі заявлених позовних вимог та захистити порушені відповідачем права, свободи та інтереси позивача у інший законний спосіб у випадку, якщо Харківський апеляційний адміністративний суд прийде до висновку, що це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів позивача.

Позивач в судовому засіданні підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечував, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є не обґрунтованими, не доведеними, а тому не підлягають задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що Працівниками Головного управління ДФС у Харківській області було проведено фактичну перевірку магазину за адресою: АДРЕСА_1 суб'єкта господарської діяльності ФОП «ОСОБА_1.».

За результатами перевірки відповідачем було складено Акт фактичної перевірки №004649 від 28.02.2018, зареєстрований 01.03.2018 за №123/20/34/РРО/НОМЕР_1 із зазначенням про виявлені порушення Постанови КМУ №957 від 30.10.2008 та ст. 15 Закону України №481/95-ВР від 19.12.1995.

Зокрема, в акті перевірки зазначено такі порушення: роздрібна торгівля алкогольними напоями на загальну суму 1203,95 грн. без наявності відповідної ліцензії за період із 05.11.2017 по 08.11.2017; роздрібна торгівля тютюновими виробами на загальну суму 1065,95 грн. без наявності відповідної ліцензії за період з 05.1 1.2017 по 08.11.2017; зберігання алкогольних напоїв у місцях зберігання, не внесених до Єдиного реєстру за період з 05.11.2017 по 08.11.2017 на загальну суму 1203,95 грн.; зберігання тютюнових виробів у місцях зберігання, не внесених до Єдиного реєстру за період з 05.11.2017 по 08.11.2017 на загальну суму 1065,95 грн.; роздрібна торгівля 07.11.2017 коньяком за ціною, нижчою за встановлені мінімальні оптово-відпускні або роздрібні ціни на такі напої, а саме роздрібна торгівля коньяком «Коктебель» 3 зірки (об'ємом 0,5 л) за ціною 110,15 грн.

Не погодившись із актом перевірки позивач в установлений законом строк надав письмові заперечення та додаткові документи, які обґрунтовували його правову позицію.

Листом №2560/0011/20-40-14-10-19 від 15.03.2018, який позивач отримав 22.03.2018, Головне управління ДФС у Харківській області залишило заперечення без задоволення.

Відповідачем було прийнято та надіслано позивачу рішення №0 від 15.03.2018 про застосування до ФОП «ОСОБА_1.» фінансових санкцій на загальну суму 78000,00 грн.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що функції контролюючих органів передбачені ст. 191 Податкового кодексу України є здійснення контролю за дотриманням суб'єктами господарювання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, свідоцтв, виробництва та обігу підакцизних товарів, проведення перевірок дотримання норм законодавства з питань наявності ліцензій, оформлення трудових відносин з працівниками.

Притягнення суб'єкта господарювання до відповідальності шляхом накладення відповідним рішенням штрафу - є одним із способів здійснення контролюючим органом заходів, спрямованих на запобігання порушень законодавства у сфері виробництва та обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

Підпунктом 20.1.19 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України контролюючі органи уповноважено застосовувати до платників податків передбачені законом фінансові (штрафні) санкції (штрафи) за порушення податкового чи іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на них.

Основним нормативним документом, який визначає засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптово-роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, забезпечення їх високої якості та захисту здоров'я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв і тютюнових виробів на території України є Закон України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» від 19.12.1995 № 481/95-ВР.

Механізм застосування фінансових санкцій, передбачених ст. 17 Закону №481/95-ВР, регламентований спеціальним Порядком, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 02.06.2003 №790.

Так, відповідно до п. 5 Порядку № 790 підставами для прийняття рішення про застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" є акт перевірки додержання суб'єктом підприємницької діяльності встановлених законодавством вимог, обов'язкових для виконання під час здійснення оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та /або тютюновими виробами, складений органом, що видав ліцензію, у якому зазначається зміст порушення і конкретні порушені норми законодавства; результати проведення органом, який видав ліцензію, іншими органами виконавчої влади в межах їх компетенції перевірок суб'єкта підприємницької діяльності, пов'язаної з виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів; матеріали правоохоронних, податкових та інших органів виконавчої влади щодо недотримання суб'єктами підприємницької діяльності вимог законодавчих та інших нормативно-правових актів про виробництво та обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

Пунктом 6 Порядку № 790 також передбачено, що рішення про застосування фінансових санкцій, передбачених ст. 17 Закону №481/95-ВР, приймаються, зокрема, керівником, а у разі його відсутності - заступником керівника органу державної податкової служби відповідно до їх компетенції, визначеної законодавством. За приписами п. 8 Порядку № 790, рішення про застосування фінансових санкцій до суб'єкта підприємницької діяльності за порушення норм Закону складається за формою згідно з додатком до цього Порядку.

За приписами положень п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, за наявності визначених підстав.

Підпунктом 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України визначено дві окремі підстави для проведення фактичних перевірок в сфері виробництва і обігу підакцизних товарів, а саме: у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків; здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону №481/95-ВР, контроль за дотриманням норм цього Закону здійснюють органи, які видають ліцензії, а також інші органи в межах компетенції, визначеної законами України.

Таким чином, перевірка ФОП "ОСОБА_1." була проведена в рамках здійснення функцій визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, покладених на органи ДФС України ст. 19-1 Податкового кодексу України та ст. 16 Закону №481, що відповідає вимогам пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України.

В ході проведення перевірки відповідачем було встановлено факт реалізації алкогольних напоїв за період з 05.11.2017 по 08.11.2017 включно без наявності відповідної ліцензії, що є порушенням ст. 15 Закону №481/95-ВР, а саме роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами може здійснюватися суб'єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій.

Ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями і тютюновими виробами видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади в містах, районах, районах у містах Києві та Севастополі за місцем торгівлі суб'єкта господарювання терміном на один рік і підлягають обов'язковій реєстрації в органі доходів і зборів, а у сільській місцевості - і в органах місцевого самоврядування за місцем торгівлі суб'єкта господарювання.

Колегія суддів зазначає, що позивач отримав ліцензію на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями НОМЕР_4 на період з 05.11.2016 до 05.11.2017 та наступну НОМЕР_2 термін дії з 09.11.2017 до 08.11.2018.

Згідно висновків відповідача та суду першої інстанції у період з 05.11.2017 по 08.11.2017 ліцензія на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями в магазині за адресою: АДРЕСА_1 була відсутня.

Згідно електронних копій розрахункових документів, що надходять на сервери ДФС України, відповідачем був встановлений факт реалізації алкогольних напоїв у період з 05.11.2017 по 08.11.2017 без відповідної ліцензії.

Також, в ході перевірки було встановлено факт реалізації позивачем тютюнових виробів за період з 05.11.2017 по 08.11.2017 включно без наявності відповідної ліцензії, що є порушенням ст. 15 Закону №481/95-ВР.

ФОП "ОСОБА_1." отримала ліцензію на право роздрібної торгівлі тютюновими виробами НОМЕР_5 на період з 05.11.2016 до 05.11.2017 та НОМЕР_3 наступну з 09.11.2017 до 08.11.2018. Таким чином у період з 05.11.2017 по 08.11.2017 ліцензія на право роздрібної торгівлі тютюновими виробами в магазині за адресою: АДРЕСА_1 була відсутня.

Згідно електронних звітів, що надходять на сервери ДФС України, відповідачем був встановлений факт реалізації тютюнових виробів у період з 05.11.2017 по 08.11.2017 без відповідної ліцензії.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне, що тимчасовий порядок видачі ліцензій на право імпорту, експорту спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 13.05.1996 № 493 (далі - Порядок № 493).

Згідно з пунктами 23, 25 Порядку № 493 роздрібна торгівля алкогольними напоями та тютюновими виробами може провадитися суб'єктами підприємницької діяльності незалежно від форм власності, в тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій.

Форма ліцензії затверджується Мінекономрозвитку. Бланки ліцензій виготовляються друкарським способом, повинні мати номер і бути захищені від підробки та несанкціонованого тиражування. У ліцензії зазначається:

- на лицьовому боці: найменування органу, що її видав; вид товарів (алкогольні напої чи тютюнові вироби), на право реалізації яких видано ліцензію; для юридичних осіб - найменування та місцезнаходження, номер телефону, факс (за їх наявності); для фізичних осіб - прізвище, ім'я та по батькові, паспортні дані (серія, номер, ким і коли виданий, місце проживання), номер телефону (за його наявності); ідентифікаційний код суб'єкта підприємницької діяльності; місце торгівлі; адреси відокремлених від роздрібної мережі місць зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів; реєстраційний номер ліцензії, дата реєстрації; термін дії; дата видачі ліцензії; посада, прізвище, ім'я, по батькові уповноваженої особи, яка підписала ліцензію;

- на зворотному боці: відмітки про поточне (щоквартальне) внесення плати за ліцензію; відмітка про реєстрацію ліцензії в державній податковій інспекції, а в сільській місцевості - і в органах місцевого самоврядування за місцем торгівлі суб'єкта підприємницької діяльності.

Як встановлень судом першої інстанції , позивач отримав ліцензію на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями НОМЕР_4 на період з 05.11.2016 до 05.11.2017 та ліцензію на право роздрібної торгівлі тютюновими виробами НОМЕР_5 на період з 05.11.2016 до 05.11.2017.

Отже терміни дії даних ліцензій були особисто встановлені повноважним органом шляхом визначення конкретного календарного дня її початку та закінчення. При цьому дата закінчення поєднана з прийменником «до», у зв'язку з чим така прийменникова конструкція в українській мові прямо вказує на зазначення кінцевої календарної дати чинності або виконання чого-небудь.

Крім того, згідно із частиною першою статті 3 Європейської конвенції про обчислення строків від 16.05.1972 строки, обчислені у днях, тижнях, місяцях і роках починаються опівночі dies a quo і спливають опівночі dies ad quem.

За змістом статті 2 цієї Конвенції термін «dies a quo» означає день, з якого починається відлік строку, а термін «dies ad quem» означає день, у який цей строк спливає.

Відповідно до частини другої статті 4 Конвенції якщо строк обчислено у місяцях або роках, день dies ad quem є днем останнього місяця чи останнього року, дата якого відповідає dies a quo, або у разі відсутності відповідної дати - останнім днем останнього місяця.

З урахуванням наведеного самостійного зазначення контролюючим органом в ліцензії кінцевої календарної дати її дії «до 05.11.2017» граматичного аналізу вжиття в ліцензіях їх кінцевої дати дії «до 05.11.2017» та положень Конвенції, висновок відповідача та суду першої інстанції щодо порушень вимог Закону №481/95-ВР під час здійснення роздрібного продажу підакцизного товару (алкоголю та тютюну) в останній день чинності ліцензій - 05.11.2017 - є помилковим .

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у рішенні від 26.04.2018 р. у справі № 815/4720/16.

Проте колегія суддів зазначає, що згідно матеріалів справи ФОП "ОСОБА_1." отримано дві нові ліцензії: на право здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями, а також на право здійснення роздрібної торгівлі тютюновими виробам. Строк дії нових ліцензій починався з 09.11.2017 до 08.11.2018.

Таким чином, враховуючи вищенаведене колегія суддів приходить до висновку, що у період з 06.11.2017 по 08.11.2017 ліцензія на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями, а також на право здійснення роздрібної торгівлі тютюновими виробам в магазині за адресою: АДРЕСА_1 була відсутня.

Відповідальність за вказані порушення встановлена ст. 17 Закону №481/95-ВР, у вигляді застосування фінансових санкцій у розмірі 200% вартості товарів, але не менше 17000 грн.

За встановлених обставин здійснення роздрібної торгівлі тютюновими виробами та алкогольними напоями у період відсутності відповідних ліцензій, суд апеляційної інстанції вважає правомірним застосування до позивача фінансових санкцій рішеннями №0 від 15.03.2018 про застосування до ФОП «ОСОБА_1.» фінансових санкцій в сумі 34000грн. за кожне з порушень (мінімальний розмір санкцій передбачений ст. 17 Закону №481/95-ВР).

Колегія суддів зазначає, що Головним управління ДФС у Харківській області помилково встановлено факт порушення позивачем здійснення роздрібної торгівлі тютюновими виробами та алкогольними напоями 05.11.2017р. без ліцензії на здійснення такої торгівлі.

Але з урахуванням того, що позивач здійснював роздрібну торгівлю тютюновими виробами та алкогольними напоями в період з 06.11.2017р. по 08.11.2017р. (включно) без ліцензії на здійснення такої торгівлі, з урахуванням того, що відповідачем застосовано до позивача мінімальний розмір фінансових санкцій передбачених ст. 17 Закону №481/95-ВР наведене не впливає на суму застосованого штрафу і відповідно необґрунтоване зазначення в акті порушень за 05.11.2017 р. не є підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Щодо посилань позивача в апеляційній скарзі на те, що відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» відповідальність передбачена, зокрема, за роздрібну торгівлю алкогольними напоями та тютюновими виробами без наявності ліцензій, а не окремо: за роздрібну торгівлю алкогольними напоями без наявності ліцензій, за роздрібну торгівлю тютюновими виробами без наявності ліцензій. Тобто у даній нормі закону роздрібна торгівля алкогольними напоями та тютюновими виробами без наявності ліцензій розглядається як одне порушення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 15 Закону 481/95-BP роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами може здійснюватися суб'єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій.

Зі змісту статті 15 Закону 481/95-BP вбачається, що законодавець встановлює обов'язок отримувати ліцензію на кожний окремий вид діяльності - окремо на право роздрібної торгівлі тютюновими виробами, та окремо на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями.

Абзацом другим частини другої статті 17 Закону 481/95-BP встановлена відповідальність, серед іншого, і за здійснення роздрібної алкогольними напоями та тютюновими виробами без наявності ліцензій.

Порядком застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів", затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 2 червня 2003 р. № 790, визначена форма рішення про застосування фінансових санкцій, в якому необхідно зазначати посилання на частину статті 17 Закону № 481/95-ВР.

В оспорюваному рішенні про застосування фінансових санкцій №0 від 15.03.2018 вказано на порушення вимог частини 14 статті 15 Закону № 481/95-ВР, оскільки саме ця частина статті 15 встановлює обов'язок суб'єкта господарювання отримати ліцензію на кожний з видів діяльності.

До того ж, зміст кожної із ліцензій вказує, що вони надають право лише на роздрібну торгівлю алкогольними напоями, або лише на роздрібну торгівлю тютюновими виробами. Крім того, за правилами ліцензування це є два різні види діяльності.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у рішенні від 28.02.2018 р. у справі № 820/2767/17.

З підстав, наведених вище, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги позивача у цій частині.

Щодо посилань позивача в апеляційній скарзі на те, що відповідачем не законно застосовано штрафні санкції у вигляді штрафу у розмірі 10 000 грн. за роздрібну торгівлю коньяком, алкогольними напоями, горілкою, лікеро - горілчаними виробами та вином за цінами нижчими за встановлені мінімальні оптово - відпускні або роздрібні ціни на такі напої, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 1 Закону мінімальні оптово-відпускні ціни на алкогольні напої - це ціни, які визначаються за кодами виробів Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності за 1 літр 100-відсоткового спирту, обраховані виходячи з найнижчої оптової ціни на вітчизняну або контрактної вартості на імпортну продукцію та податків і зборів, які відповідно до чинного законодавства підлягають сплаті з одиниці продукції вітчизняними виробниками й імпортерами, та з урахуванням вартості тари, а мінімальні роздрібні ціни на алкогольні напої - ціни, які визначаються виходячи з мінімальних оптово-відпускних цін на цю продукцію та торговельної надбавки.

Перевіркою також було встановлено, що в магазині за адресою АДРЕСА_1 здійснена реалізація пляшки коньяку «Коктебель» 3 зірки (0,5 л., 40%, об.) за ціною 110,15 грн., чим порушено абз. 14 ч. 2 ст. 17 Закону України від 19 грудня 1995 року №481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», а саме роздрібна торгівля алкогольними напоями за цінами нижчими за встановлені мінімальні роздрібні ціни.

Розмір мінімальних оптово-відпускних та роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв встановлено Постановою Кабінету Міністрів України від 30.10.2008 №957 «Про встановлення розміру мінімальних оптово-відпускних та роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв».

Так, відповідно до вимог зазначеної Постанови, в редакції чинній на дату проведення перевірки, мінімальні роздрібні ціни під час реалізації (продажу) горілки та лікеро-горілчаних виробів визначаються як добуток відповідних затверджених мінімальних цін, міцності за об'ємом (у відсотках) і місткості тари (у літрах), поділений на 100 відсотків.

Таким чином, мінімальна роздрібна ціна на продаж коньяку «Коктебель» (0,5 л., 40%, об.) повинна складати 119 грн. 46 коп. (597,3*40%*0,5/100%). Проте, перевіркою було встановлено факт продажу зазначеного коньяку за ціною 110 грн. 15 коп., чим порушено вимоги Постанови КМУ №957.

Відповідно до абз. 14 ч. 2 ст. 17 Закону №481/95-ВР до суб'єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі оптової або роздрібної торгівлі коньяком, алкогольними напоями, горілкою, лікеро-горілчаними виробами та вином за цінами, нижчими за встановлені мінімальні оптово-відпускні або роздрібні ціни на такі напої - 100 відсотків вартості отриманої партії товару, розрахованої виходячи з мінімальних оптово-відпускних або роздрібних цін, але не менше 10000 гривень.

Щодо доводів позивача, що під час програмування номенклатури товару ОСОБА_1 внесла дані про коньяк «Коктебель» 3 зірки, об'ємом 0,5л, замість правильного 0,25 л., тобто в дійсності мав місце продаж саме цього товару і він не був нижче мінімальної роздрібної ціни, встановленої постановою Кабінету Міністрів України. Вказане підтверджується документом на поставлену партію товару, а саме: копією видаткової накладної №РН-26- 017794 від 22.09.2017 року, колегія суддів зазначає наступне.

Суд апеляційної інстанції критично ставиться до тверджень позивача щодо технічної помилки під час внесення даних про товар, оскільки як встановлено з матеріалів справи ФОП ОСОБА_1 не було надано до суду доказів в подальшому виправлення даної технічної помилки, а саме встановлення вірних даних на коньяк "Коктебель" 3 зірки.

Надана позивачем на підтвердження факту наявності технічної помилки видаткова накладна №РН-26- 017794 від 22.09.2017 року жодним чином не свідчить про наявність помилки при програмуванні та відсутність даного товару, а саме коньяку "Коктебель" 3 зірки об'ємом 0,5 л. на підприємстві .

Щодо позовної вимоги позивача, щодо визнання протиправними дії Головного управління ДФС України в Харківській області щодо внесення даних в офіційні документи ліцензії ФОП «ОСОБА_1.» на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями НОМЕР_2 від 02.11.2017 та ліцензії на право роздрібної торгівлі тютюновими виробами НОМЕР_3 від 02.11.2017 про початок терміну їх дії із 09.11.2017, а не з моменту закінчення строку дії попередніх ліцензій 05.11.2017, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 16 Постанови КМУ від 13.05.1996 №493 «Про Тимчасовий порядок видачі ліцензій на право імпорту, експорту спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами» (далі - Постанова КМУ №493) видача ліцензій здійснюється тільки за умови фактичного надходження встановленої річної плати за ліцензію до відповідного бюджету, яке перевіряється уповноваженою на видачу ліцензій особою на підставі поданої заявником копії платіжного доручення, довідки відповідного фінансового органу про фактичне надходження коштів до бюджету. Зазначені документи вміщуються до особової справи суб'єкта підприємницької діяльності, що зберігається в органі, який видав ліцензію.

Згідно п. 34 Постанови КМУ №493 видача ліцензій здійснюється тільки за умови фактичного надходження 1/4 частини встановленої річної плати за ліцензію до відповідного бюджету, яке перевіряється уповноваженою на видачу ліцензій особою на підставі поданої заявником копії платіжного доручення (з відміткою банку про сплату) та довідки відповідного фінансового органу про фактичне надходження коштів до бюджету.

Відповідно до ст. 1 Закону №481/95-ВР - ліцензія (спеціальний дозвіл) - документ державного зразка, який засвідчує право суб'єкта господарювання на провадження одного із зазначених у цьому Законі видів діяльності протягом визначеного строку.

Статтею 15 Закону №481/95-ВР передбачено, що роздрібна торгівля алкогольними напоями або тютюновими виробами може здійснюватися суб'єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій.

В той же час, приписами ч. 28 ст. 15 Закону № 481/95-ВР передбачено, що ліцензія на право здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями або тютюновими виробами або рішення про відмову в її видачі видається заявнику не пізніше 10 календарних днів з дня одержання зазначених у цьому Законі документів.

Таким чином, законодавець передбачив строк, в межах якого уповноважений орган вправі розглянути заяву суб'єкта господарювання про видачу ліцензії на роздрібну торгівлю алкогольними напоями або тютюновими виробами, і такий строк становить 10 календарних днів з дня отримання відповідної заяви.

31.10.2017 позивач звернувся до Головного управління ДФС із заявою на одержання нової ліцензії на право роздрібної торгівлі тютюновими виробами та на одержання нової ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями за вищевказаним місцем здійснення господарської діяльності.

За результатами розгляду заяви ФОП ОСОБА_1 від 31.10.2017 ГУ ДФС у Харківській області були підготовлені та видані суб'єкту господарювання наступні ліцензії: на право роздрібної торгівлі тютюновими виробами (реєстраційний НОМЕР_3) терміном дії з 09.11.2017 до 08.11.2018; на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями (реєстраційний НОМЕР_2) терміном дії з 09.11.2017 до 08.11.2018.

Відповідно до ч.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Колегія суддів зазначає, що будь-яке рішення чи дії суб'єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об'єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дій), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Як вбачається з матеріалів справи і не запечується сторонами дані про реєстрацію ліцензій на право роздрібної торгівлі тютюновими виробами (реєстраційний НОМЕР_3) терміном дії з 09.11.2017 до 08.11.2018 та ліцензія на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями (реєстраційний НОМЕР_2) терміном дії з 09.11.2017 до 08.11.2018р. були внесені в реєстр 02.11.2017р., тобто рішення про надання позивачу ліцензій було прийняте 02.11.2017р.

При цьому відповідач повинен був усвідомлювати той факт, що 05.11.2017 р. попередні ліцензії позивача припиняють свою дію.

Будь яких перешкод для надання позивачу ліцензій з 06.11.2017р. не вбачається. Будь які об'єктивні підстави ненадання позивачу ліцензій з 06.11.2017р. відсутні.

Встановлений законом десятиденний термін розгляду заяви суб'єкта господарювання про видачу ліцензії на роздрібну торгівлю алкогольними напоями або тютюновими виробами, на що посилається представник відповідача, в даному випадку не є строком який регулює дату видачі ліцензії, він лише надає право ДФС України розглядати цю заяву суб'єкта господарювання про видачу ліцензії на протязі десяти днів, але в даному випадку, як зазначено в рішенні про видачу ліцензії, рішення було прийняте раніше, а саме 02.11.2017р.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що приймаючи 02.11.2017р. рішення про видачу позивачу ліцензій на роздрібну торгівлю алкогольними напоями або тютюновими виробами з 09.11.2017 р. ДФС України діяло з порушенням ч. 2 ст. 2 КАС України, а саме не розсудливо, не добросовісно, не з використанням повноважень з метою з якою ці повноваження надані.

У зв'язку з чим ці дії ДФС України не є правомірними. Однак наведене не дає право платнику податків здійснювати торгівлю без наявності ліцензії чи здійснювати торгівлю за цінами нижчими за встановлені мінімальні оптово - відпускні або роздрібні ціни.

Таким чином колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині визнання протиправними дії Головного управління ДФС України в Харківській області щодо внесення даних в офіційні документи ліцензії ФОП «ОСОБА_1.» на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями НОМЕР_2 від 02.11.2017 та ліцензії на право роздрібної торгівлі тютюновими виробами НОМЕР_3 від 02.11.2017 про початок терміну їх дії із 09.11.2017, а не з моменту закінчення строку дії попередніх ліцензій 05.11.2017 підлягають задоволенню.

Також колегія суддів не погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову щодо скасування рішенні про застосування фінансових санкцій №0 від 15.03.2018 в частині застосування до позивача фінансових санкцій за зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів у місцях зберігання, не внесених до Єдиного реєстру у розмірі 34 000 грн., виходячи з наступного .

Згідно частини тридцятої статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів здійснюється в місцях зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, внесених до Єдиного реєстру, незалежно від того, кому належить таке місце зберігання, або того, за заявою якого суб'єкта господарювання таке місце зберігання було внесено до Єдиного реєстру.

За визначеннями, наведеними у статті 1 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), місце зберігання - це місце, яке використовується для зберігання спирту, або приміщення, яке використовується для зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, відомості про місцезнаходження якого внесені до Єдиного державного реєстру місць зберігання; Єдиний державний реєстр місць зберігання (Єдиний реєстр) - це перелік місць зберігання, який ведеться органами державної податкової служби України і містить визначені цим Законом відомості про місцезнаходження місць зберігання та відомості про заявників.

Порядок ведення Єдиного державного реєстру місць зберігання затверджений наказом ДПА України від 28.05.2002 № 251 «Про затвердження Порядку ведення Єдиного державного реєстру місць зберігання та форми довідки про внесення місця зберігання до Єдиного державного реєстру», відповідно до пункту 2.1 якого (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) до Єдиного реєстру вносяться, зокрема, місця зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

Виходячи з аналізу наведених норм, підставою для внесення місця зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів до Єдиного реєстру є саме встановлення факту зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів в приміщенні, яке використовується для зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

Вимоги до місця зберігання алкогольних напоїв визначені у пункті 16 постанови Кабінету Міністрів України від 30.07.1996 № 854 «Про затвердження Правил роздрібної торгівлі алкогольними напоями», в якому (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) зазначено, що алкогольні напої зберігаються у спеціальних приміщеннях, відомості про місцезнаходження яких заносяться до Єдиного державного реєстру місць зберігання. Приміщення для зберігання алкогольних напоїв повинні добре вентилюватися, не мати стороннього запаху, бути непроникними для прямих променів світла, обладнані охоронною сигналізацією. Пункт 17 вказаних Правил містить вимоги про те, що закорковані пляшки з алкогольними напоями зберігають у горизонтальному положенні з метою запобігання висиханню корку, а пляшки з іншою укупоркою - у вертикальному положенні. Пунктом 18 Правил передбачені вимоги щодо температурного режиму при зберігання алкогольних напоїв, зокрема, горілки та горілки особливої - від -5° С до +25° С, лікеро-горілчаних виробів - від +10° С до +20° С і відносній вологості повітря не більш як 85 відсотків, вино - від +8° С до +16° С (напівсолодке, напівсухе - від -2° С до +8° С), коньяку - не менш як +5° С.

Вимоги до місця зберігання тютюнових виробів встановлені в Правилах роздрібної торгівлі тютюновими виробами, затверджених наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України від 24.07.2002 № 218, у пункті 15 яких (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) зазначено, що приміщення для зберігання тютюнових виробів повинні бути сухими, чистими, з відносною вологістю повітря 60 (±10) відсотків. Ящики з тютюновими виробами повинні розміщуватися на піддонах, брусках або інших конструкціях (пристроях) на висоті не менше ніж 10 см від підлоги з проміжками для циркуляції повітря в штабелях висотою, що унеможливлює деформацію нижнього ящика. Відстань від штабеля до джерела тепла та стін повинна бути не менше 1 м.

При цьому, Закон України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) під роздрібною торгівлею розуміє діяльність по продажу товарів безпосередньо громадянам та іншим кінцевим споживачам для їх особистого некомерційного використання незалежно від форми розрахунків, у тому числі на розлив у ресторанах, кафе, барах, інших суб'єктах господарювання громадського харчування; а місцем торгівлі визначає місце реалізації товарів, у тому числі на розлив, в одному торговому приміщенні (будівлі) за місцем його фактичного розташування, для тютюнових виробів - без обмеження площі, для алкогольних напоїв - торговельною площею не менше 20 кв. м, обладнане електронними контрольно-касовими апаратами (незалежно від їх кількості) або де є товарно-касові книги (незалежно від їх кількості), в яких фіксується виручка від продажу алкогольних напоїв та тютюнових виробів незалежно від того, чи оформляється через них продаж інших товарів.

Виходячи з викладеного, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що магазин, який належить ФОП ОСОБА_1 , за своїм цільовим призначенням є місцем реалізації, а не місцем зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, оскільки в ньому безпосередньо здійснюється роздрібна торгівля алкогольними напоями та тютюновими виробами, що не підпадає під ознаки місця зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, тому не потребує внесення до Єдиного реєстру.

Таким чином, доводи ФОП ОСОБА_1, викладені в апеляційній скарзі, є обґрунтованими.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у рішенні від 12.04.2018 р. у справі № 2а-2234/10/0770.

Також колегія суддів зазначає, що як вже зазначалося, з 06.11.2017 по 08.11.2017 ліцензія на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями, а також на право здійснення роздрібної торгівлі тютюновими виробам в магазині за адресою: АДРЕСА_1 була відсутня.

Але відсутність ліцензій сама по собі жодним чином не доводить факту зберігання товару у магазині у зазначений період часу.

Таким чином колегія суддів вважає, що відповідач протиправно застосував до позивача фінансові санкції №0 від 15.03.2018 у розмірі 34 000 грн. за зберігання роздрібних партій алкогольних напоїв та зберігання роздрібних партій тютюнових виробів в місці, що не внесено до Єдиного державного реєстру місць зберігання.

При цьому колегія суддів зазначає, що зазначені вище неправомірні дії відповідача при видачі ліцензій, в даному випадку не впливають на оцінку оскаржуваного рішення в частині застосування до позивача фінансові санкції за зберігання роздрібних партій алкогольних напоїв та зберігання роздрібних партій тютюнових виробів в місці, що не внесено до Єдиного державного реєстру місць зберігання, оскільки колегія суддів встановила відсутність порушень з боку позивача.

Однак колегія суддів зазначає, що в даному випадку саме внаслідок неправомірних дій Головного управління ДФС у Харківській області позивач не отримала зазначені ліцензії з визначенням дати початку дії з 06.11.2017.

Також колегія суддів зазначає, що позивачем до суду подана заява про видачу виконавчого листа про стягнення судових витрат з відповідача. Дана заява не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 373 КАС України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Таким чином, виконавчі листи на рішення суду, видаються виключно судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Таким чином, з даною заявою про видачу виконавчого листа про стягнення судових витрат з відповідача, позивачу необхідно звернутися до Харківського окружного адміністративного суду.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно ч. 1 ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції підлягає частковому скасуванню на підставі ч.1, 4 ст.317 КАС України з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позову.

Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивач при зверненні до суду з адміністративним позовом, згідно оригіналів платіжних доручень № 301 від 26.03.2018р, № 302 від 26.03.2018 р., № 441 від 26.03.2018р. які містяться в матеріалах справи (а.с.4,5,6), сплатив судовий збір в сумі 3 322 грн. та при подачі апеляційної скарги, згідно оригіналу квитанції № 3835082 від 06.06.2018р, яка міститься в матеріалах справи (а.с.103), судовий збір в сумі 3 813, 00 грн.

Враховуючи часткове задоволення позову всього за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача підлягає стягненню судові витрати в сумі 5 505,00 грн.

Керуючись ст. 243, 250, 310, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.05.2018 по справі № 820/2208/18 скасувати в частині відмови в задоволенні позову, щодо :

- визнання протиправними дії Головного управління ДФС України в Харківській області щодо внесення даних в офіційні документи ліцензії ФОП «ОСОБА_1.» на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями НОМЕР_2 від 02.11.2017 та ліцензії на право роздрібної торгівлі тютюновими виробами НОМЕР_3 від 02.11.2017 про початок терміну їх дії із 09.11.2017, а не з моменту закінчення строку дії попередніх ліцензій 06.11.2017р. ;

- скасування рішенні про застосування фінансових санкцій №0 від 15.03.2018 в частині застосування до позивача фінансових санкцій за зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів у місцях зберігання, не внесених до Єдиного реєстру у розмірі 34 000 грн.

В цій частині прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління ДФС України в Харківській області щодо внесення даних в офіційні документи ліцензії ФОП «ОСОБА_1.» на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями НОМЕР_2 від 02.11.2017 та ліцензії на право роздрібної торгівлі тютюновими виробами НОМЕР_3 від 02.11.2017 про початок терміну їх дії із 09.11.2017, а не з моменту закінчення строку дії попередніх ліцензій 06.11.2017р. ;

Скасувати рішенні про застосування фінансових санкцій №0 від 15.03.2018 в частині застосування до ФОП ОСОБА_1 фінансових санкцій за зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів у місцях зберігання, не внесених до Єдиного реєстру у розмірі 34 000 грн.

В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.05.2018р. залишити без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань за зобов'язаннями Головного управління ДФС України в Харківській області на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 5505 грн. 00 коп. витрати по сплаті судового збору.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

.

Головуючий суддя (підпис)А.М. Григоров
Судді(підпис) (підпис) З.Г. Подобайло Л.В. Тацій
Повний текст постанови складено 14.09.2018.