Справа № 820/1504/18
Суддя: Старостін В.В.
Дата ухвалення: 2018-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Котеньов О.Г.

10 вересня 2018 р. м. ХарківСправа № 820/1504/18
Харківський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії:

головуючого судді: Старостіна В.В.

суддів: Рєзнікової С.С. , Бегунца А.О.

за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.05.2018 по справі № 820/1504/18, повний текст складено 21.05.18, за адресою: вул. Мар'їнська, 18-Б-3, м. Харків, 61004

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "РОКМАН"

до Головного управління ДФС у Харківській області

про скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «РОКМАН», звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до відповідача, Головного управління ДФС у Харківській області, в якому просив скасувати рішення № 988 від 16.11.2017 року про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість та зобов'язати відповідача направити рішення із копіями відповідних документів до Державної фіскальної служби України для внесення відповідних змін до Реєстру платників податку на додану вартість та запису про реєстрацію позивача платника податку на додану вартість з 01.10.2015 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з незалежних від себе обставин ТОВ «РОКМАН» не мало фактичної можливості та законних підстав для подання податкової звітності з ПДВ в період з жовтня 2016 року по вересень 2017 року, а тому рішення ГУ ДФС у Харківській області про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість ТОВ «РОКМАН» є, на думку позивача, незаконним, оскільки не відповідає вимогам п.п. «г» п. 184.1 ст. 184 Податкового кодексу України, на підставі якого його прийнято.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 15.05.2018 року адміністративний позов задоволено.

Не погодившись з вказаним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні представник відповідача просив апеляційну скаргу задовольнити в повному обсязі.

Представник позивача в судовому засіданні у задоволенні апеляційної скарги просив відмовити, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.05.2018 року залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що 10.09.2015 року ТОВ «РОКМАН» взято на облік у ДПІ в Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві, а з 01.10.2015 року зареєстровано як платник податку на додану вартість з присвоєнням індивідуального податкового номеру 47.

11.02.2015 року в системі електронного адміністрування податку на додану вартість на ім'я ТОВ «РОКМАН» відкрито рахунок № 3914.

Рішенням № 531/26-54-12-01-18 від 09.11.2016 року рішенням ДПІ в Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві реєстрація ТОВ «РОКМАН» як платника податку на додану вартість анульована.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 20.04.2017 року по справі № 820/1322/17, що набрала законної сили 15.06.2017 року, скасовано рішення № 531/26-54-12-01-18 від 09.11.2016 року ДПІ в Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві про анулювання реєстрації податку на додану вартість ТОВ «РОКМАН» та зобов'язано Київську об'єднану державну податкову інспекцію ГУ ДФС у Харківській області внести до Реєстру платників податку на додану вартість зміни щодо скасування анулювання реєстрації ТОВ «РОКМАН», що відбулось за рішенням № 53 1/26-54-12-01-18 від 09.11.2016 Державної податкової інспекції в Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві та внести запис про реєстрацію ТОВ «РОКМАН» як платника податку на додану вартість зі збереженням податкових показників в розмірі 813 170,93 грн на рахунку ТОВ «РОКМАН» в системі електронного адміністрування податку на додану вартість; Київську об'єднану Державну податкову інспекцію ГУ ДФС у Харківській області надати необхідну інформацію щодо поновлення дії реєстрації платника податку на додану вартість ТОВ «РОКМАН» Державній казначейській службі України для відкриття нового рахунку в системі електронного адміністрування податку на додану вартість та повідомити належним чином ТОВ «РОКМАН» у строк, передбачений законодавством; Київську об'єднану державну податкову інспекцію ГУ ДФС у Харківській області відновити показники в обліковій картці на рахунку платника податку в системі електронного адміністрування податку на додану вартість ТОВ «РОКМАН» щодо суми податку на додану вартість у розмірі 813 170,93 грн відповідно до зареєстрованих в Єдиному державному реєстрі вхідних податкових накладних; Київську об'єднану Державну податкову інспекцію ГУ ДФС у Харківській області надати Державній казначейській службі України, відповідно до ст. 43 ПК України, висновки та документи, необхідні для повернення коштів на новостворений рахунок платника податків Товариства з обмеженою відповідальністю ТОВ «РОКМАН» в системі електронного адміністрування податку на додану вартість, помилково та/або надміру зарахованих до бюджету, проведенням звірки надходжень до бюджету в розмірі 813 170,93 грн.

Сторонами не заперечувалось, що зазначене рішення виконано в жовтні 2017 року, про що ТОВ «РОКМАН» повідомлене листом ДФС України № 23640/10/20-40-08-01-11 від 09.11.2017 року, в якому вказано, що до Реєстру платників ПДВ внесено запис про реєстрацію ТОВ «РОКМАН» платником ПДВ з датою реєстрації платником податку з 01.10.2015 року а індивідуальним податковим № 47, а також з 01.11.2017 року відкрито рахунок у системі електронного адміністрування ПДВ № 3914.

Рішенням ГУ ДФС у Харківській області № 988 від 16.11.2017 року реєстрацію платника ПДВ ТОВ «РОКМАН» анульовано у зв'язку з неподанням ним податкових декларацій з податку на додану вартість протягом періоду з жовтня 2016 року по вересень 2017 року.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог враховуючи наступне.

Згідно до п.п. «г» п. 184.1 ст. 184 Податкового кодексу України, реєстрація діє до дати анулювання реєстрації платника податку, яка проводиться шляхом виключення з реєстру платників податку і відбувається у разі якщо особа, зареєстрована як платник податку, протягом 12 послідовних податкових місяців не подає контролюючому органу декларації з податку на додану вартість та/або подає таку декларацію (податковий розрахунок), яка (який) свідчить про відсутність постачання/придбання товарів/послуг, здійснених з метою формування податкового зобов'язання чи податкового кредиту.

Тобто, обов'язковою умовою необхідною для застосування до платника податку такого заходу як анулювання реєстрації платника податку на підставі п.п. «г» п. 184.1 ст. 184 Податкового кодексу України є наявність факту неподання контролюючому органу протягом 12 послідовних податкових місяців декларації з податку на додану вартість.

Стосовно посилань контролюючого органу на правомірність застосування до позивача приписів п.п. «г» п. 184.1 ст. 184 Податкового кодексу України, оскільки декларації не подавались платником з жовтня 2016 року по вересень 2017 року, колегія суддів зазначає наступне.

Сторонами не заперечувалось та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що 09.11.2016 року контролюючим органом анульовано реєстрації платника ПДВ ТОВ «РОКМАН».

Представник відповідача зазначив, що реєстрації поновлено 11.10.2017 року, проте у листі від 09.11.2017 року відповідач зазначає, що рахунок у системі електронного адміністрування ПДВ позивачу відкрито 01.11.2017 року.

Відповідно до п. 202.1 ст. 202 Податкового кодексу України, для платників ПДВ звітним податковим) періодом є один календарний місяць.

На підставі п. 203.1 Податкового кодексу України, податкова декларація з ПДВ подається базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Тобто, позивач був позбавлений права подавати декларації з ПДВ з жовтня 2016 по жовтень 2017 року, оскільки рішення про анулювання реєстрації платника ПДВ прийняті контролюючим органом 09.11.2016 року та 16.11.2017 року, тобто, до закінчення двадцятиденного строку для подання податкової звітності з ПДВ, протягом листопада 2016 року - вересня 2017 року у позивача не існувало об'єктивної можливості подавати звітність у зв'язку з анулюванням реєстрації платника ПДВ на підставі рішення від 09.11.2016 року.

Керуючись принципом верховенства права, гарантованим ст. 8 Конституції України та ст.6 КАС України, суд на підставі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовує практику Європейського суду з прав людини як джерело права, а саме ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

У п.п. 42-44 Рішення від 07.07.2011 у справі «Серков проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що національне законодавство має відповідати вимозі «якості» закону, щоб воно було доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним у застосуванні.

Якщо норма закону або іншого нормативного акта, виданого на основі закону, дозволяють неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов'язків платників податків і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Порушення ст. 1 Протоколу мало місце, оскільки органи державної влади віддали перевагу найменш сприятливому тлумаченню національного законодавства, що призвело до накладення на заявника додаткових зобов'язань зі сплати податку.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зокрема, принцип добросовісності вимагає від суб'єкта владних повноважень діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів, з відданістю визначеним законом меті та завданням діяльності, передбачувано, без корисливих прагнень досягти персональної вигоди, привілеїв або переваг через прийняття рішення та вчинення дії. Добросовісне прийняття рішень, вчинення дій чи допущення бездіяльності не заперечує можливості відхилення при цьому від закону, однак виключає умисел на таке порушення.

Метою дотримання принципу пропорційності є досягнення розумного балансу між публічними інтересами, на забезпечення яких спрямовані рішення або дії суб'єкта владних повноважень, та інтересами конкретної особи. Принцип пропорційності, зокрема, передбачає, що: 1) здійснення повноважень, як правило, не має спричиняти будь-яких негативних наслідків, що не відповідали б цілям, яких заплановано досягти; 2) якщо рішення або дія можуть обмежити права, свободи чи інтереси осіб, то такі обмеження мають бути виправдані необхідністю досягнення важливіших цілей; 3) несприятливі наслідки для прав, свобод та інтересів особи внаслідок рішення чи дії суб'єкта владних повноважень мають бути значно меншими від тієї шкоди, яка могла б настати за відсутності такого рішення чи дії; 4) для досягнення суспільно-корисних цілей необхідно обирати найменш "шкідливі" засоби.

Отже, принцип пропорційності має на меті досягнення балансу між публічним інтересом та індивідуальним інтересом особи, а також між цілями та засобами їх досягнення.

У межах спірних правовідносин встановлено, що при винесенні оскаржуваного рішення відповідачем порушено принципи добросовісності та пропорційності, не враховано гарантований Конвенцією пріоритет найбільш сприятливого для платника тлумачення закону, а тому порушено права позивача.

Так, за приписами ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 вказаної статті в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Колегія суддів зазначає, що згідно до п. 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» (Заява № 4909/04, 10.02.2010 року) Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 01.07.2003 року).

З урахуванням вищевикладеного колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення № 988 від 16.11.2017 року ГУ ДФС у Харківській області про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість ТОВ «РОКМАН» винесено з порушенням вимог ст. 2 КАС України та підлягає скасуванню.

Як встановлено судовим розглядом, позивач звертався до контролюючого органу зі скаргою на підставі п. 5.10 Положення про реєстрацію платників податків податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України № 1130 від 14.11.2014 року, від 27.11.2017 з вимогою скасувати рішення ГУ ДФС у Харківській області про анулювання реєстрації платника ПДВ ТОВ «РОКМАН» від 16.11.2017 року та з листом від 28.12.2017 року щодо якнайшвидшого розгляду зазначеної скарги.

Доказів розгляду відповідачем скарги ТОВ «РОКМАН» не надано.

Колегія суддів враховує судову практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 13.01.2011 року (остаточне) по справі «ЧУЙКІНА ПРОТИ УКРАЇНИ» (CASE OF CHUYKINA v. UKRAINE) (Заява № 28924/04) констатував, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов'язків.

Отже, стаття 6 Конвенції втілює «право на суд», в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21.02.1975 року у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), п.п. 28-36, Series A № 18).

Крім того слід зазначити, що порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог п. 1 ст. 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні.

Для п. 1 ст. 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах «Мултіплекс проти Хорватії» (Multiplex v. Croatia), заява № 58112/00, п. 45, від 10.07.2003 року, та «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, п. 25, ECHR 2002-II).

В даному випадку задоволення позовних вимог щодо зобов'язання відповідача направити рішення із копіями відповідних документів до Державної фіскальної служби України для внесення відповідних змін до Реєстру платників податку на додану вартість та запису про реєстрацію ТОВ «РОКМАН» платника податку на додану вартість з 01.10.2015 року є дотриманням судом гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений.

Колегія суддів звертає увагу на те, що у п. 145 рішення від 15.11.1996 року у справі «Чахал проти Об'єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист. Крім того, суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Так, стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов'язань за ст. 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Засіб захисту, повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 05.04.2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, «ефективний засіб правового захисту» у розумінні ст. 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що належним способом відновлення порушеного права позивача, а також із метою усунення порушень, допущених відповідачем у спірних правовідносинах, є зобов'язання відповідача У п. 145 рішення від 15.11.1996 року у справі «Чахал проти Об'єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист. Крім того, суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов'язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Засіб захисту, повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 05.04.2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, «ефективний засіб правового захисту» у розумінні ст. 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

З урахуванням викладеного вище, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що належним способом відновлення порушеного права позивача, а також із метою усунення порушень, допущених відповідачем у спірних правовідносинах, є зобов'язання відповідача направити рішення із копіями відповідних документів до Державної фіскальної служби України для внесення відповідних змін до Реєстру платників податку на додану вартість та запису про реєстрацію ТОВ «РОКМАН» платника податку на додану вартість з 01.10.2015 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На підставі зазначеного вище, колегія суддів вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «РОКМАН» до Головного управління ДФС у Харківській області, про скасування рішення № 988 від 16.11.2017 року про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість та зобов'язання направити рішення із копіями відповідних документів до Державної фіскальної служби України для внесення відповідних змін до Реєстру платників податку на додану вартість та запису про реєстрацію позивача платника податку на додану вартість з 01.10.2015 року, - законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів, переглянувши рішення суду першої інстанції, дійшла висновку, що при прийнятті рішення суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. 243, 250, 310, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Харківській області залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.05.2018 по справі № 820/1504/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)В.В. Старостін
Судді(підпис) (підпис) С.С. Резнікова А.О. Бегунц
Повний текст постанови складено 17.09.2018.