Справа № 753/23386/17
Суддя: Файдюк В.В.
Дата ухвалення: 2018-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Файдюка В.В.

суддів: Літвіної Н.М.

Чаку Є.В.

При секретарі Марчук О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві на постанову Дарницького районного суду м. Києва від 22 лютого 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання неправомірними дій та рішення, зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з адміністративним позовом до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання неправомірними дій та рішення, зобов'язання вчинити дії.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 22 лютого 2018 року вказаний адміністративний позов - задоволено.

Визнано дії Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови у призначенні пенсії ОСОБА_3 протиправними.

Зобов'язано Лівобережне об'єднане Управління пенсійного фонду України в м. Києві призначити та виплачувати ОСОБА_3 пенсію за вислугу років починаючи з 31 січня 2018 року відповідно до статті 50-1 ЗУ «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року за №1789-ХІІ (в редакції від 26 липня 2001 року), виходячи з розрахунку 90% від суми місячного заробітку, обчисленого за останні 24 календарних місяці роботи, згідно довідки від 31 січня 2018 року №18-5 зп без обмеження розміру пенсії та в подальшому щомісячно.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Оскільки сторони до суду не з'явилися, справу розглянуто у відкритому судовому засіданні в м. Києві, без фіксації судового процесу, в порядку ч. 4 статті 229 КАС України.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, ОСОБА_3 в період з 01 липня 1988 року по 07 вересня 1989 року проходив військову службу в ЗС СРСР. В період з 28 жовтня 1994 року по 13 лютого 2002 року проходив безперервну службу в органах внутрішніх справ України.

27 лютого 2002 року наказом прокурора м. Києва ОСОБА_3 було призначено на посаду старшого слідчого прокуратури Дарницького району м. Києва. З 11 березня 2013 року позивача призначено на посаду старшого прокурора прокуратури Дарницького району м. Києва. 16 квітня 2014 року наказом Генерального прокурора України №715-ц ОСОБА_3 призначено на посаду старшого слідчого в особливо важливих справах Генеральної прокуратури України, де останній працює до цього часу.

Таким чином, відповідно до підтверджених відомостей стаж роботи позивача на момент його звернення з заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» становив 23 роки, в тому числі на посадах прокурорів - 15 років 10 місяців.

В січні 2018 року позивач звернувся до Лівобережного об'єднання управління Пенсійного фонду України в м. Києві з заявою про призначення йому пенсії за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру». До заяви ним додані необхідні документи, які підтверджують стаж роботи, що дає право на пенсію за вислугою років.

12 січня 2018 року Лівобережним об'єднанням УПФУ в м. Києві листом за вх. №79/08 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за вислугою років згідно Закону України «Про прокуратуру», у зв'язку з тим, що право на пенсію за вислугу років згідно ст.. 86 вказаного Закону ним реалізовано згідно постанови Дарницького районного суду м. Києва з 23 жовтня 2015 року. Інше чинним законодавством не передбачено.

Вважаючи таку відмову протиправною, а свої права порушеними, позивач звернулася з даним позовом в суд.

Задовольняючи адміністративний позов, суд виходив з того, що виходячи з висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій військовослужбовців та прирівняних до них осіб, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства, а правовідносини по їхньому пенсійному забезпеченню виникають не в момент звернення за призначенням пенсії, а в момент виникнення права на її призначення.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, відповідач зазначив, що відповідно до постанови Дарницького районного суду м. Києва від 11 травня 2016 року у справі 753/5591/16-а управлінням здійснено призначення позивачу пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» з 23 жовтня 2015 року; ОСОБА_3 не має права на перерахунок його пенсії у зв'язку із підвищенням заробітної плати працюючим прокурорам, оскільки як на час призначення пенсії позивачу так і на час розгляду справи у суді законодавством не передбачено права на перерахунок пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про прокуратуру»; судом І інстанції не прийнято до уваги, що на час призначення пенсії ОСОБА_3 та на час розгляду справи у суді законодавством встановлені обмеження щодо виплати пенсій працюючим прокурорам та виплата пенсій обмежена максимальним розміром.

Відповідно до ч.1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Надаючи правову оцінку встановленим в справі обставинам та фактам, колегія судді звертає увагу на наступне.

Відповідно до ч. 5 статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на прокурорських посадах, перелічених у статті 56 цього Закону, в тому числі у військовій прокуратурі, стажистами в органах прокуратури, слідчими, суддями, на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, офіцерських посадах Служби безпеки України, посадах державних службовців, які займають особи з вищою юридичною освітою, в науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким присвоєно класні чини, на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, що мають класні чини, були направлені туди, а потім повернулися в прокуратуру, строкова військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах, частково оплачувана відпустка жінкам по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років.

Проте, відповідно до положення 5 прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII з 01 червня 2015 року скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються, зокрема, відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

Аналіз положень пункту 5 Прикінцевих положень Закону № 213-УІП дає підстави для висновку, що ним скасовано діючі станом на 01 червня 2015 року норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначались відповідно до конкретного переліку законів, зокрема, і відповідно до Закону № 1789-ХІІ.

Закон № 1789-ХІІ частково втратив чинність з 15 липня 2015 року у зв'язку з набранням чинності Законом № 1697-VII який є чинним і на сьогодні.

Статтею 86 Закону № 1697-VII визначено і на теперішній час регулюється питання забезпечення прокурорів і слідчих органів прокуратури України.

Відповідно до ч.1 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» №1697-7, прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: по 30 вересня 2011 року - 20 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 10 років; з 1 жовтня 2011 року по 30 вересня 2012 року - 20 років 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 10 років 6 місяців; з 1 жовтня 2012 року по 30 вересня 2013 року - 21 рік, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 11 років; з 1 жовтня 2013 року по 30 вересня 2014 року - 21 рік 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 11 років 6 місяців; з 1 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року - 22 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років; з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року - 22 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років 6 місяців; з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року - 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років; з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року - 23 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років 6 місяців; з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року - 24 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років; з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року - 24 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років 6 місяців; з 1 жовтня 2020 року і пізніше - 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років.

Відповідно до ч.6 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» №1697-7 до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на прокурорських посадах, зазначених у статті 15 цього Закону, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів; слідчими, суддями; на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, податкової міліції, кримінально-виконавчої служби, офіцерського складу Збройних Сил України, Служби безпеки України, інших утворених відповідно до законодавства України військових формувань, на посадах державних службовців, які обіймають особи з вищою юридичною освітою; у науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким до набрання чинності цим законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), у тому числі час наукової та викладацької роботи в інших науково-навчальних закладах, якщо вони мали науковий ступінь чи вчене звання; на адміністративних та викладацьких посадах, посадах наукових працівників у Національній академії прокуратури України; на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, яким до набрання чинності цим Законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), були направлені туди, а потім повернулися в органи прокуратури; військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання; відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, якщо така відпустка надавалася.

З аналізу наведених норм вбачається, що право на пенсійне забезпечення за вислугу років мають громадяни України, які поряд з іншими підставами здобули і мають вищу юридичну освіту, пропрацювали на посадах прокурорів і слідчих встановлений для цього законом час або виконували роботу, співмірну з роботою на прокурорських посадах, чи займалися діяльністю, необхідною для того, щоб обійняти посаду прокурора чи слідчого, зокрема, навчалися у вищому юридичному навчальному закладі і здобули освіту, що за рівнем відповідає вищій юридичній освіті.

Разом з тим, згідно статті 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що пенсії призначаються з дня звернення довічно.

Відповідно до постанови Дарницького районного суду м. Києва від 11 травня 2016 року у справі № 753/5591/16-а управлінням Пенсійного фонду здійснено призначення пенсії позивачу за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» з 23 жовтня 2015 року.

Тобто, оскільки ОСОБА_3 органом Пенсійного фонду вже було здійснено призначення пенсії за вислугу років з 23 жовтня 2015 року відповідно до Закону України «Про прокуратуру», позовна вимога щодо зобов'язання відповідача повторно призначити пенсію ОСОБА_3 не може підлягати задоволенню, а зобов'язання призначити пенсію вдруге суперечить чинному законодавству.

Суд також звертає увагу, що позов подано 13 грудня 2017 року, а заяву про призначення пенсії відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» в редакції від 26 липня 2001 року подано позивачем 03 січня 2018 року.

Згідно ст.ст. 72, 77 КАС України позивач повинен довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги. Натомість ОСОБА_3 до позовної заяви не надав жодних доказів відмови відповідача у призначенні йому пенсії та не повідомив суду про призначення йому пенсії відповідно до рішення суду від 11 травня 2016 року.

Судом встановлено, що під час призначення пенсії за вислугу років ОСОБА_3 у 2015 році її розмір обраховано на підставі довідки про заробітну плату від 08 жовтня 2015 року № 18-68 зп.

Оскаржуваною остановою Дарницького районного суду м. Києва зобов'язано управління здійснити призначення пенсії ОСОБА_3 згідно довідки від 31 січня 2018 рогку № 18-5зп, тим самим судом по суті зобов'язано відповідача здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_3 у зв'язку із підвищенням заробітної плати працюючим прокурорським працівникам.

Однак, ОСОБА_3 не має права на перерахунок його пенсії у зв'язку із підвищенням заробітної плати працюючим прокурорам, оскільки як на час призначення пенсії позивачу, так і на час розгляду справи у суді законодавством не передбачено права на перерахунок пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

Так, Верховним Судом у постанові від 10 липня 2018 року у справі № 296/9871/16-а висловлено позицію, відповідно до якої з 01 січня 2015 року Верховна Рада України шляхом прийняття закону встановила наступний правовий порядок стосовно інституту перерахунку призначених пенсії працівникам органів прокуратури:

1. фактично зупинено дію права на перерахунок призначених пенсії працівникам органів прокуратури;

2. делеговано Кабінету Міністрів України повноваження визначати засади та порядок реалізації права на перерахунок призначених пенсій пенсіонерам органів прокуратури (визначення засад - це відновлення права на перерахунок, а визначення порядку - це встановлення фактичного механізм реалізації цього права, що включає в себе фінансові, організаційні та інші елементи);

3. лише прийняття Кабінетом Міністрів України власного акта зможе відновити дію зупиненого з 01 січня 2015 року права на перерахунок призначених пенсії працівникам органів прокуратури. Це право може бути реалізовано органами пенсійного фонду, також, лише на підставі визначеного в акті Уряду механізму.

Тому право на перерахунок призначеної пенсії може бути реалізовано позивачем на підставі тих норм, які діють на час виникнення обставин для такого перерахунку. Однак, в даний час на законодавчому рівні фактично зупинено дію права на перерахунок призначеної пенсії пенсіонерам органів прокуратури.

Таким чином, у відповідача не було правових підстав для здійснення на підставі звернення позивача такого перерахунку, у зв'язку із чим відповідач діяв на підставі, в межах наданих йому повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, у позивача не було правових підстав для звернення до суду з відповідним позовом, відповідно, правові підстави для задоволення позову відсутні.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. У зв'язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати з постановленням нового рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову.

Згідно п. 2 ч. 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 308, 315, 317, 321, 325, 329, 331 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві - задовольнити.

Постанову Дарницького районного суду м. Києва від 22 лютого 2018 року - скасувати.

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання неправомірними дій та рішення, зобов'язання вчинити дії - відмовити

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтями 329, 331 КАС України.

Головуючий суддя: Файдюк В.В.

Судді: Літвіна Н.М.

Чаку Є.В.